Справа № 344/8620/24
Провадження № 22-ц/4808/1295/24
Головуючий у 1 інстанції Кардаш О. І.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І. В., Пнівчук О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 22 липня 2024 року, ухвалене в складі судді Кардаш О.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позову зазначила те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . 16 січня 2008 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу, актовий запис №12.

На даний час син є повнолітнім та навчається на 3 курсі Комунального закладу фахової передвищої освіти «Івано-Франківський фаховий медичний коледж» Івано-Франківської обласної ради, проживає разом з позивачем. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, є здоровим та працездатним та має можливість сплачувати аліменти, оскільки працює Начальником четвертої спеціалізованої пошуково-рятувальної групи Державної Служби Надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області.

Просила стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення від 16.02.2024 року і до закінчення навчання сина, та стягнути витрати на правову допомогу.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 22 липня 2024 року позов задоволено частково. Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/6 частин всіх видів його доходів щомісячно на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнення аліментів розпочати з 02 травня 2024 року і проводити до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави 1211 гривні 20 копійок судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає дане рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.

На її думку, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що повнолітній син сторін навчається на 3 курсі в Комунальному закладі фахової передвищої освіти «Івано-Франківський медичний коледж» Івано-Франківської обласної ради за спеціальністю 223 «Медсестринство ОПП Лікувальна справа» на контрактній основі, період навчання до 2025 року. Навчання на денній формі, тому син не має можливості працевлаштуватися і отримувати додатковий дохід. А вартість навчання становить більше 20000 грн. на рік, проїзд до навчального закладу - 4500-5000 грн.

Також ОСОБА_3 часто хворіє і на лікування потрібні значні кошти.

Самостійно дитину позивач забезпечити не може, оскільки на даний час не працює у зв`язку з перебуванням у відпустці по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, отримує соціальну допомогу на дітей у розмірі 860 грн. на місяць.

При цьому відповідач є здоровим та працездатним, працює начальником четвертої спеціалізованої пошуково-рятувальної групи ДСНС в Івано-Франківській області та має можливість матеріально забезпечувати сина.

Вважає, що суд першої інстанції не врахував в повній мірі стан здоров`я сина, потреб на його лікування, витрати, які позивач несе на задоволення потреб сина, матеріальний стан та відомості про доходи відповідача.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відзив позивача на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно частини першої статті 369 ЦПК України, частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.07.2003 року та є батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 22.02.2006 року (а.с. 4).

Згідно копії Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 29.01.2008 року шлюб між сторонами розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбу зроблено відповідний актовий запис №21 від 16.01.2008 року (а.с. 3).

Згідно копії Довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 23 лютого 2021 року по даний час (а.с. 6).

За змістом копії Акту перевірки житлових умов від 03.11.2015 року ОСОБА_3 на даний час проживає з матір`ю та бабусею (а.с. 5).

16 лютого 2024 року ОСОБА_3 виповнилось 18 років.

Згідно Довідки Комунального закладу фахової перед вищої освіти «Івано-Франківський медичний фаховий коледж» Івано-Франківської обласної ради №1499-Е від 12.06.2024 року ОСОБА_3 навчається на 3 курсі Комунального закладу фахової перед вищої освіти «Івано-Франківський медичний фаховий коледж» Івано-Франківської обласної ради на денній формі навчання на контрактній основі. Термін закінчення навчання у коледжі - червень 2025 року (а.с. 27).

Відповідно до повідомлення, виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Калуської міської ради про надання державної соціальної допомоги сім`ям з дітьми ОСОБА_1 отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. щомісячно з 01.01.2023 року по 31.12.2025 року (а.с. 7).

З Довідки про доходи відповідача від 24.06.2024 року №01-22/06-26 вбачається, що він працює у Аварійно-рятувальному загоні спеціального призначення надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області на посаді начальника групи. Загальна сума доходу за період з 01 січня 2024 року по 30 червня 2024 року за винятком аліментів становить 265705,81 грн. (а.с. 40).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахував, що на батьків покладено рівні обов`язки щодо надання матеріальної допомоги повнолітнім доньці чи сину, які продовжують навчання, потребу в такому утриманні сина, стан здоров`я та матеріального становища відповідача, те, що відповідач позовні вимоги визнав частково, дані які б свідчили про відсутність можливості надати матеріальну допомогу ним не надано та в матеріалах справи такі відсутні. Також судом враховано наявність у відповідача ще однієї малолітньої дитини на утриманні та його офіційні матеріальні витрати. Тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/6 частин всіх видів доходів відповідача щомісячно.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Схожий правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року у справі №748/2340/17.

Відповідно до частини третьої статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Виходячи зі змісту статті 182 СК України, до обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину становить не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину - розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів).

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Аналіз ст.ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Таким чином, стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі №381/2423/20 (провадження №61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

У постанові від 17 квітня 2019 року у справі №644/3610/16 (провадження №61-12782св18) Верховний Суд зазначив, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Згідно вимог частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81, частинами першою та другою статті 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Судом вірно встановлено, що повнолітній син сторін по справі продовжує навчатись і дійсно у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги (у нього відсутні самостійні доходи), чого відповідачем не оспорено та не спростовано.

При цьому відповідач працює начальником групи аварійно-рятувального загону спеціального призначення надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області та має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину на період навчання.

Разом з тим, позивачем не доведено наявність підстав та можливостей відповідача для стягнення таких аліментів на утримання повнолітньої дитини у більшому розмірі.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої в повній мірі не враховано стан здоров`я сина, потреби на його лікування та відомості про доходи відповідача колегія суддів відхиляє такі, з огляду на наступне.

Так, вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, судом першої інстанції враховано, що на утриманні відповідача на даний час перебуває також дитина від другого шлюбу ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також матеріальні витрати останнього відповідно до Договору фінансового лізингу №ФЛ202000920 в сумі не менше 10613,05 грн. щомісячно до 01.07.2030 року (а.с. 41-47).

Крім того, згідно долучених квитанцій відповідач оплатив навчання за перші семестри усіх 4 курсів навчання ОСОБА_3 та щомісяця допомагає дитині матеріально шляхом переказу коштів на банківський рахунок сина (а.с. 50-62).

А більшість наданих позивачем виписок із медичної карти сина ОСОБА_3 стосуються періоду до його повноліття (2010-2018 роки), і не пов`язані з його потребою у матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання до 23 років.

Таким чином, врахувавши принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей, матеріальний стан платника аліментів, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про можливість стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини, яка продовжує навчання, аліментів в розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі правильності висновків суду не спростовують, а фактично зводяться до незгоди з таким. Тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 22 липня 2024 року слід залишити без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду від 22 липня 2024 року без змін.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до п.п. 2, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому судове рішення у цій справі в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 22 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п. 2. ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.О. Томин

Судді: І. В. Бойчук

О. В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2024 року.