Дата документу 01.11.2024 Справа № 332/4748/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №332/4748/24 Головуючий у 1 інстанції Погрібна О.М.
Провадження № 22-ц/807/1949/24 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Гончар М.С.,

Кочеткової І.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2024 року про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», треті особи: Національний банк України, Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці про визнання порушення трудового законодавства, стягнення недорахованої заробітної плати, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», треті особи: Національний банк України, Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, про визнання порушення трудового законодавства, стягнення недорахованої заробітної плати, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та моральної шкоди.

11.06.2024 року до суду від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі.

27.08.2024 року від позивача до суду подано уточнене клопотання про зупинення провадження у даній справі.

Заява вмотивована тим, що в провадження Заводського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до Товариств з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Кредо» про поновлення на роботі, стягнення заробітку за вимушений прогул та моральної шкоди №332/2290/24 та від результатів розгляду зазначеної справи залежить вирішення спірних правовідносин в цій справі.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2024 року за клопотанням ОСОБА_1 зупинено провадження у справі №332/4748/23 за цим позовом до розгляду та набрання законної сили судовим рішенням у справі №332/2290/24 за позовом ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Кредо» про поновлення на роботі, стягнення заробітку за вимушений прогул та моральної шкоди.

Не погоджуючись із судовим рішенням Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо`подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції при винесенні ухвали не врахував, що заява про зупинення провадження у справі належним чином не обґрунтована, а також наявні порушення порядку розгляду заяви про зупинення провадження у справі та доповнень до такої заяви.

20 жовтня 2024 року від ОСОБА_1 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій заявниця просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

24 жовтня від скаржника до апеляційного суду надійшла заява про зловживання позивачем процесуальними правами та застосування до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 14 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, постановляючи ухвалу про зупинення провадження, виходив із того, що від результату розгляду справи №332/2290/24 залежить вирішення спірних правовідносин в цій справі.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що "зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. В справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності звільнення з роботи позивача. Проте, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, суд на порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України не вказав конкретну іншу справу та обставину, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, у чому саме полягає взаємозв`язок предметів розгляду інших справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи. При цьому суди взагалі не аналізували та не встановлювали у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі".

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року в справі № 6-1957цс16.

Позовні вимоги у цивільній справі №332/4748/24 стосуються спору щодо недорахованої заробітної плати, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та моральної шкоди, позовні вимоги у цивільній справі №332/2290/24 стосуються спору про поновлення на роботі, стягнення заробітку за вимушений прогул та моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що об`єктивні підстави, які перешкоджають подальшому розгляду справи - відсутні, правовідносини щодо поновлення на роботі, стягнення заробітку за вимушений прогул та моральної шкоди, спір про які вирішується у цивільній справі №332/2290/24, не мають жодного впливу на правовідносини щодо недорахованої заробітної плати, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та моральної шкоди, оскільки зазначений позивачкою період недорахування заробітної плати передує моменту звільнення та не має прямого зв`язку з таким звільненням.

Колегія суддів не вбачає взаємозв`язку предметів розгляду справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що матеріали справи містять зібрані докази, що дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду цієї справи.

У відповідності до правової позиції, висловленої в Постанові Верховного Суду від 29.09.2022 року у справі №500/1912/22, згідно якої при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 21 травня 2021 року у справі № 1.380.2019.006107, від 22 липня 2021 року у справі № 340/141/21, від 16 вересня 2021 року у справі № 240/10995/20 та від 12 вересня 2022 року у справі №120/16601/21-а.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на Доповідь Венеціанської комісії № 512/2009 «Про верховенство права» (Venice Commission: the Rule of Law; прийнята на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року (далі - Доповідь Венеціанської комісії).

В пункті 37 Доповіді Венеціанської комісії вказано, що верховенство права включає в себе вісім «інгредієнтів: (1) доступність закону (в тому значенні, що закон має бути зрозумілим, чітким та передбачуваним); (2) питання юридичних прав мають бути вирішені нормами права, а не на основі дискреції; (3) рівність перед законом; (4) влада має здійснюватися у правомірний, справедливий та розумний спосіб; (5) права людини мають бути захищені; (6) мають бути забезпечені засоби для розв`язання спорів без надмірних матеріальних витрат чи надмірної тривалості; (7) суд має бути справедливим; (8) дотримання державою як її міжнародноправових обов`язків, так і тих, що обумовлені національним правом.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено передчасний висновок, щодо неможливості розгляду справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 332/2290/24 та зупинення провадження.

Отже, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в ухвалі від 28 серпня 2024 року та є підставами її скасування і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» - задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 28 серпня 2024 року у цій справі скасувати, справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст судового рішення складено 01 листопада 2024 року.

Головуючий

Судді: