Справа № 686/9405/22
Провадження № 2/686/628/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Палінчака О.М.,

при секретарі Цибульській Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

12 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03 січня 2021 року він дав в борг (грошову позику) 20 000 доларів США відповідачу, про що ним була складена розписка від 03 січня 2021 року та скріплена підписами. Відповідач зобов`язався повернути отримані гроші в повному обсязі позивачу до 3 січня 2022 року, а в разі недотримання строків повернення позики відповідач зобов`язується виплатити пеню в розмірі 1 % від позиченої суми за кожен день прострочення виплати. Позивачем направлялась на адресу проживання відповідача вимогу про повернення боргу. Проте, борг відповідач не повернув, чим порушив свої зобов`язання. А тому, враховуючи збільшенні позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу 153 000 доларів США та сплачений судовий збір.

Ухвалою судді від 16 травня 2022 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 21 вересня 2022 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 та призначено судову технічну експертизу, провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 28.11.2022 року провадження по справі поновлено та призначено до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 22 грудня 2022 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 та призначено судову технічну експертизу, провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 15.05.2023 року провадження по справі поновлено та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 06 червня 2023 року було задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_3 та призначено додаткову судову технічну експертизу, провадження по справі зупинено.

Ухвалою суду від 07 вересня 2023 року провадження по справі поновлено.

Ухвалою суду від 25.09.2023 року в задоволенні клопотання про призначення експертизи відмовлено та призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 06.11.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 07.12.2023 року в задоволенні клопотання представника відповідача про передачу цивільної справи за підсудністю до Печерського районного суду міста Києва відмовлено.

Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача ОСОБА_4 подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, просив задовольнити заявлені збільшені позовні вимоги.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, подавали до суду письмові пояснення по справі, вказавши, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки (пені) з відповідача просить відмовити, а в частині стягнення суми основного боргу покладається на думку суду.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини та приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

03 січня 2021 року між ОСОБА_1 , як позикодавцем з однієї сторони, та ОСОБА_2 , як позичальником, з другої сторони, укладено договір позики грошових коштів, що підтверджується оригіналом розписки, яка міститься в матеріалах справи. (а.с.48).

У розписці зазначено, що ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20 000 доларів США готівкою та зобов`язується їх повернути їх в повному обсязі у строк до 03 січня 2022 року.

Посилання представника відповідача ОСОБА_3 на те, що наявна розписка містить дані, що не відповідають фактичним обставинам справи, а саме: терміну фактичного отримання коштів та формування відповідачем розписки про отримання коштів 03 січня 2022 року, а не 03 січня 2021 року, не приймаються судом до уваги, оскільки доказів, які би спростовували вказані обставини суду не надано.

Так, як вбачається із висновку експертів № 2119/23-34 від 02.05.2023 року «записи та підписи у розписці від імені ОСОБА_2 про отримання у ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 20 000 доларів США, датованій 03.01.2021, виконані пишучим приладом ручкою (ручками), спорядженими чорнилом. Відповісти на питання ухвали «Чи виготовлений рукописний текст у той час, яким датована розписка ОСОБА_2 про отримання ним у ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 20 000 дол. США?» та «У який період часу був виконаний рукописний текст у розписці ОСОБА_2 про отримання ним у ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 20 000 дол. США» не видається можливим, у зв`язку з відсутністю у експертів впроваджених у судово-експерту практику України методик встановлення абсолютного часу виконання штрихів рукописних записів та підписів, нанесених чорнилами для пишучих приладів.»

Відомості про виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язань щодо повернення суми позики у строки, передбачені договором, матеріали справи не містять.

Крім того, позивачем надано суду оригінал розписки, наявність у позикодавця оригіналу боргового документа свідчить про невиконання позичальником зобов`язань.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, договір позики є двостороннім правочином, і одночасно він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Під час розгляду цивільної справи № 761/11028/14-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 21.03.2018р. зазначив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

У справі, яка розглядається, надана позивачем розписка містять всі складові, які дають підстави вважати про укладення між сторонами саме договору позики. Розписка містять дані щодо умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням його повернення та дати отримання коштів, а також дати їх повернення.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 3 ст. 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1, ч. 4 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Також, слід звернути увагу на те, що під час розгляду справи № 464/3790/16-ц (постанова від 16.01.2019) Велика Палата Верховного Суду вказала, що як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Оскільки позивач надав відповідачу обумовлену договором суму грошових коштів, а відповідач зобов`язання з її повернення не виконав, позовні вимоги в частині суми боргу обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Що стосується суми пені, яка підлягає стягненню, суд приходить до наступного висновку.

Так, як вбачається із оригіналу розписки від 03 січня 2021 року, у разі недотримання строків повернення позики ОСОБА_2 зобов`язався виплатити ОСОБА_1 пеню в розмірі 1% від позиченої суми за кожний день прострочення виплат.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов`язання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, розпискою від 03.01.2021 року передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

Представником відповідача було заявлено клопотання про зменшення розміру пені, оскільки нарахована позивачем сума пені є неспіврозмірною з тими наслідками, що настали у результаті порушення, на переконання позивача, умов договору позики відповідачем.

Так, вирішуючи питання про можливість зменшення розміру неустойки, необхідно, перш за все, враховувати, що неустойка не повинна перетворюватися в джерело збагачення, оскільки в цьому випадку вона втрачає свою стимулюючу функцію.

Законодавець не наводить переліку «інших обставин», які мають істотне значення. Це питання вирішується із врахуванням конкретної ситуації. Такими обставинами можуть бути: відповідність порушення розміру неустойки; традиційний розмір неустойки, який зустрічається в практиці ділового обігу; співвідношення розміру неустойки із сумою основного зобов`язання; наявність збитків і їх розмір; негативні наслідки, які настали або можуть настати для кредитора у зв`язку з неналежним виконанням боржником зобов`язання; форма і ступінь вини боржника; ступінь виконання зобов`язання боржником перед кредитором і контрагентами перед боржником; ділова репутація боржника, ступінь поширеності такого порушення в діловому обігу; рівень інфляції протягом часу, коли зобов`язання повинно було бути виконано, і до його фактичного виконання чи до моменту прийняття судового рішення; середня банківська ставка за користування кредитом тощо.

Застосоване у нормі ч. 3 ст. 551 ЦК України поняття «значно» є оціночними і має конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку.

При цьому слід враховувати, що правила норми ч. 3 ст. 551 ЦК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні боржником своїх зобов`язань.

Законодавець надав суду можливість зменшувати штрафні санкції, який, у свою чергу, має керуватися при вирішенні такого питання не лише принципом свободи договору, що полягає у можливості узгодити сторонами правочину різноманітні штрафні санкції, так і принципом справедливості, добросовісності та розумності (постанова Верховного Суду від 09.02.2023 у справі № 922/4121/20).

При цьому, суд зауважує, що відповідачем не долучено до матеріалів справи доказів наявності хоча б однієї з підстав для зменшення розміру пені, та наявне негативне ставлення відповідача до виконання своїх зобов`язань за договором позики.

При цьому, суд враховує відсутність належних та допустимих доказів понесення позивачем збитків внаслідок порушення відповідачем зобов`язання у спірних правовідносинах, а також неспівмірність заявленої до стягнення суми пені, оскільки наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто, цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).

При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).

При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати.

Окрім того, стягнення з відповідача пені є мірою відповідальності останнього за порушення, а не способом збагачення іншої сторони, та є справедливим у відношенні до обох сторін договору та є стимулом для відповідача не здійснювати в подальшому порушень договірних зобов`язань (превентивна функція неустойки), а для позивача - достатнім для компенсування його очікувань від належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань.

А тому, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені та стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 50 000 доларів США.

Отже, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач на день подання позову до суду зобов`язання не виконав, грошові кошти позивачу не повернув, суд вважає за можливе позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача суму основного боргу в розмірі 20 000 доларів США та суму пені у розмірі 50 000 доларів США.

Щодо розподілу судових витрат по справі, то відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 5 675 грн. 49 коп. (12405/(153000/70000)).

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 83, 95, 141, 258, 259, 263 - 265, 267, 268, 272, 273, 274-279, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 545, 551, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу за договором позики від 03 січня 2021 року у сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США, пеню у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) доларів США, судовий збір в розмірі 5 675 грн. 49 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 лютого 2024 року.

Суддя О.М. Палінчак