ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 639/6240/23
Номер провадження 22-ц/818/288/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В., Яцина В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2023 року (суддя першої інстанції Марченко В.В.) у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції, стягувач - ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В :

25 жовтня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції, стягувач - ОСОБА_1 , в якій просив

- визнати дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сикалової О.В. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 19 жовтня 2023 року у виконавчому провадженні №59519696 - неправомірними;

- скасувати розрахунок заборгованості від 19 жовтня 2023 року;

- зобов`язати державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби в місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сикалову О.В. здійснити розрахунок розміру аліментів виконавчому провадженні № 59519696 відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження», а саме, здійснити перерахунок розміру аліментів у ВП № 59519696 з квітня 2022 року по 16 листопада 2022 року без урахування додаткової грошової винагороди боржника;

- визнати неправомірними дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сикалової О.В. щодо накладення арешту на кошти боржника, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, у праві виїзду за межі України, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а також розшуку майна боржника;

- скасувати постанову про арешт коштів боржника від 19 жовтня 2023 року;

- скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 19 жовтня 2023 року;

- скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 19 жовтня 2023 року;

- скасувати постанову про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 19 жовтня 2023 року;

- скасувати постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 19 жовтня 2023 року;

- скасувати постанову про розшук майна боржника від 23 жовтня 2023 року.

26 жовтня 2023 року представником ОСОБА_2 адвокатом Серишевою О.С. до суду подане клопотання про залишення скарги на дії державного виконавця без розгляду з посиланням на право учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2023 року вказану скаргу визнано неподаною та повернуто позивачу. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що оскільки провадження в справі не відкрито, заява представника скаржника ОСОБА_2 - адвоката Сєришевої О.С. про залишення скарги без розгляду підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2023 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила справу направити до Жовтневого районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність підстав для повернення скарги та неправильно застосував положення ст.185 ЦПК України. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що ст.185 «Залишення позовної заяви без руху, повернення заяви» глави 2 Розділу ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України регулює загальні вимоги щодо форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення, які подаються виключно з процесуальних питань при розгляді справ позовного провадження. Разом із тим, вказана процесуальна норма не стосується та не регулює питання подачі саме скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення. Вказані процесуальні правовідносини регулюються розділом VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», який встановлює окремий процесуальний режим розгляду відповідних справ. Окрім того, ні Закон України «Про виконавче провадження», ні ЦПК України не містить таких норм, як повернення скарги, або залишення скарги без розгляду. Зауважує, що застосування судом першої інстанції п. 3 ч. 4 ст.185 ЦПК України за таких обставин є помилковим. Тому просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

14 грудня 2023 року ОСОБА_2 в інтересах якого діє адвокат Сєришева О.С., подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Відзив мотивовано тим, що суд першої інстанції з урахуванням ч. 9 ст.10 ЦПК України вірно вважав за можливе застосувати аналогію закону, а саме положення п. 3 ч. 4 ст.185 ЦПК України в частині застосування інституту повернення скарги. Крім того зазначає, що цивільна справа № 639/6281/23 за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Сикалової О.І., стягувач - ОСОБА_1 , наразі розглянута Жовтневим районним судом м. Харкова 06 грудня 2023 року, ухвала набрала законної сили. Тому вважає, що направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції за таких обставин позбавлено будь-якої мети та суперечить принципу правової визначеності. Тому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 жовтня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова зі скаргою на дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції, стягувач - ОСОБА_1 (а.с.1-36).

26 жовтня 2023 року від представника скаржника ОСОБА_2 ОСОБА_3 надійшло на адресу суду клопотання про залишення скарги на дії державного виконавця без розгляду (а.с. 43).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2023 року скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції, стягувач - ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу (а.с. 46-47).

Визнаючи неподаною та повертаючи скаргу ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що провадження в справі не відкрито, заява представника скаржника ОСОБА_2 - адвоката Сєришевої О.С. про залишення скарги без розгляду підлягає задоволенню (а.с.46-47).

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розділ VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ із скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Проте, відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 р. № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" такі скарги мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК і ГПК та містити відомості, перелічені п.4 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження».

З аналізу актів ВСУ, ВССУ, ВГСУ слідує, що скарги на рішення, дії або бездіяльність виконавців мають відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбачених положеннями ЦПК і ГПК та містити відомості, перелічені п. 4 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження».

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді цих скарг, до цих скарг мають застосовуватися положення ЦПК і ГПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Таку позицію висловив Верховний Суд України у своїй Постанові Пленуму «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року №14.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Відповідно до п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі N 199/6713/14-ц (провадження N 14-92цс19), п. 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі N 199/1478/17 (провадження N 14-52цс19), у разі відсутності спеціальних приписів щодо вирішення певних питань, які виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, для розгляду таких скарг мають застосовуватися приписи ЦПК України, якими врегульовані аналогічні питання, зокрема, щодо учасників цивільного процесу, їхніх прав і обов`язків (статті 42-47, 55-64), судових викликів і повідомлень (статті 128-131), заходів процесуального примусу глава 9 розділу ІІІ), відкриття провадження у справі (глава 2 розділу ІІІ), розгляду справи по суті (глава 6 розділу ІІІ), апеляційного та касаційного оскарження судових рішень (глави 1, 2 розділу V).

У пунктах 77- 80 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі N 2-591/11 (провадження N 14-31цс21) зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду нагадує, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві. Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права».

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Суд зауважує, що справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими статтею 450 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо помилкового застосування судом першої інстанції при розгляді даної скарги положення п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції, з урахуванням ч. 9 ст. 10 ЦПК України, вірно вважав за можливе застосувати аналогію закону, а саме, положення п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК.

Згідно із ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли: заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

З урахуванням ч. 9 ст. 10 ЦПК України суд першої інстанції вірно вважав за можливе застосувати аналогію закону на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права), а саме положення п. 3 ч. 4 ст. 185 ЦПК України в частині повернення скарги.

Крім того цілком слушними є посилання і безспірне зауваження представника скаржника ОСОБА_2 - адвоката Сєришевої О.С. в відзиві на апеляційну скаргу, що направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції за обставини розгляду Жовтневим районним судом м. Харкова 06 грудня 2023 року справи № 639/6281/23 за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Сикалової О.І., стягувач - ОСОБА_1 , позбавлено будь-якої мети та суперечить принципу правової визначеності.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 грудня 2023 року Жовтневим районним судом м. Харкова розглянуто скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції Сикалової О.І., стягувач - ОСОБА_1 та задоволено частково аналогічні вимоги, викладені в скарзі ОСОБА_2 в даній справі (а.с.93-94). Таким чином, на момент розгляду апеляційної скарги між сторонами, відсутній предмет спору в даній справі та одні і ті самі вимоги скарги ОСОБА_2 вже розглянуті.

Колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи вищевикладене, погоджується з доводами представника скаржника ОСОБА_2 - адвоката Сєришевої О.С. щодо вимоги апелянта направити справу для продовження розгляду, оскільки дана вимога позбавлена можливості досягнення правомірної (легітимної) мети, не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою та не відповідає принципу юридичної визначеності, який є складовою принципу верховенства права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що оскаржувана ухвала суду відповідає нормам ЦПК України та є обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , наведені в обґрунтуванні апеляційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди заявника з ухваленим в справі судовим рішенням та не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції, як така, що постановлена з дотриманням вимог процесуального закону, без змін.

Враховуючи, що справа по суті спору не розглядалась, питання щодо розподілу судових витрат за подачу апеляційної скарги не вирішується.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина