КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/5163/23 Головуючий у 1 інстанції: Єросова І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційні скарги адвоката Клапчука Федора Петровича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , та адвоката Мкртичевої Марини Ігорівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Зазначала, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 2011 року. В період шлюбу вони набули право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , машиномісця за адресою: АДРЕСА_2 , а також автомобіль Mercedes-Benz ML 350 д.н.з. НОМЕР_1 . ОСОБА_1 просила здійснити поділ вказаного майна, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , 1/2 частину машиномісця за адресою: АДРЕСА_2 , та стягнути з ОСОБА_2 на її користь 260 510,00 грн. в рахунок 1/2 частини вартості автомобіля.

ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Зазначив, що 50% вартості квартири АДРЕСА_3 були сплачені за його кошти, які отримані від продажу особистого майна. Відтак, поділу підлягає лише 1/2 частини спірної квартири. Машиномісце за адресою: АДРЕСА_2 , набуте ним і ОСОБА_1 в спільну сумісну власність. Оскільки ОСОБА_1 не користується машиномісцем, він вважає за можливе виплатити компенсацію її частки вартості 1/2 частини спірного машиномісця за за визначеною експертом у звіті про оцінку майна вартості. ОСОБА_2 просив визнати 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , його особистою власністю, в порядку поділу іншої 1/2 частини квартири визнати за ним та ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину. Просив визнати за ним право власності на машиномісце за адресою: АДРЕСА_2 , стягнувши з нього на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини спірного машиномісця за вартістю визначеною експертом у звіті про оцінку майна.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2024 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , припинивши право власності ОСОБА_2 на цілу частину.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 1/2 частину машиномісця за адресою: АДРЕСА_2 , припинивши право власності на ОСОБА_2 , на цілу частину.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 1/2 частину машиномісця за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7142,47 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2681,31 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

Представник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації 1/2 частини вартості спірного автомобіля Mercedes-Benz ML 350 д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 182 843,00 грн. Вважає помилковим висновок суду про недоведеність вартості спірного автомобіля як підставу у задоволенні позовних вимог про його поділ. Представником ОСОБА_2 суду наданий звіт ТОВ «КДМ Девелопмент» оцінки майна від 12 червня 2023 року, яким ринкова вартості спірного автомобіля визначена у сумі 365 686,00 грн. В ході розгляду справи ОСОБА_1 погодилася із оцінкою вартості автомобіля і просила стягнути на її користь грошову компенсацію вартості частини автомобіля, виходячи із вказаного звіту. Відтак, суд першої інстанції мав стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля Mercedes-Benz ML 350 д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 182 843,00 грн.

Представник ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення судом позовних вимог про поділ спірної квартири. Просить ухвалити нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права особистої приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя визнати за кожним із сторін право власності на 1/4 частину спірної квартири. Позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ автомобіля автомобіля Mercedes-Benz ML 350 д.н.з. НОМЕР_1 задовольнити частково - стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля в розмірі 3035,00 грн. На думку апелянта суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, які доводять, що спірна квартира придбана в порядку інвестування будівництва за Інвестиційним договором №5518/026-10-В2 від 31.10.2013 року. Оплата першої половини інвестиційного внеску за квартиру була здійснена за рахунок коштів, які отримані ОСОБА_2 від продажу належного йому на праві особистої приватної власності автомобіля Audi А6, номер кузова НОМЕР_2 , 2003 року випуску, а також квартири площею 64,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Відтак, 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є особистою приватною власністю ОСОБА_2 і поділу між подружжям підлягає лише 1/2 частина квартири. Також зазначає, що звітом ТОВ "КДМ Девелопмент" 12.06.2023 року оцінки майна вартість автомобіля марки: MERCEDES-BENZ, модель: ML 350 , номер кузова - НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 12.06.2023 року визначена у розмірі 365 686,00 грн. ОСОБА_2 надав суду документи на підтвердження проведення ремонтних робіт по автомобілю на загальну суму 359 616,00 грн. Відтак, на користь ОСОБА_1 в порядку компенсації вартості 1/2 частки вказаного автомобіля може бути стягнено лише 3 035, 00 грн.

В апеляційній інстанції сторони та їх представники підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 07.10.2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, про що Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї складено актовий запис №3266 та видано відповідне свідоцтво (а.с. 18 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_4 (а.с. 19 т. 1).

31.08.2015 року між ТОВ «Компанія з управління активами «ІФК» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іванчик І.І. За умовами даного договору продаж квартири вчинено за 1082465,52 грн., без ПДВ. Вказана сума коштів була сплачена покупцем в безготівковій формі до підписання цього договору на умовах інвестиційного договору № 5518/026-10-В2 від 31 жовтня 2013 року (а.с. 20-24 т. 1).

На підставі інвестиційного договору №М51-10/026-В2 від 05 лютого 2014 року ОСОБА_2 також було проінвестовано будівництво машиномісця АДРЕСА_5 (а.с. 63 т. 2).

Згідно витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №54521674, державним реєстратором 30.12.2015 р. зареєстровано за ОСОБА_2 право приватної власності на машиномісце АДРЕСА_5 (а.с. 25 т. 1).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 22.08.2020 року за ОСОБА_2 був зареєстрований транспортний засіб Mercedes-Benz ML 350 д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова/рами НОМЕР_3 .

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_6 про поділ спільного майна, суд визнав право власності за кожним з подружжя на 1/2 частину спірної квартири і машиномісця. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поділ автомобіля Mercedes-Benz ML 350 д.н.з. НОМЕР_1 суд відмовив.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про поділ між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як спільного сумісного майна подружжя машиномісця АДРЕСА_5 .

Як було встановлено, спірне машиномісце було придбане ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під шлюбу, є спільним сумісним майном і не заперечувалося ОСОБА_2

Заявляючи вимоги про визнання права власності на машиномісце з виплатою ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 його частини в розмірі 221 240,00 грн., ОСОБА_2 не вніс відповідну суму коштів на депозитний рахунок суду. З урахуванням положень ст. 71 СК України дійшов правильного висновку про поділ машиномісця шляхом визначення за кожним із сторін ідеальних часток у праві спільної власності та визнав за кожним із них право на 1/2 частину машиномісця.

У апеляційних скаргах на рішення суду першої інстанції представники ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 не навели доводів на спростування правильності висновків суду першої інстанції у вказаній частині.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції в частині вирішення питання про поділ квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до частини 3 статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, зокрема гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту вказаних норм у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними.

Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. ст. 77-78 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст. 12, 81 ЦПК України).

При цьому, згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи вказані вимоги, суд першої інстанції не з`ясував джерела придбання вказаної квартири та не надав належної оцінки наведеним сторонами доводам та наданим ними доказам.

Заявляючи позовні вимоги про поділ квартири АДРЕСА_3 в рівних частках, позивачка ОСОБА_1 посилалася лише на придбання її під час шлюбу.

ОСОБА_2 наполягав на тому, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_3 є його особистою власністю, оскільки оплата половини інвестиційного внеску за квартиру була здійснена за рахунок коштів, які були отримані від продажу належного йому на праві особистої приватної власності майна - автомобіля Audi А6, номер кузова НОМЕР_2 , 2003 року випуску, в сумі 83 397,00 грн. та квартири площею 64,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , в сумі 481 950,00 грн. ОСОБА_2 вважав, що поділу між ними з ОСОБА_1 підлягає лише 1/2 частина квартири.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_2 надав копію угоди купівлі-продажу автомобіля Audi А6, номер кузова НОМЕР_2 , 2003 року випуску, від 13 квітня 2006 року, договору комісії на продаж вказаного автомобіля, акту приймання-передачі автомобіля, копію договору про наміри продажу квартири за адресою: АДРЕСА_4 , від 04 вересня 2013 року, копію договору купівлі-продажу ним вказаної квартири від 14 вересня 2013 року, та копію інвестиційного договору № 5518/026-10-В2 від 31 жовтня 2013 року (а.с. 64-85 т. 1).

В свою чергу ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів на підтвердження джерела придбання спірної квартири, а також того, що одержаних за час шлюбу спільних з ОСОБА_2 доходів було достатньо для оплати першого внеску за квартиру в розмірі 1/2 частини її вартості згідно інвестиційного договору № 5518/026-10-В2 від 31 жовтня 2013 року.

Відтак, враховуючи незначний проміжок часу між продажем ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_6 , яка належала йому на праві особистої власності, згідно договору купівлі-продажу від 14 вересня 2013 року, та укладенням ним інвестиційного договору № 5518/026-10-В2 від 31 жовтня 2023 року, а також ненадання ОСОБА_1 жодних доказів на підтвердження джерела оплати вартості спірної квартири, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішення питання поділу спірної квартири мав врахувати суму одержаних від ОСОБА_2 коштів від належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_6 .

Разом з тим, колегія суддів вважає недоведеним доводи ОСОБА_2 , що від продажу квартири АДРЕСА_6 , він отримав та здійснив оплату інвестиційного внеску в сумі 481 950,00 грн. На підтвердження ціни продажу квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_2 посилався на копію договору про наміри від 04 вересня 2013 року, в якому була визначена відповідна вартість. Разом з тим наданий ОСОБА_2 договір не був нотаріально посвідченим, а тому є нікчемним в силу закону (а.с. 71-74 т. 1).

В договорі купівлі-продажу квартири від 14 вересня 2013 року, зазначено, що ОСОБА_2 продав квартиру АДРЕСА_6 за 149 200,00 грн. (а.с. 75). Відтак, саме вказана сума і підлягала врахуванню під час вирішення питання поділу квартири АДРЕСА_3 .

Колегія суддів критично ставиться до посилань ОСОБА_2 на те, що отримані ним від продажу автомобіля Audi А6, номер кузова НОМЕР_2 , 2003 року випуску кошти були також направлені на придбання спірної квартири АДРЕСА_3 . Вказаний транспортний засіб був знятий ОСОБА_2 з обліку для реалізації ще 31 березня 2012 року та переоформлений на нового власника на підставі довідки-рахунку 04 квітня 2012 року, тобто більш ніж за півтора роки до укладення ним інвестиційного договору інвестиційного договору № 5518/026-10-В2 від 31 жовтня 2023 року (а.с. 239 т. 1).

Згідно інвестиційного договору № 5518/026-10-В2 від 31 жовтня 2013 року, договору купівлі-продажу від 31.08.2015 року вартість квартири АДРЕСА_3 склала 1 082 465,52 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на спірну квартиру підлягали задоволенню частково, а саме на 14/100 спірної квартири (149 200,00 грн. / 1 082 465,52 грн.). В порядку поділу спільної сумісної власності між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягає поділу 86/100 квартири шляхом визнання за кожним із них права власності на 43/100 частину квартири.

Колегія суддів також не може погодитися із висновками суду першої інстанції в частині вирішення питання про поділ автомобіля Mercedes-Benz ML 350 д.н.з. НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 просила поділити спірний автомобіль шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на нього із виплатою на її користь грошової компенсації 1/2 частини автомобіля.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні цих позовних вимог, посилаючись на недоведеність вартості спірного автомобіля.

Як вбачається з матеріалів справи, заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 надав суду копію звіту про оцінку майна, складеного на його замовлення ТОВ «КДМ Девелопмент». Згідно звіту ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz ML 350 д.н.з. НОМЕР_1 на 12.06.2023 р. становить 365686,00 грн.

ОСОБА_1 з звітом про оцінку автомобіля погодилася.

Відтак, у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо поділу автомобіля Mercedes-Benz ML 350 д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом визнання права власності на нього за ОСОБА_2 з присудженням ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля в розмірі 182 843,00 грн. (365 686,00 грн. / 2).

При цьому ОСОБА_2 не спростовував, що саме він користується автомобілем та не заперечував неможливість сплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості її частки.

Колегія суддів критично ставиться до доводів представника ОСОБА_2 , що на користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації вартості її частки у спірному автомобілі лише 3 035, 00 грн. Визнання такої сумі компенсації була обумовлена проведеним ремонтом автомобіля на суму 359 616,00 грн. Компенсація вартості частки ОСОБА_1 у спірному автомобілі має бути визначена, виходячи із його загальної реальної вартості. Крім того, за наданими відповідачем документами ремонтні роботи проводилися на його розсуд вже після пред`явлення ОСОБА_1 позову про поділ автомобіля. У суду відсутні підстави вважати, що вартість автомобіля до проведення відповідних ремонтних робіт могла складати 6 070,00 грн.

Враховуючи викладене рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2024 року підлягає скасуванню в частині вирішення позовних про поділ квартири АДРЕСА_3 та автомобіля Mercedes-Benz ML 350 д.н.з. НОМЕР_1 , з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

В частині вирішення позовних вимог про поділ машиномісця за адресою: АДРЕСА_2 , рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2024 року підлягає залишенню без змін.

Відповідно, підлягає скасуванню рішення суду і в частині розподілу судових витрат. Оскільки в суду відсутня можливість точно визначити пропорційність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та позовних вимог ОСОБА_2 , вимоги яких задоволені частково, кожному із них підлягає відшкодуванню половина понесених ними витрат. З ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 2648,02 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та 1371,33 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, всього 4019,35 грн. судового збору. З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 4026,00 грн. судового збору за подання позовної заяви та 6039,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, а всього 10065,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги адвоката Клапчука Федора Петровича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , та адвоката Мкртичевої Марини Ігорівни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2024 року скасувати в частині вирішення позовних про поділ квартири АДРЕСА_3 , автомобіля Mercedes-Benz ML 350 д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова/рами НОМЕР_3 , в частині вирішення питання про розподіл судових витрат та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на 14/100 квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 88,8 кв.м, жилою площею 52,7 кв.м.

Визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 86/100 квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 88,8 кв.м, жилою площею 52,7 кв.м.

В порядку поділу спільної сумісної власності визнати за ОСОБА_2 право власності на 43/100 квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 88,8 кв.м, жилою площею 52,7 кв.м.

В порядку поділу спільної сумісної власності визнати за ОСОБА_1 право власності на 43/100 квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 88,8 кв.м, жилою площею 52,7 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль Mercedes-Benz ML 350 д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова/рами НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля Mercedes-Benz ML 350 д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова/рами НОМЕР_3 , в розмірі 182 843,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4019,35 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 10065,00 грн. судового збору.

В частині вирішення позовних вимог про поділ машиномісця за адресою: АДРЕСА_2 , рішення Святошинського районного суду міста Києва від 01 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.