ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4345/24 Справа № 212/1070/24 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Лідовської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 212/1070/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лященко Анна Миколаївна, до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві,

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лященко Анна Миколаївна, та Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2024 року,

встановив:

У січні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лященко А.М., звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі по тексту ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що її батько ОСОБА_2 працював головним механіком на підприємстві відповідача ПрАТ «ЦГЗК».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер внаслідок нещасного випадку на виробництві. Травмування головного механіка шахти ОСОБА_2 сталося внаслідок того, що останній знаходився в безпосередній близькості від неогородженої пасової передачі приводу дробарки в її передній частині і, можливо, втративши рівновагу потрапив під дію неогородженої пасової передачі приводу дробарки СМД-111.15 та був затягнутий під ведучий шків приводу, внаслідок чого отримав травми не сумісні з життям. Вина відповідача доведена Актом спеціального розслідування нещасного випадку.

Для позивачки смерть батька стала великим стресом. ОСОБА_1 втратила близьку людину, зазнає великих моральних страждань, не зважаючи на час який пройшов з дня смерті батька. Усвідомлення того, що вона втратила батька з яким могла порадитись, який забезпечував її матеріально, спричиняє великі моральні страждання, втрачено звичайний спосіб життя і це вимагає додаткових зусиль для організації її життя . Вважає, що відповідач не створив таких умов праці, в яких батько позивачки міг би виконувати покладені на нього трудові обов`язки безперечно, внаслідок чого він загинув під час виконання роботи на робочому місці. Акцентувала увагу суду, що смерть батька завдала їй душевних страждань, що призвело до істотних вимушених змін у її житті, як втрату турботи, моральної та матеріальної підтримки близької людини.

У зв`язку з викладеним, просила суд стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 700 000 гривень без урахування податків та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2024 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лященко А.М., задоволений частково. Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 300 000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб. Стягнуто з ПрАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 3 000 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лященко А.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано те, що у зв`язку зі смертю батька позивач втратила близьку людину, люблячого, уважного та турботливого батька. Вона зазнала та зазнає великих моральних страждань, була позбавлена можливості пізнати підтримку, захист, їй довелося докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ЦГЗК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди змінити та зменшити його до 100 000 гривень з утриманням податків та загальнообов`язкових платежів згідно вимог податкового законодавства.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди є завищеним та таким, що не відповідає критеріям розумності та справедливості, які визначені у ч. 3 ст. 23 ЦК України, не відповідає судовій практиці у аналогічних справах.

Посилається, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано, що потерпілий був смертельно травмований внаслідок власної грубої необережності, порушення ним самим та іншими співробітниками нормативно-правових актів з охорони та безпеки праці у вугільній шахті. Не в повній мірі надано оцінку тому факту, що ПрАТ «ЦГЗК» протягом тривалого часу надавав всіляку підтримку позивачці та членам її сім`ї, вжив організаційних та технічних заходів для запобігання подібним нещасним випадкам у майбутньому.

Як на порушення норм процесуального права зазначає, що судом першої інстанції невмотивовано було відмовлено в задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_3 , виконуючого обов`язки механіка дільниці дробильно-бункерного комплексу та шахтного підйому № 3, а також ОСОБА_4 , який працював на дільниці дробильно-бункерного комплексу та шахтного підйому № 3, які були причетні до нещасного випадку, в Акті розслідування зазначено про їх спільну вину і в подальшому рішення у даній справі може вплинути на їх права та обов`язки. Також суд невмотивовано відмовив у задоволенні клопотання про об`єднання позовів.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно прийняв рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми моральної шкоди без утримання податків та загальнообов`язкових платежів. Зазначає, що положеннями Закону України від 16 січня 2020 року № 466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року внесені зміни до п.п.164.2.14а) статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди. Зазначеною нормою закону передбачено, що у разі якщо сума моральної шкоди, визначена рішенням суду, перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, сума такого перевищення включається до оподатковуваного доходу платника податку, тобто відповідач зобов`язаний утримувати податок на доходи фізичних осіб із суми доходу та за його рахунок, що судом першої інстанції не було враховано при винесенні судового рішення. З огляду на вказане, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, а саме до спірних правовідносин не застосовано п. «а» п.п 164,2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лященко А.М., підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ПрАТ «ЦГЗК» не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідною донькою ОСОБА_2 , що підтверджено копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб.

ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ЦГЗК», що підтверджується копією трудової книжки. ІНФОРМАЦІЯ_3 був переведений головним механіком відділу головного механіка шахти ім. Орджонікідзе.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 06 червня 2009 року о 03 год. 15 хв. на Відкритому акціонерному товаристві «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» від 22 червня 2009 року (форми Н-5) встановлено, що нещасний випадок, який стався з головним механіком шахти імені «Орджонікідзе» вважається пов`язаним з виробництвом (пункт 6 висновку комісії), підлягає обліку та на нього складається акт за формою Н-1.

У пункті 4 вказаного вище Акту зазначені причини нещасного випадку, а саме: 1. Особиста необережність потерпілого. Порушення: - п. 2.13 «Посадової інструкції від 01.08.2006 р. №40200001 Головного механіка відділу головного механіка шахти ім. Орджонікідзе»; - ст. 14 Закону України «Про охорону праці». 2. Незадовільна організація робіт по ремонту і експлуатації дробарки СМД-111.1Б. Порушення: - пп. 2.1.8, 2.1.10, 2.17.1, 3.7 «Посадової інструкції від 01.08.2006 р. №40200001 Головного механіка відділу головного механіка шахти ім. Орджонікідзе»; - пп. 2.7,9, 2.7.18 «Посадової інструкції від 08.05.2004 року №40130002 Головного інженера шахти ім. Орджонікідзе»; - пп. 2.10, 2.37.1, 2.37.3, 2.39, 2.48.3, 2.51.1 «Посадової інструкції від 18.01.2006 року №40030001 Начальника дільниці дробильно-бункерного комплексу та шахтного підйому №3 шахти ім. Орджонікідзе»; - пп. 2.4, 2.16, 2.21.1.1, 2.21.1.4 «Посадової інструкції від 02.06.2004 року №40030004, 40030005 механіка підземної дільниці дробильно-бункерного комплексу та шахтного підйому №3 шахти ім. Орджонікідзе»; - пп.2.19.1, 2.19.2, 2.19.3 «Посадової інструкції від 07.06.04 року №40030007, 40030044 Гірничого майстра дільниці дробильно-бункерного комплексу та шахтного підйому шахти ім. Орджонікідзе»; - ст.14 Закону України «Про охорону праці»…».

Також у пункті 6 Акту встановлено осіб, які винні в настанні нещасного випадку. Так, окрім інших, винним зазначено ОСОБА_2 .

До суду надано лікарське свідоцтво про смерть №1166 від 06 червня 2009 року, з якого вбачається, що смерть ОСОБА_2 настала на шахті імені «Орджонікідзе» внаслідок нещасного випадку у зв`язку з виробництвом.

Родині загиблого ОСОБА_2 надавалась матеріальна допомога відповідачем.

Також відповідачем до матеріалів справи до суду першої інстанції були надані матеріали розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_2 06 червня 2009 року, зокрема, копію Акту №5 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (форми Н-1) від 22 червня 2009 року, копію протоколу огляду місця, де стався нещасний випадок 06 червня 2009 року о 03 год. 15 хв. з головним механіком шахти ім. Орджонікідзе ВАТ «ЦГЗК» гірничорудного дивізіону ТОВ «Метінвест холдінг» ОСОБА_2 , копію висновку експертної комісії з розслідування вказаного нещасного випадку зі смертельним наслідком від 16 червня 2009 року, копію виписки з акта №1166 судово-медичного дослідження трупа гр. ОСОБА_2 , 1973 року народження.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що нещасний випадок, внаслідок якого загинув ОСОБА_2 , стався під час його роботи на підприємстві відповідача, тому його доньці ОСОБА_1 має бути відшкодовано моральну шкоду на підставі ст. 1167, 1168 ЦК України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на ПрАТ «ЦГЗК», суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків для позивачки, глибини моральних страждань у зв`язку з тим, що позивачка втратила найбільш близьку людину, залишилася без моральної та матеріальної підтримки батька, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача у недотриманні положень з охорони праці (також порушення загиблим вимог ЗУ «Про охорону праці»), які призвели до смертельного нещасного випадку, виходячи із засад розумності та справедливості, беручи до уваги характер і тривалість моральних страждань позивачки, надання відповідачем матеріальної допомоги родині загиблого, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, дійшов висновку, що справедливою компенсацією перенесених позивачкою моральних страждань, пов`язаних із втратою батька в молодому віці та зміною звичного ритму життя, має бути відшкодована відповідачем моральна шкода в сумі 300 000 гривень.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Так, відповідно ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскільки, смерть батька позивачки знаходиться у причинному зв`язку з нещасним випадком на виробництві, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо застосування до спірних правовідносин сторін положень статей 23, 1167, 1168 ЦК України, зокрема, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю.

Відповідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Суд першої інтонації дійшов вірного висновку, що відповідач ПрАТ «ЦГЗК» є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди доньці померлого, оскільки у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 внаслідок нещасного випадку на виробництві, донька померлого переносить моральні страждання, змінився ритм її життя, зі смертю батька вона перенесла та переносить психоемоційний стрес і усвідомлення безповоротності втрати завдає позивачу душевного болю. Позивач втратила близьку людину та залишилась без його турботи, смерть батька спричиняє їй хвилювання і по теперішній час, оскільки вона втратила батька, який був для неї дуже близькою людиною і опорою у житті.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду і вона має право на її відшкодування.

Однак, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги позивача про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є заниженим, заслуговують на увагу, оскільки при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу у зв`язку із смертю її батька, суд першої інстанції не в повній мірі врахував роз`яснення, наведені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На переконання апеляційного суду у зв`язку зі смертю батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від професійного захворювання, позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану з втратою рідної людини, яка залишилась без батька, тому душевні страждання позивача будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість. Смерть батька призвела до того, що позивач зазнала сильного нервового потрясіння, адже вона втратила близьку для неї людину, яку дуже любила та який був для неї опорою у житті.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що, враховуючи ступінь фізичних та моральних страждань доньки померлого, незворотність втрати, істотність вимушених змін у її житті, необхідно визначити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 400 000 гривень.

Посилання заявника як на порушення судом норм процесуального права на немотивовану відмову судом першої інстанції у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб та про об`єднання позовів апеляційний суд не приймає, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано, з дотриманням норм процесуального права, вирішив вказані відповідачем клопотання, постановивши 15 лютого 2024 року відповідні ухвали. (а.с. 141, 142)

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права - положень Податкового кодексу України в частині зазначення в оскаржуваному рішенні про стягнення суми у відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (ст. 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (ст. 165 ПК України).

Підпункт14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею18та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно ст. 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Отже, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», тобто суми відшкодування моральної шкоди підлягають оподаткуванню.

21 червня 2022 року Верховний Суд прийняв постанову у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490св21) за позовом батьків загиблого внаслідок нещасного випадку на виробництві сина до його роботодавця про відшкодування моральної шкоди в розмірі по 500 000 гривень кожному без стягнення податків та обов`язкових платежів. Оскаржуваними у цій справі судовими рішеннями суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, позов задовольнив частково, стягнув з АТ «Українська залізниця» на користь кожного з позивачів по 100 000 гривень відшкодування моральної шкоди без стягнення податків та обов`язкових платежів.

У справі № 599/645/21 АТ «Українська залізниця» посилалося, в тому числі, на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування нової редакції підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, що компенсується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За результатами розгляду касаційної скарги АТ «Українська залізниця» у справі №599/645/21 Верховний Суд зробив висновки про те, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю. Враховуючи те, що у справі, рішення в якій переглядається Верховним Судом, спір стосувався відшкодування моральної шкоди, завданої платникам податків (батькам) внаслідок смерті їхнього сина, тобто відшкодування шкоди найвищого ступеня, заподіяної життю та здоров`ю, тому Верховний Суд виснував, що зміни в податковому законодавстві не поширюються на оподаткування сум, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам внаслідок смерті їхнього сина.

Отже, у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21 (провадження № 61-18490св21) викладено висновок про застосування нової редакції підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, що компенсується, зокрема її батькам, згідно з яким такі суми не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку.

За таких обставин, правові підстави для зміни формулювання висновку суду першої інстанції щодо питання застосування положень підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, відсутні.

З огляду на вказане, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, рішення у справі підлягає зміні в частині визначення розміру моральної шкоди та збільшення цього розміру з 300 000 гривень до 400 000 гривень.

У зв`язку зі збільшенням розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди, підлягає збільшенню стягнутий судом першої інстанції розмір судового збору з 3000 гривень до 4 000 гривень.

Оскільки рішення суду підлягає зміні, відповідно положень ч.13 ст.141 ЦПК України проводиться перерозподіл судових витрат.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору та її апеляційна скарга задоволена частково, витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 6 000 гривень (4000 х 150% = 6 000) покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лященко Анна Миколаївна, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2024 року в частині визначення розміру моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , змінити, збільшивши його з 300 000 гривень до 400 000 гривень.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2024 року в частині визначення розміру судового збору, змінити, збільшивши розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судового збору з 3 000 гривень до 4 000 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави за подачу позивачем апеляційної скарги 6 000 гривень судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста