Справа № 487/6870/24
Провадження № 2/487/2647/24
РІШЕННЯ

Іменем України

04.11.2024 м.Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Самедової Р.Ш.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївського суднобудівного ліцею імені Героя Радянського союзу В.О. Гречишникова про стягнення заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до Миколаївського суднобудівного ліцею імені Героя Радянського союзу В.О. Гречишникова про стягнення заробітної плати.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 працює на посаді майстра виробничого навчання у Миколаївському суднобудівному ліцеї імені Героя Радянського союзу В.О. Гречишникова. У зв`язку з веденням в Україні воєнного стану та оголошенням загальної мобілізації позивачу було видано мобілізаційне розпорядження (відмітка у розділі V військового квитка серії НОМЕР_1 ), а 18.01.2023 він був призваний у Збройні сили України (відмітка у п. 9 розділу І військового квитка серії НОМЕР_2 ). Наказом керівника Миколаївського суднобудівного ліцею імені Героя Радянського союзу В.О. Гречишникова від 17.01.2023 р. №04-К позивача було увільнено від роботи з 16 січня 2023 року у зв`язку з призовом на військову службу по мобілізації на особливий період зі збереженням місця роботи, посади та без збереження заробітної плати на період проходження військової служби.

Позивач вважає, що відповідач протиправно з 16.01.2023 року по 24.12.2024 року не нараховував та не виплачував заробітну плату. Так, норма статті 119 КЗпП України, на яку посилається відповідач у рішенні про увільнення ОСОБА_1 від роботи, є загальною нормою, а частина друга статті 57 Закону України «Про освіту» є спеціальною та стосується виключно педагогічних чи науково-педагогічних працівників, яким він є, а тому має право на отримання середнього заробітку за час перебування на військовій службі під час мобілізації на особливий період. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість із середнього заробітку в сумі 143 178, 00 гривень.

Узхвалою суду від 13.08.2024 відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом із призначенням підготовчого засідання.

Представником відповідача Миколаївського суднобудівного ліцею імені Героя Радянського союзу В.О.Гречишникова адвокатом Смагіним В.В. 25.09.2024 до суду надано відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , посилаючись на те, що з 19 липня 2022 року правові підстави для збереження позивачу середнього заробітку відсутні з урахуванням змін до статті 119 КЗпП, які набрали чинності 19 липня 2022 року стосовно збереження за працівником, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, місця роботи та посади, а тому, на думку представника відповідача, обов`язок роботодавця щодо збереження заробітної плати за вказаною категорією працівників передбачено виключно до 18 липня 2022 року (до дня, який передує дню набрання чинності змін до ст. 119 КЗпП).

Представник позивача адвокат Архипов Д.О. 11.10.2024 подав до суду відповідь на відзив, відповідно до якої позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові, зазначивши, що відповідач не заперечуючи проти перебування сторін у трудових відносинах та не спростовуючи зроблений позивачем розрахунок заборгованості по сплаті середнього заробітку, у відзиві на позовну заяву посилається на постанову Верховного суду від 12.09.2023 року у справі №310/4194/22 та від 14.09.2023 у справі №210/4198/22. Проте, не враховано, що у вказаних справах позивач не обіймав посаду педагогічного працівника, а тому на них не поширювалися гарантії ст. 57 Закону України «Про освіту».

21.10.2024 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та його представник не були присутніми, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача також не був присутнім в судовому засіданні, також надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з Миколаївським суднобудівним ліцеєм імені Героя Радянського союзу В.О. Гречишникова та обіймає посаду майстра виробничого навчання, що підтверджується наказом директора від 13.07.2017 року за №28-К.

Відповідно до відмітки у п. 9 розділу І військового квитка серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , останній 18.01.2023 року призваний на військову службу по загальній мобілізації.

Наказом в.о. директора навчального закладу від 17 січня 2023 року №04-к, керуючись частиною третьою статті 119 КЗпП України, ОСОБА_1 , майстра виробничого навчання увільнено від роботи з 16 січня 2023 року у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, на особливий період із збереженням місця роботи, посади без збереження заробітної плати на період проходження військової служби.

Заробітна плата позивачу нараховувалась та сплачувалась до 15.01.2023.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (стаття 4 КЗпП України).

Положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства (частина перша статті 9 ЦК України).

Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства (див. постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2023 року в справі №593/1156/21 (провадження № 61-11963св23)).

Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першоюстатті 53 і частиною другою статті 57 Закону України «Про освіту», частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України «Про фахову передвищу освіту», частиною другою статті 46 Закону України «Про вищу освіту» (частина друга статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, чинній на час винесення спірного наказу).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03 березня 2022 року №2105-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію», у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» оголошено та проводиться загальна мобілізація.

Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності з 19 липня 2022 року, внесено зміни та у частині третій статті 119 КЗпП України слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

Відповідно до частини другої статті 57 Закону України «Про освіту», у разі захворювання педагогічного чи науково-педагогічного працівника, яке тимчасово унеможливлює виконання ним посадових обов`язків і обмежує можливість перебування у колективі осіб, які навчаються, або тимчасового переведення за цих чи інших обставин на іншу роботу чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період за таким працівником зберігається попередній середній заробіток. У разі хвороби або каліцтва попередній середній заробіток виплачується до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави дійти висновку про те, що за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, зберігається попередній середній заробіток.

У постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2023 року у справі №718/209/23 (провадження № 61-11879св23) зроблено висновок, що «на рівні КЗпП України не передбачено правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. Правила в статті 4 ЦК України, про пріоритетність його норм над приватно-правовими нормами інших законів, до вирішення колізій між КЗпП України та іншими законами не застосовується; у частині другій статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачені гарантії для громадян України призваних на військову службу за призовом під час мобілізації, зокрема, шляхом відсилання як до частини третьої статті 119 КЗпП України, так і до норм інших законів (зокрема, частина друга статті 57 Закону України «Про освіту»); Законом № 2352-IX не внесено зміни до інших законів, які передбачають гарантії для громадян України призваних на військову службу за призовом під час мобілізаціїі встановлені нормами інших законів (зокрема, для педагогічних чи науково-педагогічних працівників). Тобто, для окремих категорій суб`єктів (зокрема, для педагогічних чи науково-педагогічних працівників) призваних на військову службу за призовом під час мобілізації збережено таку гарантію як попередній середній заробіток; в частині другій статті 57 Закону України «Про освіту» міститься спеціальна норма щодо положень частини третьої статті 119 КЗпП України, оскільки поширюється на педагогічних чи науково-педагогічних працівників; спеціальна норма (частина друга статті 57 Закону України «Про освіту») має перевагу над загальною (частина третя статті 199 КЗпП України) нормою (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі загальна норма (частина третя статті 199 КЗпП України) не скасовує спеціальної норми (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Тому за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, зберігається попередній середній заробіток».

Законом України від 22 листопада 2023 року № 3494-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впорядкування надання та використання відпусток, а також інших питань», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, внесено зміни та у частині другій статті 57 Закону України «Про освіту» слова «чи проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період» виключено.

Таким чином, у період до 24 грудня 2023 року за педагогічними чи науково-педагогічними працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, попередній середній заробіток зберігався.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» до педагогічних працівників закладів професійної (професійно-технічної) освіти та установ професійної (професійно-технічної) освіти належать, серед інших категорій, майстри виробничого навчання.

Отже, оскільки ОСОБА_1 обіймав посаду педагогічного працівника, який 18 січня 2023 року призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, а тому відповідно до частини другої статті 57 Закону України «Про освіту» мав право на отримання середнього заробітку до 24 грудня 2023 року.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про порушення відповідачем законодавства про працю в частині припинення позивачу виплати середнього заробітку через набрання чинності Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин", яким, зокрема, внесено зміни до ч.3 ст.119 КЗпП щодо припинення збереження середнього заробітку працівникам за відповідних обставин, в той час як трудові відносини між сторонами регулюються й положеннями Закону України "Про освіту", яким цей заробіток збережено.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток позивача за період з 16 січня 2023 року по 23 грудня 2023 року, обчислення якого здійснюється за правилами, передбаченими Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Абзацом четвертим п. 2 Порядку №100 визначено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до бухгалтерської довідки, виданої в.о.головного бухгалтера навчального закладу, з 16.01.2023 року ОСОБА_1 , який працює на посаді майстра виробничого навчання, у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, на особливий період був увільнений від роботи зі збереженням місця роботи, посади та без збереження середнього заробітку на період прохолодження військової служби. Заробітна плата нараховувалася та сплачувалася до 15 січня 2023 року. За останні два місяці перед призовом на військову службу ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата за листопад 2022 року за 22 робочих дня 120805,49 грн; за грудень 2022 р. за 19 робочих днів 11 147,89 грн та 4 календарні дні щорічної відпустки 1636,36 грн, що разом становить 12 784,25 грн.

Отже, середньоденна заробітна плата з огляду на 41 робочий день у вказаних місяцях становить 584,40 гривень (12805,49:22 дні+11147,89 грн):2 місяці=584,40 грн.

В період з 16 січня 2023 рік по 23 грудня 2023 рік було 245 робочих днів.

Тому на користь позивача з відповідача підлягає стягненню 143 178,00 гривень середнього заробітку за 245 робочих днів за період з 16 січня 2023 рік по 23 грудня 2023 рік (245х245).

А за такого, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Миколаївського суднобудівного ліцею імені Героя Радянського союзу В.О. Гречишникова про стягнення заробітної плати задовольнити.

Стягнути з Миколаївського професійного суднобудівного ліцею імені Героя Радянського Союзу В.О. ОСОБА_2 заборгованість із середнього заробітку в сумі 143 178 (сто сорок три тисячі сто сімдесят вісім) гривень.

Стягнути з Миколаївського професійного суднобудівного ліцею імені Героя Радянського Союзу В.О. Гречишникова на користь держави 1211,20 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду складено 04.11.2024.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Миколаївський професійний суднобудівний ліцей імені Героя Радянського Союзу В.О. Гречишникова, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Індустріальна, 1, .

Суддя Т.А. Карташева