Справа № 473/2102/24
РІШЕННЯ

іменем України

"20" вересня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Гоженко В.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представниці прокуратури Мазуренко Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенського районного управління поліції в Миколаївській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Миколаївська обласна прокуратура, про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ

у квітні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів Вознесенського районного управління поліції в Миколаївській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що в провадженні СВ відділення поліції № 2 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000124 від 19 березня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, в якому він визнаний потерпілим. Проте з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань до теперішнього часу, не проведено необхідних слідчих дій з метою встановлення винної особи, притягнення її до кримінальної відповідальності, що свідчить про порушення розумних строків досудового розслідування. При цьому, протягом усього цього часу слідчим двічі приймалися рішення про закриття вказаного кримінального провадження (були скасовані), позивач неодноразово звертався до слідчих суддів із відповідними скаргами, які були задоволені.

Позивач зазначав, що внаслідок затягування досудового розслідування йому спричинена моральна шкода, оскільки в зв`язку з відмовою у розслідуванні кримінального провадження винна особа до відповідальності не притягнута. Компенсацію моральної шкоди позивач оцінив у 24000,00 грн. Крім того позивач просив стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 4 950,00 грн, що становить вартість пального, який він змушений був витрачати для поїздок на власному автомобілі з метою відновлення та захисту своїх прав.

Ухвалою суду від 30 квітня 2024 року відкрито провадження по вказаній справі, призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

22 травня 2024 року від представниці відповідача Державної казначейської служби України Самарської Т.А. надійшов відзив на позов, відповідно до якого остання просила в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, зокрема з огляду на те, що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем по справі, оскільки належним відповідачем є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади, дії якого спричинили завдання шкоди позивачу. Крім того, останнім не доведено належними та допустимими доказами завдання йому шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування.

Ухвалою суду від 06 червня 2024 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог залучено Миколаївську обласну прокуратуру. Даною ухвалою Вознесенську окружну прокуратуру виключено зі складу третіх осіб без самостійних вимог.

11 червня 2024 року представниця Миколаївської обласної прокуратури Добрікова І.В. подала пояснення щодо позову, за змістом яких остання вказувала на відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки позивач не довів наявність необхідних умов для відшкодування шкоди, якими є: неправомірні дії відповідного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Ухвалою суду від 18 червня 2024 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено ГУНП в Миколаївській області.

Ухвалою суду від 21 серпня 2024 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , його представник адвокат Макар І.І. позовні вимоги підтримали.

Представники відповідачів Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, ГУНП в Миколаївській області не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Представниця відповідача Державної казначейської служби України Самарська Т.А. в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просила відмовити з підстав, вказаних у відзиві на позов.

Представниця Миколаївської обласної прокуратури Мазуренко Н.А. в судовому засіданні вказувала на відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні СВ відділення поліції № 2 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000124 від 19 березня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, в якому він визнаний потерпілим. Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 05 лютого 2019 року на полі біля с. Володимирівка Доманівського району Миколаївської області ОСОБА_3 завдав позивачу тілесні ушкодження, які не є небезпечними за життя чи здоров`я, та відкрито заволодів належним позивачу майном насінням соняшника вартістю 3394,56 грн. Відповідні відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвали слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2021 року.

Вказане кримінальне провадження було закрито згідно постанови слідчого відділення поліції № 2 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Дерев`янко Д.І. від 31 серпня 2021 року, з огляду на те, що ОСОБА_3 за вказаним фактом притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України (засуджений вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 03 червня 2020 року, справа № № 475/903/19, що підтверджується відомостями, які містяться в Єдиному реєстрі судових рішень, що є у відкритому доступі).

Ухвалою слідчого судді Доманівського районного суду Миколаївської області Кривенко О.В. від 20 вересня 2021 року вказана постанова про закриття кримінального провадження скасована з тих підстав, що слідчим не надана оцінка умислу ОСОБА_3 , показанням свідків, не проведено слідчий експеримент за участю всіх учасників події.

В подальшому, вищевказане кримінальне провадження було закрито на підставі постанови слідчого відділення поліції № 2 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Пасьовича Є.І. від 19 березня 2023 року. Згідно постанови першого заступника керівника Вознесенської окружної прокуратури Митрофанова М.О. обумовлену постанову слідчого скасовано, як необґрунтовану, досудове розслідування відновлено.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звертався до суду із скаргами на бездіяльність слідчих відділення поліції № 2 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області Дерев`янко Д.І., ОСОБА_4 , яка полягала в ненаданні матеріалів кримінального провадження для ознайомлення. Ухвалами слідчого судді Доманівського районного суду Миколаївської області Кривенко О.В. від 05 серпня 2021 року, 27 квітня 2023 року, 13 березня 2024 року скарги були задоволені частково (справа № 475/750/21, провадження № 1-кс/475/158/21 (оскільки слідчим не надано інформації щодо розгляду відповідного клопотання позивача), справа № 475/750/21, провадження № 1-кс/475/88/23 (незважаючи на вирішення слідчим відповідного клопотання позивача, останній на час звернення до суду зі скаргою не ознайомився з матеріалами провадження), справа № 475/750/21, провадження № 1-кс/475/33/24 (з огляду на положення ст. 222 КПК України). Як пояснив позивач у судовому засіданні, правом на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження не скористався.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення

до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення,

які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про відшкодування шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Зазначений висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

Застосовуючи ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт завдання цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування». Такий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіяювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт завдання позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони завдані, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює завдану йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 56 Конституції України шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими і службовими особами, відшкодовує саме держава.

За змістом ч.2 ст. 2 ЦК України одним із учасників цивільних відносин є держава Україна. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч.1 ст. 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст.170 ЦК України). У випадках і в порядку, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, від імені держави за спеціальними дорученнями можуть виступати органи державної влади (ст. 173 ЦК України).

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (п. 33 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі від 21 серпня 2019 року в справі № 761/35803/16-ц).

Органи державної влади, зокрема органи досудового розслідування, є частиною апарату держави, виконують виключно її завдання та функції, представляють державу у правовідносинах, для участі в яких наділені відповідними повноваженнями та належними державі матеріальними засобами, зокрема і коштами.

З викладеного слідує, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав (постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року в справі № 641/8857/17, від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц).

Таким чином, у даній справі належним відповідачем є ГУНП в Миколаївській області, інші зазначені позивачем не є належними відповідачами.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.ч.1, 5, 6 ст.81,78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 303 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування слідчий суддя виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги (ч.2 ст. 307 КПК України).

Таким чином, суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або майнової шкоди (постанови Верховного Суду від 12 квітня 2023 року в справі № 591/2583/21, від 13 квітня 2023 року в справі № 591/4134/21).

Разом з тим, сам факт звернення позивача з вищевказаними скаргами не є достатньою підставою для покладення цивільно-правової відповідності і не може бути доказом того, що дії та/або бездіяльність відповідача завдали йому моральної шкоди. Контроль на стадії досудового розслідування з боку слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Доводи позивача щодо несвоєчасного та не в повній мірі виконання вказівок слідчого судді, прокурора і як наслідок неефективного проведення досудового розслідування не підтверджені жодними доказами.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, розмір якої ним жодним чином не обґрунтований.

Крім того, позивач не довів факту наявності майнової шкоди, її розмір, причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і шкодою, що є його процесуальним обов`язком.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Вознесенського районного управління поліції в Миколаївській області, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Миколаївська обласна прокуратура, про відшкодування шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового розслідування, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 вересня 2024 року.

Суддя Л.В.Лузан