ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/3498/24

Провадження № 22-ц/4820/1731/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

розглянувши без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 липня 2024 року, суддя Продан Б.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУ Національної поліції в Хмельницькій області, Державної казначейської служби України, в якому просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь компенсацію моральної шкодив сумі 42618,46 грн.

В обґрунтування позову вказав, що 14 жовтня 2023 року старшим лейтенантом ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_2 відносно нього було складено протокол серії ААД №405851, згідно з яким останньому ставилось у вину керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Летичівського районного суду Хмельницької області від 10 січня 2024 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Позивач зауважив, що внаслідок незаконного складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення та формування протиправного обвинувачення йому була завдана моральна шкода, яка полягала в негативних емоціях, тривозі, стресі, переживанні, емоційному напруженому стані, який викликаний страхом осуду зі сторони рідних та знайомих, а також приниження гідності і втратою авторитету серед оточуючих.

Розмір моральної шкоди позивач оцінив в сумі 42618,43 грн., відповідно до ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», з розрахунку розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності впродовж 2 місяців та 28 днів.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 липня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не навів доказів заподіяння моральної шкоди, що інспектор Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області вийшов за межі наданих йому повноважень або діяв у непередбачений законом спосіб. Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області в установленому порядку не визнано незаконності дій поліцейського ВП №3 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення протоколу про накладення адміністративного стягнення. Крім цього, складений працівниками поліції протокол про адміністративне правопорушення не є актом, який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивача. Позивачем до суду не надано належних доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров`я, порушення нормальних життєвих зв`язків та стосунків з оточуючими людьми тощо.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів скарги вказав на те, що закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальністю у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про заподіяння йому моральної шкоди правоохоронним органом, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУНП в Хмельницькій області вказало, що судове рішення є законним та обґрунтованим, позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна казначейська служба України вказала, що вона не є органом, яким заподіяно моральну шкоду, в резолютивних частинах рішень судів за аналогічних спорів слід вказувати, що кошти підлягають стягненню з Державного бюджету України без зазначення суб`єкта чи рахунків виконання судового рішення.

Учасники справи в судове засідання не викликалися в силу ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що відповідно до протоколу cерії ААД №405851 від 14 жовтня 2023 року, складеного поліцейським, старшим лейтенантом ВП №3 ХРУП ГУНП в Хмельницькій області Грондецьким В.В., ОСОБА_1 , ставилось у вину те, що він 14 жовтня 2023 року о 12 год. 32 хв. на а/д М-30 321 км, керував ТЗ Рено Мастер номерні знаки НОМЕР_1 , перебував у стані наркотичного сп`яніння.

Відповідно до постанови Летичівського районного суду Хмельницької області від 10 січня 2024 року в справі №678/1461/23, яка набрала законної сили 23 січня 2024 року, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу даного адміністративного правопорушення. Мотивуючи судове рішення суд вказав, що при проведенні огляду ОСОБА_1 на стан сп`яніння лікарем КНП «Летичівська багатопрофільна лікарня» не було дотримано передбаченої законом процедури.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду, завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема закриття справи про адміністративне правопорушення.

Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає перелік випадків, коли громадянинові відшкодовуються (повертаються), у тому числі, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі №640/16169/17 (провадження №61-15393св18), від 22.07.2020 року у справі №303/7352/18 (провадження №61-20524св19), від 26.01.2022 року у справі №953/6561/20 (провадження №61-922св21).

У постанові Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі №953/6561/20 (провадження №61-922св21), зокрема, зазначено, що: «…у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Встановивши, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, оскільки провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито, колегія суддів дійшла висновку, що у позивача виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до положень статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Встановлюючи протиправність дій суб`єкта владних повноважень та, відповідно, наявність підстав для стягнення моральної шкоди, суди не мають своїм обов`язком присуджувати розмір вказаної шкоди виключно в тій сумі, яка зазначена позивачем у позовній заяві. Суди, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, повинні виходити із засад розумності та справедливості(постанова Верховного Суду від 26.01.2021 року у справі №335/5271/17).

У постановах від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17, від 13.03.2024 року у справі №712/10999/22 Верховний Суд зазначив, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

При визначенні розміру моральної шкоди суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після подій, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення з метою захисту свого порушеного права.

З урахуванням принципів розумності та справедливості, заподіяння позивачу стресу у зв`язку з приниженням та зміною укладу життя через стрес та переживання, колегія суддів вважає за необхідне визначити розмір компенсації моральної шкоди, заподіяної позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача в 5000 грн.

Оскільки позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності уповноваженими особами патрульної служби, під слідством чи судом він не перебував, щодо спірних правовідносин не застосовуються положення статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (постанова Верховного Суду від 05.04.2024 року у справі №308/2614/23).

У постановах Верховного Суду від 10.11.2021 року у справі №346/5428/17 (провадження №61-8102св21), від 14.09.2022 року у справі №415/1009/21 (провадження №61-18055св21), від 07.12.2022 року у справі №461/9982/19 (провадження №61-4162св22) зазначено, що «…кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку».

У справі, що переглядається, позивач, звертаючись до суду із позовом, на вищевказане уваги не звернув та помилково зазначив про необхідність компенсації шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку.

Враховуючи наведене, з огляду на неправильне застосування судом норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 5000 грн. моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Р.С.Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова