КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/4016/24 Головуючий у І інстанції Галаган В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У березні 2023 року позивач ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до суду з даним позовом, який обґрунтовано тим, що відповідач є користувачем та мешканкою кв. АДРЕСА_1 . Відповідач отримує послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, при цьому не виконує зобов`язання по їх оплаті, в зв`язку з чим за нею утворилась заборгованість, яку позивач просить суд стягнути з урахуванням нарахованих штрафних санкцій.

Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідач своєчасно з січня 2016 року не вносила плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 01 лютого 2024 року в розмірі 55461,22 грн, з яких заборгованість з централізованого опалення становить 36344,48 грн та заборгованість із сплати послуг за гаряче водопостачання в розмірі 19116,74 грн.

Також позивач відповідно до ст.625 ЦК України вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з центрального опалення та постачання гарячої води у розмірі 55461,22 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 13886,24 грн, 3% річних у розмірі 4061,69 грн, а також судові витрати в розмірі 3028,00 грн.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року позов ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 55461,22 грн, втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі - 13886,24 грн, 3 % річних у розмірі 4061,69 грн та судовий збір в розмірі 3028,00 грн, а всього на загальну суму 76437,15 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 травня 2024 року заявуОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 08 квітня 2024 року, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Рішенням Дніпровського районного суду від 04 червня 2024 року позов ТОВ «Євро-Реконструкція» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 55461,22 грн, втрати від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку у розмірі - 13886,24 грн, 3 % річних у розмірі 4061,69 грн, а всього на загальну суму 73409,15 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Євро-Реконструкція».

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки доводам, вказаним нею у відзиві.

ОСОБА_1 звертає увагу на те, що у долученому позивачем розрахунку заборгованості станом на 01 січня 2016 зазначено сальдо за теплову енергію - 4500,10 грн, а за послугу з гарячого водопостачання 1640,80, тобто до періоду за який позивач просить стягнути заборгованість додано кошти невідомого періоду.

Не обгрунтовано відхилено заперечення щодо відсутності даних про визначення розміру нарахувань за спожиту теплову енергію на опалення квартири відповідача та на гаряче водопостачання, що має підтверджуватися актами зняття показників приладу обліку теплової енергії.

З матеріалів справи не вбачається будь-якого доказу щодо обсягу спожитої послуги з опалення та гарячого водопостачання та застосовані тарифи на ці послуги .

Крім того вказує, що не згодна з висновком щодо часткового погашення нею заборгованості у 2017 році, оскільки дані платежі було здійснено Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської РДА у м. Києві, яка призначає та перераховує з бюджетних рахунків кошти (субсидії) у порядку, який відповідачем не контролюється та не залежить.

У квітні 2017 року, апелянтом отримано листа, в якому Управлінням праці та соціального захисту населення Дніпровської РДА у м. Києві повідомило про припинення призначення субсидії з квітня та приєднано роздруківку про суми субсидій, які перераховані виконавцем послуг, у тому числі і позивачу.

Також зазначає, що не користувалась послугою з постачання гарячої води, оскільки не проживала за адресою: кв. АДРЕСА_1 , у період за який нараховані платежі, відповідно вона не могла їх споживати.

20 серпня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від позивача ТОВ «Євро-Реконструкція» надійшли письмові пояснення з приводу апеляційної скарги, в яких останні зазначають, що період виникнення заборгованості за надані послуги, місце постійного проживання відповідача у квартирі підтверджується наявним в матеріалах справи Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва, а відповідно ОСОБА_1 є споживачем наданих до квартири послуг.

Вказують, що згідно з даними програм нарахувань та оплати за послуги з постачання гарячої води, централізованого опалення/теплової енергії, квартира АДРЕСА_1 обліковується як така, що індивідуальними засобами обліку гарячої води та опалення не обладнана.

Нарахування за послугу з централізованого постачання гарячої води здійснюється за нормою споживання з розрахунку 3,00 м. куб. на 1 особу.

З листопада 2021 року по особових рахунках споживачів нараховується за витрати тепловоїенергії на забезпечення функціонуваннявнутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання.

Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, визначається в одиницях виміру (Гкал) та розподіляється між усіма споживачами будівлі пропорційно до опалювальних площ їх приміщень. При цьому при розподілі не враховується фактичне споживання гарячої води.

В додатках до пояснень долучають копії акту постановки на комерційний облік приладів теплової енергії та акту про готовність вузла комерційного обліку до роботи.

Крім того, проживання в іншому місці не звільняє відповідача від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено її реєстрацію у квартирі, що свідчить про те, що вона є користувачами наданих послуг.

У відзиві звернуто увагу на те, що обов`язку періодичної перевірки кількості осіб, які мають зареєстроване місце проживання у квартирі або кількість фактично проживаючих осіб, у виконавця немає, плата за надані послуги нараховується у відповідності до достовірних відомостей, наданих споживачем.

Відповідач, із заявою щодо незгоди з приводу розміру нарахованих їй згідно направлених квитанцій коштів за надані послуги до ТОВ «Євро-Реконструкція» не зверталась, а тому, на думку позивача, визнала факт спожитих послуг.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування строків позовної давності, ТОВ «Євро-Реконструкція»вказує на те, що п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст.. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», прийнятої відповідно до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений

Тому, виходячи положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року.

Оскільки, з 12 березня 2017 року строк позовної давності продовжений, відтак, борг у період з березня 2017 року по 23 лютого 2022 року нарахований в межах строку позовної давності, а відповідно подана відповідачем заява про застосування судом наслідків спливу строку позовної давності може бути застосована судом лише до частини заявлених позивачем позовних вимог за послугу з централізованого опалення та послугу з гарячого водопостачання у період з січня 2016 року по 12 березня 2017 року.

Оскільки, 3% річних та інфляційні втрати, які передбачені ст. 625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання і мають компенсаційний характер, тому до положення даної ст. закону застосовується загальний строк позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням поданої відповідачем заяви про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності до заявлених вимог, ТОВ «Євро-Реконструкція» надає розрахунок, згідно якого в межах строку позовної давності, за період з 12 березня 2017 року по 01 лютого 2024 року, заборгованість за послугу з централізованого опалення становить 26159,80 грн, за постачання гарячої води 15500,44 грн, інфляційна складова боргу - 8422,67 грн та 3 % річних у розмірі 2532,54 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову меншеста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ч. 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в буд. АДРЕСА_2 , здійснює ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії №198 від 01 червня 2012 року.

Судом першої інстанції встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 , з 01 вересня 1966 року зареєстрована ОСОБА_1 , що підтверджується відомостями з Реєстру територіальної громади м. Києва.

Тобто відповідач є споживачами послуг в період виникнення боргу з центрального опалення та постачання гарячої води за послуги, що здійснюються ТОВ «Євро-реконструкція» за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач своєчасно з січня 2016 року не вносила плату за отримані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, що станом на 01 лютого 2024 року становить 55461,22 грн.

Ч. 1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів у порядку встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин), ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст. ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Ст. ст. 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»№2189-VIII визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст.9 вказаного Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачами наданих позивачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з січня 2016 року по 01 лютого 2024 року.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення станом на лютого2024 року в розмірі 55461,22 грн, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду щодо стягнення заборгованості з відповідачів за надані послуги з централізованого опалення та послуги з постачання гарячої води за період з 01 січня 2016 року по 01 лютого 2024 року, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що до суд першої інстанції ОСОБА_1 подавала відзив на позовну заяву, в якому ставила питання про застосування строку позовної давності, однак суд першої інстанції, відхиляючи дані доводи, вказав, що відповідач частково погашала заборгованість за опалення у квітні 2017 року, та за гаряче водопостачання у квітні 2017 року, травні 2017 року, червні 2017 року, що свідчить про визнання відповідачем боргу за період нарахування з січня 2016 року, що є підставою для переривання строку позовної давності, тому клопотання відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає до задоволення.

Однак, судова колегія не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Так, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 22.01.2019 року у справі № 437/2726/13-ц, та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 761/16994/16 та від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17.

Як убачається з наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої водиза період з січня 2016 року по січень 2024 року у квітні 2017 року, травні 2017 року, червні 2017 року надходили періодичні платежі в значно меншому розмірі, а семе: 12,93 грн, 19,32 грн, 19,32 грн, 19,32 грн.

З повідомлення про призначення ОСОБА_1 субсидії вбачається, що останній було призначено житлову субсидію з грудня 2016 року по квітень 2017 року включно, зокрема на послуги, які надає ТОВ «Євро-Реконструкція».

З даного повідомлення вбачається, що на рахунок ТОВ «Євро-Реконструкція» в квітні були перераховані кошти в розмірі 19,32 грн.

Оскільки, перерахунок мин. періодів субсидій не прирівнюється до сплати відповідачкою за житлово-комунальні послуги, судова колегія приходить до висновку, що ОСОБА_1 особисто не перераховувала кошти на рахунок ТОВ «Євро-Реконструкція» за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, не визнавала наявність заборгованості, що не може бути підставою для переривання строку позовної давності.

У матеріалах справи відсутні квитанції про оплату наданих послуг, де було б зазначено, що оплата послуг проводилася за конкретний поточний період, та які суми були сплачені відповідачем з призначенням платежу.

Відтак, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач частково погашала заборгованість за опалення, що є підставою для переривання строку позовної давності, апеляційний суд вважає неправильним.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що до вимог про стягнення заборгованості з відповідачів запослуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з січня 2016 року по 12 березня 2017 року має бути застосовано наслідки пропуску строку позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14-ц викладено правову позицію, згідно якої відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (рішення Європейського суду з прав людини у справі «DomboBeheer B. V. v. theNetherlands» від 27 жовтня 1993 року (заява № 14448/88, § 33).

Відповідно до п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID - 19, спричиненої корона вірусом SARS-CоV-2» на всій території України встановлено карантин з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року, дія якого постановами Кабінету Міністрів України продовжувався.

При цьому, Законом України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»), до 06 серпня 2020 року були продовжені саме процесуальні строки, визначені ЦПК України. Натомість строки, визначені пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, зокрема строки визначені нормами матеріального права - ст.ст. 257 і 258 ЦК України, таких змін та (або) обмежень вищевказаним Законом не зазнали і, відповідно, вважаються продовженими і на час розгляду цієї справи апеляційним судом.

З урахуванням п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що наслідки строку позовної давності застосовуються відносно тієї особи, яка їх заявляє.

Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за послуги з централізованого опалення/ постачання теплової енергії та постачання гарячої води за період з 12 березня 2017 року по 01лютого 2024 року за послуги з: централізованого опалення/постачання теплової енергії у розмірі 26159,80грн; постачання гарячої води -15500,44грн.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вже встановлено судом ТОВ «Євро-Реконструкція» здійснює постачання теплової енергії та гарячого водопостачання до вказаного багатоквартирного житлового будинку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , про те, що вона не є споживачем наданих позивачем послуг, оскільки не проживає за адресою: АДРЕСА_3 , колегія суддів відхиляє, особи, які зареєстровані за вказаною адресою зберігають за собою право проживання у житловому приміщенні, а відтак останні зобов`язані сплачувати за надані їм послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Доказів того, що у зазначений період послуги, що надає позивач, відповідачем не споживались, надано не було. Із заявою про те, що відповідач не проживає за вказаною адресою, вона до ТОВ «Євро-Реконструкція» не зверталася.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач зареєстрованау зазначеній вище квартирі, а тому є споживачем наданих позивачем послуг у вказаній квартирі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2019 року у справі № 335/479/17, провадження № 61-22435св18.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.

Отже, з відповідача на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» підлягає стягненню 3% річних в розмірі 2532,54грн за період з 12 березня 2017 року по 01 лютого 2024 року.

Розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I / 100 - S) *Q/DM, де S - сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 8422,67грн за період з 12 березня 2017 року по 01 лютого 2024 року.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з прохальної частини апеляційної скарги апелянт просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послугу з централізованого опалення/постачання теплової енергії в сумі 26159,80грн та за послугу з постачання гарячої води у розмірі 15500,44 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 8422,67грн та 3% річних у розмірі 2532,54грн за період з 12 березня 2017 року по 01 лютого 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги часткового заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального, і порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 26159,80грн (двадцять шість тисяч сто п`ятдесят дев`ять гривень вісімдесят копійок), за послуги з постачання гарячої води -15500,44грн (п`ятнадцять тисяч п`ятсот гривень сорок чотири копійки), 3 відсотки річних у розмірі 2532,54 грн (дві тисячі п`ятсот тридцять дві гривні п`ятдесят чотири копійки), інфляційна складова боргу у розмірі 8422,67 грн (всім тисяч чотириста двадцять дві гривні шістдесят сім копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. ГнатаХоткевича, буд. 20;

ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст постанови складений 01 листопада2024 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар