Справа № 352/2702/23
Провадження № 22-ц/4808/132/24
Головуючий у 1 інстанції СТРУТИНСЬКИЙ Р. Р.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Якубовський Олександр Олександрович, заінтересовані особи: відділ соціального захисту населення Тисменицької міської ради, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Якубовського Олександра Олександровича на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області про відмову у відкритті провадження, постановлену суддею Струтинським Р.Р. 13 листопада 2023 року в м. Тисмениця Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заяви

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Якубовський О.О., заінтересовані особи: відділ соціального захисту населення Тисменицької міської ради, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, ОСОБА_2 , звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заяву мотивовано тим, що являється військовослужбовцем за призовом під час мобілізації ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України.

За адресою його місця проживання по АДРЕСА_1 проживає його дядько (брат його тещі) ОСОБА_2 , який являється особою з інвалідністю ІІ групи з 01.03.2017 року, що підтверджується довідкою МСЕК, та потребує постійного догляду. Актом обстеження матеріально-побутових умов від 01.11.2023 року №1024 комісії Тисменицької міської ради встановлено, що заявник здійснює постійний догляд за ОСОБА_2 та проживає з ним за вказаною адресою. Інших осіб, які б могли здійснювати догляд за ОСОБА_2 , на момент огляду не встановлено.

У ОСОБА_2 є родичі, однак не мають можливості здійснювати сторонній догляд.

Заявник 30.08.2023 року звернувся на адресу ВЧ НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби у зв`язку із сімейними обставинами, однак отримав відмову, що спонукало його звернутися до суду із цією заявою.

Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідне для реалізації права на звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

Просив встановити факт відсутності інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , окрім заявника ОСОБА_1 (а.с.1-2).

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі (а.с.25-26).

Мотиви, з яких виходив суд першої інстанції при постановленні ухвали

Ухвала мотивована тим, що у своїй заяві ОСОБА_3 просить встановити факт, від якого залежить виникнення, зміна або припинення не особистих чи майнових прав заявника, а його прав у публічно-правовій сфері відносин з державою, внаслідок чого заява не підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства і у відкритті провадження необхідно відмовити.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Якубовський О.О. подав апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі помилився щодо факту за предметом заяви і помилково відмовив у відкритті провадження у справі.

Зазначає, що при вирішенні питання про відкриття провадження судом встановлено, що предметом заяви є встановлення факту постійного догляду заявника за дядьком. Однак, як видно зі змісту заяви, ОСОБА_1 до суду щодо встановлення факту здійснення постійного догляду за дядьком ОСОБА_2 не звертався, а просив встановити факт відсутності інших, окрім нього, осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 .

Наголошує, що адміністративної процедури встановлення факту відсутності інших осіб, які б могли здійснювати постійний догляд за особою, яка його потребує, не існує. Необхідність судового встановлення зазначеного факту обґрунтоване невизнанням його військовою частиною, у якій заявник перебуває на військовій службі та до якої раніше звернувся із відповідним рапортом про звільнення за сімейними обставинами.

На думку апелянта, факт здійснення постійного догляду за особою та факт відсутності інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за особою - є різними юридичними фактами, які судом помилково ототожнено при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.

Просить ухвалу суду скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.29-32).

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Заяви (клопотання) учасників справи

У судове засідання сторони не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції та в електронні кабінети сторін.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року зупинено апеляційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у справі № 201/5972/22 (а.с.66-67).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року справу № 201/5972/22 розглянуто.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 вересня 2024 року поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Звертаючись з заявою до суду, ОСОБА_1 вказував, що встановлення факту відсутності інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за особою, яка потребує такого догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії, необхідне йому для реалізації прав, передбачених ст.. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме на звільнення з військової служби за сімейними обставинами.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частинами другою, сьомою статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Слід зазначити, що питання, яке просить вирішити в судовому порядку заявник, є похідним від мети надання соціальних послуг (постійного догляду) ОСОБА_2 , інваліду 2 групи, а питання про демобілізацію заявника є похідним від надання соціальних послуг з дотриманням порядку, передбаченого законом, для визначення особи, яка буде надавати такі соціальні послуги.

Основні організаційні та правові засади надання соціальних послуг, спрямованих на профілактику складних життєвих обставин, подолання або мінімізацію їх негативних наслідків, особам/сім`ям, які перебувають у складних життєвих обставинах визначає Закон України «Про соціальні послуги», а Порядок надання соціальних послуг особам з інвалідністю та особам похилого віку, які страждають на психічні розлади затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2019 року № 576.

Отже визначення особи, яка може надавати соціальні послуги ОСОБА_2 у вигляді постійного догляду повинно відбуватися з дотриманням процедури, передбаченої цією Постановою і окреме судове рішення про встановлення факту наявності чи відсутності осіб, які можуть здійснювати такий догляд, не вимагається. Тобто законодавством передбачений позасудовий порядок вирішення питань про надання соціальних послуг.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).

У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц Верховний Суд виснував, що при визначенні юрисдикції спору суд повинен врахувати правову мету звернення заявника до суду та в аналізі застосування частини шостої статті 294 ЦПК України слід виходити з того, що залишити без розгляду заяву, подану в порядку окремого провадження, у зв`язку із встановленням існування спору про право можливо виключно у тому разі, якщо виявлений спір можливо вирішити саме в порядку цивільного судочинства. Якщо ж такий спір вирішити в порядку цивільного судочинства неможливо, суд повинен закрити провадження у справі (або відмовити у відкритті провадження на стадії прийняття поданої заяви) із зазначенням правильного для вирішення такого правового питання виду судочинства.

Згідно пункту першого частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що законом визначений позасудовий порядок встановлення факту, який просив встановити позивач, а тому заява про встановлення факту відсутності інших осіб, які можуть здійснювати постійний догляд за інвалідом, не підлягає судовому розгляду, в тому числі в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Якубовського Олександра Олександровича залишити без задоволення, а ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області про відмову у відкритті провадження від 13 листопада 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В.Василишин

В.Д.Фединяк

Повний текст постанови складено 04 листопада 2024 року.