Номер провадження: 22-ц/813/4985/24
Справа № 501/4129/23
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Волкової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Бондарева Романа Володимировича на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 лютого 2024 року, постановленого під головуванням судді Петрюченко М.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його діда ОСОБА_4 право власності на:

- житловий будинок загальною площею 757,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,250 га, кадастровий номер :05:005:0049, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,119 га, кадастровий номер :05:005:0050, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті дідуся ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі.

Спадкове майно ОСОБА_4 складається з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та земельних ділянок площею 0,250 га, кадастровий номер :05:005:0049, та площею 0,119 га, кадастровий номер :05:005:0050, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

19 червня 2012 року батьки малолітнього на той час ОСОБА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини померлого ОСОБА_4 (спадкова справа № 95/2012).

Також, 19.06.2012 року до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_7 (син померлого) та ОСОБА_3 (дружина померлого).

ОСОБА_1 зазначив, що нотаріусом було винесено постанову про відмову в оформленні спадщини, яку він не отримав.

З метою отримання вказаної постанови, представник позивача звернувся до Одеського державного нотаріального архіву із адвокатським запитом.

Згідно листа Одеського державного нотаріального архіву від 12.09.2023 року, у наданні документів відмовлено з посиланням на ст. 8 Закону України «Про нотаріат» та повідомлено, що справи Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі (колишня назва Третя одеська державна нотаріальна контора) до Одеського державного нотаріального архіву не передавались.

У ОСОБА_1 відсутня можливість самостійно отримати копію постанови нотаріуса про відмову в оформленні спадщини.

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спадкове майно житловий будинок та земельну ділянку, станом на сьогоднішній день не зареєстровано.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його діда ОСОБА_4 право власності на:

- житловий будинок загальною площею 757,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,250 га, кадастровий номер :05:005:0049, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,119 га, кадастровий номер :05:005:0050, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з рішенням суду, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Бондарев Р.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив, що в провадженні приватного виконавця перебуває зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчих листів, де боржником є ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вважає, що учасниками справи використано приватно-правовий інструментарій (подання позову про визнання права власності) для уникнення чи унеможливлення сплати боргу боржником ОСОБА_3 , а позов направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника частку у спільній сумісній власності подружжя та частку складу спадщини (спадкової маси), право власності на яке набула боржник.

Апелянт зазначив, що у суду першої інстанції не було жодних підстав вважати, що у позивача існують перешкоди для оформлення майна у нотаріальному порядку, що є обов`язковою умовою для застосування такого способу захисту як визнання права власності на спадкове майно, що є винятковим способом захисту за недоведеністю існування у позивача перешкод.

Також апелянт зазначив, що судом не було встановлено хто з відповідачів і яким саме чином оспорює або не визнає право власності позивача на його частку в оспорюваному майні.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції при розгляді спору обставини набуття права власності на спірне майно не дослідив, частку та правову природу права власності кожного з учасників справи не встановив, що потягнуло за собою постановлення незаконного та необґрунтованого рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

В судове засідання, призначене на 03 грудня 2024 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 66, 88-90, 91-94 т. 2).

Від приватного виконавця Бондарева Р.В. до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 143 т. 2).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті діда ОСОБА_4 , однак існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, вказане призводить до не можливості реалізації позивачем свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду, за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на виконанні державного виконавця перебуває зведене виконавче провадження № 72096224 (АСВП №72096239, 72096194, 71624009) з примусового виконання виконавчого листа №947/27248/22, виданого 17.05.2023 року, за якими стягнуто з ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 528,44 грн., заборгованості у розмірі 35 229,3 грн. на користь ТОВ «Консалт Солюшенс», а також виконавчий лист № 520/1382/14-ц, виданий 27.02.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості у розмірі 1698435, 69 грн.

В зазначеному виконавчому провадженні боржник ОСОБА_3 , стягувач ТОВ «Консалт Солюшенс».

20.04.2023 року постановою приватного виконавця Бондарева Р.В. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 520/1382/14-ц, виданим Київським районним судом м. Одеси від 27.02.2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь стягувача ТОВ «Консалт Солюшенс» 1 698 435 грн. 69 коп. (а.с. 217 т. 1).

Постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 520/1382/14-ц надіслано боржнику ОСОБА_3 (а.с. 218 т. 1).

В той же день 20.04.2023 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3 (а.с. 219 т. 1).

21.06.2023 року постановами приватного виконавця Бондарева Р.В. відкриті виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа № 947/27248/22, виданим Київським районним судом м. Одеси від 17.05.2023 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь стягувача ТОВ «Консалт Солюшенс» 435 229 грн. 3 коп., та стягнення 6528 грн. 44 коп. (а.с. 222, 225 т. 1).

Данні постанови про відкриття виконавчого провадження надіслані на адресу боржника ОСОБА_3 (а.с. 224, т. 1).

Постановою приватного виконавця Бондарева Р.В. всі виконавчі провадження об`єднані в одне зведене провадження за № 72096224 (а.с. 228 т. 1).

Так, судом першої інстанції розглядаючи справу за позовом ОСОБА_1 помилково не було залучено, в якості третьої особи ТОВ «Консалт Солюшенс» до участі у справі в суді першої інстанції, що позбавило можливості захистити свої права та законні інтереси стосовно майна, на яке може бути звернуто стягнення за виконавчими листами, які перебувають у провадженні апелянта.

Відповідно до правової позиції висловленою Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 908/794/19 (905/1646/17) звернув увагу на те, що правочини, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Зокрема, дії спрямовані на відчуження майна, особою, яка достеменно обізнана про необхідність виконання грошового зобов`язання, заниження нею вартості майна при відчуженні, а також невжиття протягом тривалого часу до відчуження майна заходів, спрямованих на належне виконання своїх зобов`язань перед кредитором, свідчать про недобросовісність цієї особи при укладенні договору відчуження майна та про зловживання своїми правами. У судовій практиці, договір, укладений з метою уникнути виконання грошового зобов`язання, кваліфіковано як фіктивний у справах за позовами осіб, на шкоду чиїм майновим інтересам відповідачами у цих справах були за твердженнями позивачів вчинені відповідні правочини (постанови Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 6-1873це16, від 23.08.2017 у справі № 306/2952/14-ц, від 09.09.2017 у справі № 359/1654/15-ц). Отже, такі правочини можуть вважатись фіктивними (фраудаторний правочин).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Першим Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с. 61 т. 1).

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_3 , та діти ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Київським відділом РАГСу м. Одеси, актовий запис № 1117, ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_3 18.08.1979 року, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу (а.с. 63 т. 1).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим відділом РАГС Приморського РВК м. Одеси від 04.03.1989 року актовий запис № 452, ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 8 зв. т. 1).

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим Київським відділом РАГС м. Одеси від 10.06.1980 року, актовий запис № 1174, ОСОБА_9 є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 9 т. 1).

ОСОБА_10 03.10.2003 року уклала шлюб та змінила прізвище на ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_5 , виданим міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис 1263 (а.с. 9 звор. т. 1).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_3 звернулась з заявою 19.06.2012 року про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її чоловіка ОСОБА_4 (а.с. 57 т.1).

Також ОСОБА_3 звернулась з заявою до нотаріуса про те, що майно на яке відкрита спадщина є спільною сумісною власністю подружжя, відповідно до ст. 60 СК України, у зв`язку з тим, що придбано під час знаходження ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у шлюбі (а.с. 58 т. 1).

19.06.2012 року ОСОБА_2 звернувся з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 (а.с. 59 т. 1).

В межах шестимісячного терміну, ОСОБА_6 звернулась до нотаріальної контори з заявою про відмову від отримання спадщини на користь онука ОСОБА_4 - ОСОБА_1 (а.с. 59 зв, 60 т. 1).

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , діючи як батьки в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 , звернулись до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , онуком ОСОБА_1 (а.с. 60, 65 т. 1).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, на майно яке належало спадкодавцю на день смерті, а саме на :

- земельну ділянку площею 0,119 га, розташовану на території Іллічівської міської ради АДРЕСА_1 , цільове призначення ведення особистого селянського господарства, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданим 28.03.2006 року, на підставі рішення Іллічівської міської ради Одеської області від 26.11.2004 року № 353/271-ІV (а.с. 71 т. 1);

- трьох поверховий будинок з підвалом, магазином, баром і офісом, загальною площею 757,7 кв.м., розташованим за АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, виданим 05.05.2003 року, на підставі рішення виконкому Іллічівської міської ради від 23.04.2003 року за № 221 (а.с. 72-73 т. 1);

-1/4 частини квартири АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності на житло в порядку приватизації, виданим 31.12.1997 року на підставі розпорядження № ІІ0329 від 31.12.1997 року (а.с. 74-77 т. 1);

- земельну ділянку площею 0,250 га, розташовану на території Іллічівської міської ради АДРЕСА_1 , цільове призначення обсж, господарських будівель і споруд, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданим 28.03.2006 року, на підставі рішення Іллічівської міської ради Одеської області від 26.11.2004 року № 353/271-ІV (а.с. 78-81 т. 1).

В матеріалах спадкової справи міститься вимога АТ «Укрсиббанк» до спадкоємців ОСОБА_4 у порядку ст. 1282 ЦК України, в якої зазначено, що ОСОБА_4 виступав майновим поручителем за кредитними договорами ОСОБА_6 , а також уклав іпотечний договір, предметом якого був житловий будинок та земельна ділянка, площею 0,250 га, розташовані за АДРЕСА_1 (а.с. 85 - 130 т. 1)

За правилами ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

У статті 1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом згідно зі ст. 1261 ЦК України, мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Стаття 1266 ЦК України, передбачає, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Статтею 1268 передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

У статті 1275 ЦК України, зазначено, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, а саме визнаючи право власності за ОСОБА_1 , суд не звернув на ту обставину, що відповідно до норм ЦК України, у випадку відмови ОСОБА_6 , права на свою частку у спадщині, спадщина переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що спадкоємцями першої черги відкритої після смерті ОСОБА_4 є дружина ОСОБА_3 , та його діти ОСОБА_2 та ОСОБА_6

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 своєчасно звернулись з заявами до нотаріуса про прийняття спадщини, що свідчить про те, що і ОСОБА_3 і ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , відповідно до ст. 1268 ЦК України.

Колегія суддів приходить висновку про те, що спадщина, від якої відмовилась ОСОБА_6 , хоча і зазначаючи свого сина ОСОБА_1 , за правилами ст. 1275 ЦК України переходить до інших спадкоємців першої черги, якими є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Також колегія суддів, звертає увагу на ту обставину, що майно на яке відкрито спадщину, з урахуванням часу його придбання, має режим спільного майна подружжя ОСОБА_12 у відповідності до ст. 60 СК України.

Також Верховний Суд наголошує на неприпустимості використання учасниками цивільних правовідносин поділу спільного майна подружжя для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу (постанова Верховного Суду від 11.11.2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18). Враховуючи, той факт, що сторони при розгляді справи № 501/4120/23 не було залучено до участі у цій справі ТОВ «Консалт Солюшенс», а також той факт, що відповідачка ОСОБА_3 визнала позов у повному обсязі, вбачається, що сторони здійснювали дії направлені на ухилення від виконання зобов?язань перед ТОВ «Консалт Солюшенс».

Таким чином, при ухвалені оскаржуваного рішення, судом першої інстанції допущені порушення норм матеріального права (ст. 60 СК України, норм ЗУ «Про іпотеку») та норм процесуального права (не залучено усіх учасників справи до розгляду), що призвело до винесення поспішного судового рішення.

Судова колегія використовує правову позицію Верховного Суду у постанові від 10 травня 2023 року у якій визначено, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про його стягнення.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо встановлених правовідносини, які не відповідають встановленим судом обставинам, невірно застосовані правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов передчасного висновку, що позивачем доведені обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Суд апеляційної інстанції критично відноситься до визнання позову відповідачем ОСОБА_13 і вважає таке визнання зробленим з метою уникнення чи унеможливлення сплати боргу боржником або виконання судового рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки, висновки суду першої інстанції зроблені при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, з постановленням нового рішення про залишення позовних вимог без задоволення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року накладений арешт на:

- житловий будинок загальною площею 757,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,250 га, кадастровий номер :05:005:0049, розташованої за адресою АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,119 га, кадастровий номер :05:005:0050, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

Порядок та підстави скасування заходів забезпечення позову встановлено статтею 158 ЦПК України, частинами першою, четвертою, дев`ятою якої передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

З урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають залишенню без задоволення, колегія суддів дійшла висновку про скасування заходів забезпечення позову.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (16 грудня 2024 року).

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Бондарева Романа Володимировича задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 лютого 2024 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування залишити без задоволення.

Скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року, а саме скасувати арешт накладений на:

- житловий будинок загальною площею 757,7 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,250 га, кадастровий номер :05:005:0049, розташованої за адресою АДРЕСА_1 ;

- земельну ділянку площею 0,119 га, кадастровий номер :05:005:0050, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 16 грудня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова