Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/4879/23
номер провадження 2/695/504/24

30 жовтня 2024 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Середи Л.В..
за участі секретаря с/з Оніщенко Н.В.
представника відповідача адвоката Зеленого Ю.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, посилаючись на те, що 02.05.2021р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №778396388 за умовами якого відповідач отримала фінансовий кредит у розмірі 6000 грн на 30 днів, до 01.06.2021р.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» 31.12.2020р. уклали додаткову угоду №26 до договору факторингу №28/1118-01 за умовами якої до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги, в тому числі і до відповідача за договором №778396388.
У подальшому, а саме 20.10.2022р. між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20102022 за умовами якого до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги, в тому числі і до відповідача за договором №778396388.
Згідно з умовами вказаного кредитного договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором.
Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості.
Ухвалою судді від 25.12.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву та доказів на обґрунтування своїх доводів.
Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, жодних клопотань до суду не скерував.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві розгляд справи просив проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказував, що матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження переходу прав вимоги за вказаним кредитним договором до позивача, а договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс» було укладено до укладення кредитного договору №778396388. Крім того, представник відповідача вказував на невірний розрахунок суми заборгованості за відсотками вважаючи, що останні нараховані поза межами строку дії кредитного договору.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 02.05.2021р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений договір №778396388
Відповідно до п.1.1 За цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит на суму 6000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, злічених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».
Пунктом 1.2 договору сторони визначили, що кредит надається строком 30 днів (дисконтний період), від дати отримання кредиту позичальником. У випадку надання кредиту не в день укладення договору, загальний строк надання кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання кредиту.
За користування кредитом протягом Дисконтного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти , які нараховуються в порядку, визначеному п. 1.4 Договору.
Також сторони у п. 1.7 визначили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, яка має наслідком продовження строку користування кредитом продовження строку дії договору на умовах визначених п.п. 1.7.1 та 1.7.2. договору.
Згідно п. 1.4 та 1.7.2 договору нараховуються за кожен день користування кредитом починаючи з першого дня надання кредиту та до дня фактичного повернення суми кредиту позичальником.
Умовами пунктів 4.2, 4.3 та 4.4 договору передбачено, що строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту визначеного в п. 1.2 договору . Строк договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п. 1.3 та 1.7 договору. Сторони погоджуються, що проценти , нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному п. 1.7.2 договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Також вбачається, що сторони погодили графік розрахунків за цим договором та паспорт споживчого кредиту.
За змістом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1 ст. 207 ЦК України).
Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Так, статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
За нормою ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ст. 536 ЦК України).
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Такими обставинами (предметом доказування) у даній справі є наявність між сторонами договірних правовідносин, що випливають з кредитних договорів, та належне (неналежне) виконання сторонами своїх зобов`язань відповідно до їх умов та вимог ЦК України.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.
Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, 28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Копії такого документу позивач суду не надав.
31.12.2020 Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції.
Відповідно до Реєстру боржників №141 від 06.07.2021 до Договору факторингу №28/1118-01 укладеного між TOB «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором №778396388.
Суд звертає увагу, що позивачем не додано до позовної заяви договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, такий в матеріалах справи відсутній.
Разом з тим, суд наголошує, що договір факторингу № 28/1118-01, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», був укладений 28 листопада 2018 року, тобто, на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником ОСОБА_1 , відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу від 28 листопада 2018 року.
Вбачається також, що на час укладення договору відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину, предмет не індивідуалізовано належним чином. Інформація про ОСОБА_1 як боржника надана у витягу з реєстру прав вимоги від 06.07.2021 року ТОВ «Таліон Плюс», тобто після укладення договору відступлення права вимоги.
Отже, між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на час укладення договору відступлення прав вимоги 28 листопада 2018 року не були погоджені його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора, і вочевидь, договором не могли бути охоплені зобов`язання відповідача, які виникли після укладення цього договору.
20.10.2022 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги.
Відповідно до Реєстру прав вимоги № 1 від 06.12.2023 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до Відповідача у сумі 21 342 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 15 342 грн. - сума заборгованості по відсоткам.
Суд не приймає як належний та допустимий доказ наданий позивачем витяг з реєстру прав вимоги №1 від 06.12.2023 року, згідно якого ТОВ «Таліон Плюс» передало право вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» відносно ОСОБА_1 , оскільки наданий витяг з реєстру не містить підписів обох сторін та печаток, а тому є неналежним доказом.
Пунктом 2.2 Договору факторингу встановлено, що фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника. Разом з правом вимоги до фактора переходять всі інші права клієнта за кредитним договором. Сторони погодили у п.4.1 Договору факторингу, що право вимоги переходить від клієнта до фактора на наступний календарний день після підписання сторонами Реєстру прав вимог. Пунктом 12 Договору факторингу передбачено, що одним із додатків до нього є Реєстр прав вимоги.
Підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доведеність позовних вимог, розмір заборгованості, набуття новим кредитом права вимоги до боржника покладається процесуальним законом у справах цієї категорії на позивача.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України).
Разом із тим, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження набуття на підставі договору факторингу № 28/1118-01 права вимоги ТОВ «Таліон Плюс» від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» за кредитним договором №778396388, який укладено між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ОСОБА_1 ..
Таким чином, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не доведено наявність у товариства права вимоги до відповідача за спірним кредитним договором №778396388.
Позивачем не надано суду завірену копію Реєстру боржників №147 від 17.08.2021 до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс».
Крім цього, суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 1.2, 1.7 договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, який укладено між ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор), під терміном кредитний договір слід розуміти наступне значення кредитний договір, укладений між первісним кредитором, яким є ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» і боржником, право грошової вимоги за яким отримав клієнт на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між клієнтом та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Під терміном документація слід розуміти оригінали документів, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність права грошових вимог клієнта до боржників по заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, що підлягають передачі первісним кредитором клієнту на умовах договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018.
Аналіз змісту договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 свідчить про те, що ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) передало право грошової вимоги отриманої на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».
Копія витягу з Реєстру прав вимоги № 1 від 06.12.2023 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 містить інформацію лише про прізвище боржника та номер кредитного договору №778396388 без зазначення дати його укладання, тобто позивачем не доведено, що саме за спірним договором було передано право вимоги.
Разом з тим, кредитний договір №778396388, копія якого міститься в матеріалах справи, укладено між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та від імені ОСОБА_1 02.05.2021, тобто після укладання договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, на який іде посилання у договорі факторингу від 20.10.2022.
Позивачем не надано суду копію договору факторингу від 28.11.2018, копію Реєстру боржників № 141 від 06.07.2021 до договору факторингу № 28/1118-01 (позивачем не зазначено дату укладання договору).
Разом із тим, надано лише додаткову угоду до договору факторингу від 31.12.2020, на яку відсутнє посилання у договорі факторингу № 20102022 від 20.10.2022.
Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином суд доходить до висновку, що позивачем не надано доказів, які підтверджують ту обставину, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у встановленому Законом порядку набуло статуса нового кредитора за кредитним договором №778396388 від 02.05.2021 відповідача, а відтак і право вимоги до нього.
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова ВС від 29 червня 2021 року по справі № 916/2040/20).
У свою чергу, не доведення позивачем дати відступлення первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 , позбавляє суд, у тому числі, можливості перевірити правильність нарахування поданого розрахунку заборгованості у частині процентів, з урахуванням правових висновків, що містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18), відповідно до яких, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не надано суду жодних доказів видачі кредитних коштів відповідачу у цій справі за кредитним договором від 02.05.2021р..
У своєму позові позивач зазначає, що розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №778396388 становить 21 342,00 грн., з яких: 6000 грн. - сума заборгованості по основному боргу; 15 342 грн. - сума заборгованості за відсотками
При цьому, належних та допустимих доказів на підтвердження вказаного, позивачем надано не було, тоді як тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача.
Позивачем на підтвердження суми заборгованості не було надано належних доказів, як то розрахунку заборгованості, виписки по рахунку, які б вказували на розмір наданого кредиту, сплачених сум, тощо.
З огляду на викладені судом обставини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, у зв`язку із недоведеністю заявлених позовних вимог.
Враховуючи те, що суд відмовляє у задоволенні позову, то судові витрати у виді сплати судового збору слід віднести на рахунок позивача.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 141, 247, 258, 263-265, 268, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Середа Л.В.