УХВАЛА

27 травня 2024 року

м. Київ

справа № 369/484/23

провадження № 61-5708ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, задоволено частково. Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль марки «КІА SPORTAGE», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 700 000, 00 грн. Виділено ОСОБА_2 у власність 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . Виділено ОСОБА_1 у власність 1/2 частину цієї квартири. Виділено у власність ОСОБА_1 автомобіль марки «КІА SPORTAGE», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 700 000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію частки автомобіля у розмірі 350 000,00 грн. Вирішено питання щодо судового збору. У задоволенні решти вимог первісного та зустрічного позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 21 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2023 року в частині поділу автомобіля марки «КІА SPORTAGE», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 700 000,00 грн змінено, виділено у власність відповідачу ОСОБА_1 автомобіль марки «КІА SPORTAGE», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 767 460,89 грн та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості її частки у праві власності на автомобіль у розмірі 383 730,44 грн. В іншій частині рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2023 року залишено без змін.

19 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2024 року, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 25 квітня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме: складення й надіслання уточненої редакції касаційної скарги, в якій необхідно зазначити підстави, на яких подається касаційна скарга з урахуванням приписів статті 389 ЦПК України; надання копій скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, а також роз`яснено наслідки невиконання ухвали суду.

З аналізу уточненої редакції касаційної скарги, яка надійшла 20 травня 2024 року на виконання ухвали Верховного Суду від 25 квітня 2024 року, слідує, що заявник не усунув недоліки касаційної скарги, не визначив підстав касаційного оскарження судового рішення, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

ОСОБА_1 в уточненій касаційній скарзі посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України) та зазначає, що суди неповно з`ясували обставини, що мають значення для справи, не надали їм належної правової оцінки, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи. Вказує, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

ОСОБА_1 не навів норми права, щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду, що свідчить про недотримання пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України та унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Водночас на принцип заборони повороту до гіршого звертав увагу Верховний Суд у постановах від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21 та від 23 листопада 2023 року у справі № 201/5323/20.

Слід звернути увагу на те, що повторне посилання в уточненій касаційній скарзі на неврахування судами при ухваленні оскаржених судових рішень рекомендацій, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосуваннясудами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», незгода з встановленими судами попередніх інстанцій обставинами не є передбаченою частиною другою статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень.

Належне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження (частина перша статті 400 ЦПК України).

Процесуальний закон покладає на заявника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або порушення норм процесуального права, яке допустили суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити відповідну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 389 ЦПК України.

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що визначені процесуальним законом. Водночас, Верховний Суд є судом права, тобто судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Подані заявником процесуальні документи свідчать про те, що у відведений судом строк (станом на 27 травня 2024 року) вимоги ухвали Верховного Суду від 25 квітня 2024 року заявник не виконав, що перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.

Відсутність у касаційній скарзі передбачених ЦПК України підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку є передбаченою пунктом 4 частини четвертою статті 393 ЦПК України підставою для її повернення.

За загальним правилом, повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 листопада 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 березня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, - повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі,

яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников