К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2024 року місто Київ

справа № 375/1628/23

апеляційне провадження № 22-ц/824/8574/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Головачова Я.В.,

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Таращанського районного суду Київської області у складі судді Разгуляєвої О.В. від 25 січня 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства "Райффайзен Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року акціонерне товариство "Райффайзен Банк" (далі - АТ "Райффайзен Банк", банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 25 травня 2017 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", правонаступником якого є АТ "Райффайзен Банк", та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0953/82/0129909, за умовами якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 36 200 грн, в межах максимального ліміту в розмірі 200 000 грн, строком на 48 місяців під 45,0 %, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.

Крім того, 11 лютого 2020 року між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 укладено заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту "Кредитна картка" № 010/0953/82/0129909, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти на умовах кредитного договору в межах поточного ліміту 45 900 грн та максимального ліміту 500 000 грн на 48 місяців під 45,0% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.

Банк виконав свої зобов`язання, надавши кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору. Проте всупереч вимогам договору, позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання, не здійснював погашення кредиту та сплати відсотків згідно з графіком погашення кредиту, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути з урахуванням нарахованих відсотків. Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу вимоги про дострокове виконання грошових зобов`язань, яка ним не була виконана.

Із урахуванням наведених обставин, АТ "Райффайзен Банк" просило суд стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість, яка виникла за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування від 25 травня 2017 року № 010/0953/82/0129909 у сумі 109 387 грн 35 коп., яка складається з: заборгованості за дозволеним овердрафтом - 97 639 грн, заборгованість за недозволеним овердрафтом - 11 784 грн 35 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 25 січня 2024 року позов АТ "Райффайзен Банк" задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ "Райффайзен Банк"заборгованість, яка виникла за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування від 25 травня 2017 року № 010/0953/82/0129909 в сумі 109 387 грн 35 коп., а також судовий збір в сумі 2 684 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, надавши відповідачеві можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, виконав свої зобов`язання за кредитним договором, тоді як відповідач, користуючись кредитними коштами, належним чином не виконувала свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 1 серпня 2023 року становить 109 387 грн 35 коп., що складається з: 97 639 грн - заборгованість за дозволеним овердрафтом; 11 784 грн 35 коп. - заборгованість за недозволеним овердрафтом. Зазначений розрахунок відповідачем належним чином не спростовано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що позов було подано особою, яка не могла підтвердити свої повноваження щодо здійснення представництва банку в судах, що не відповідає положенням статей 175, 177 ЦПК України.При зверненні до суду представником позивача в порушення вимог статті 95, частин 1, 5 статті 177 ЦПК України та ДСТУ 4163:2020 не засвідченні належним чином додатки до позовної заяви. Відповідачу не була надіслана ухвала суду про відкриття апеляційного провадження, а також копія позовної заяви разом із додатками до неї.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції помилково послався на те, що, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач ознайомилася з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявила згоду на укладення кредитного договору, адже останні не підписані боржником, так як вказані докази відсутні в матеріалах справи, а тому відсутні підстави вважати, що боржник був ознайомлений із ними.

Надані позивачем виписки не містять будь-яких даних стосовно встановлення кредитного ліміту та його зарахування на рахунки відображенні у виписках, містять у собі дані стосовно різних карток та не можуть слугувати підставою для задоволення позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

АТ "Райффайзен Банк" у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що при подачі позовної заяви представник Теленик О.А. діяла у порядку самопредставництва АТ "Райффайзен Банк" на підставі статуту, наказу про прийняття на роботу та посадової інструкції, якою передбачені повноваження на представництво інтересів АТ "Райффайзен Банк" у всіх судах загальної юрисдикції в порядку самопредставництва.

АТ "Райффайзен Банк" запропонувало, а ОСОБА_1 прийняла умови договірних відносин, які повністю відповідали внутрішній волі позичальника, остання не була позбавлена права відмовитися від підписання угоди про акцепт публічної пропозиції та/або кредитного договору, якби умови її не влаштовували. Проте вказаних дій позивач не вчинила та уклала угоду та кредитний договір, висловивши у такий спосіб своє волевиявлення щодо укладення відповідних договорів та прийняття їх умов, в тому числі з в рахуванням положень та умов Правил банківського обслуговування фізичних осіб в АТ "Райффайзен Банк".

Банк виконав свої зобов`язання, надавши останній кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами кредитного договору, що підтверджується наявною у матеріалах справи випискою по рахунку про рух коштів.

Одночасно до суду позивачем надано обґрунтований розрахунок заборгованості станом на 1 серпня 2023 року, який містить дати та операції платежів нараховані відсотки за дозволеним овердрафтом, загальний залишок заборгованості, заборгованість за дозволеним овердрафтом тощо.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 21 березня 2016 року між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 укладено угоду № PDV2-1424329, відповідно до якої ОСОБА_1 прийняла

публічну пропозицію банку про надання послуг в порядку та на умовах, викладених у правилах , та висловила повну та безумовну згоду з її умовами (том І а. с.11, 12).

25 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до банку із заявою на отримання кредиту за програмою кредитування "Кредитна картка", у якій просила встановити ліміт кредитування до поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів, в сумі 36 200 грн, терміном 48 місяців (том І а.с. 97).

25 травня 2017 року АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 уклали договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0953/82/0129909 (далі - договір), за умовами якого позичальнику надано кредитні кошти в межах поточного ліміту 36 200 грн, максимальний ліміт за кредитом становить 200 000 грн, строком на 48 місяців під 45,0 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користуванням кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі зобов`язання в порядку та строки, визначені договором (том І а.с. 99-102).

Пунктом 3.1. договору визначено, що за користування кредитом клієнт щомісяця зобов`язаний сплачувати банку проценти за ставкою, зазначеною в пункті 1.5. Договору.

Проценти нараховуються банком щомісячно в будь-який день в період, що починається за п`ять робочих днів до кінця місяця та закінчується в останній день місяця, але не раніше двадцять п`ятого числа кожного місяця. Нарахування процентів здійснюється за період з дати отримання кредиту по дату розрахунку процентних платежів включно, а в наступні періоди - з дня, наступного за попередньою датою розрахунку процентних платежів по дату розрахунку процентних платежів в поточному календарному місяці включно (пункт 3.2. договору).

Проценти нараховуються за фактичне користування кредитом на щоденний залишок заборгованості по кредиту, зменшений на суму операцій, до яких застосовується пільговий період (пункт 3.3. договору).

Згідно з пунктом 3.4. договору погашення процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно шляхом договірного списання коштів в необхідній сумі з КР в дату розрахунку процентних платежів, у тому числі за рахунок збільшення заборгованості за кредитом в рамках встановленого поточного ліміту. У випадку перевищення суми заборгованості за кредитом над розміром поточного ліміту, заборгованість за кредитом збільшується на суму заборгованості за нарахованими процентами. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів клієнту. Клієнт погашає таку збільшену заборгованість за кредитом в порядку, передбаченому пунктом 3.5. договору.

Також, сторонами укладений Додаток № 1 до договору, в якому визначено суму поточного ліміту кредиту (36 200 грн), строк кредиту (48 міс.), процентну ставку (0,0% - при користуванні кредитом протягом пільгового періоду; 45,0% - при користуванні кредитом поза межами пільгового періоду), а також розмір щомісячно нарахованих процентів за кредитом, розмір щомісячного платежу, страховий платіж (том І а.с. 102).

11 лютого 2020 року між АТ "Райффайзен БанкАваль" та ОСОБА_1 укладено заяву про відкриття карткового рахунку та надання кредиту "Кредитна картка"№ 010/0953/82/0129909, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти на умовах кредитного договору в межах поточного ліміту 45 900 грн та максимального ліміту 500 000 грн. на 48 місяців під 45,0% річних (том І а.с. 103).

Згідно з наданими банком розрахунками заборгованість ОСОБА_1 за договором станом на 1 серпня 2023 року складає 109 387 грн 35 коп., що складається з: 97 639 грн - заборгованості за дозволеним овердрафтом; 11 748 грн 35 коп. - заборгованості за недозволеним овердрафтом, у тому числі прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску в розмірі 19 749 грн 96 коп. (том І а.с. 6-10).

АТ "Райффайзен Банк" направляло відповідачу вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за договором № 010/0953/82/0129909, у якому повідомляло про необхідність сплатити прострочену заборгованість, яка станом на 1 серпня 2023 року складала 19 749 грн 96 коп. (том І а.с. 104-111).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями частин 1, 2 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит)

позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина 2 статті 1054 ЦК України).

Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина 1 статті 1056? ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як убачається з матеріалів справи, 25 травня 2017 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" (правонаступником якого є АТ "Райффайзен Банк") та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0953/82/0129909, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 36 200 грн в межах максимального ліміту в розмірі 200 000 грн, строком на 48 місяців під 45,0 % річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісії умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені договором.

Статтею 3 договору передбачено порядок погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом, погашення недозволенного овердрафту.

У додатку № 1 до договору, підписаним відповідачем, сторони погодили істотні умови кредитного договору, зокрема суму поточного ліміту кредиту, строк кредиту, розмір щомісячного платежу, процентну ставку за користування кредитними коштами, розмір щомісячно нарахованих процентів за кредитом.

В пункті 6.4 договору зазначено, що клієнт підтверджує, що перед укладенням договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування в АТ "Райффайзен Банк Аваль" та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року), що підтверджується підписом клієнта про його ознайомлення з умовами кредитування, та не

має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана клієнту інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною.

Також перед укладенням договору відповідач зверталася до банку із заявою-анкетою на отримання кредиту, в якій просила встановити ліміт кредитування до поточного рахунку, а також зазначила суму ліміту кредитування, строк кредитування.

Таким чином, відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений нею у заяві на отримання кредиту та узгоджений сторонами в укладеному договорі, за визначеною процентною ставкою за користування кредитом та надано у користування кредитну картку.

Отже, матеріалами справи підтверджено належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження сторонами відповідних умов надання кредиту (суму ліміту кредитування, строк, процентна ставка за користування кредитом та інші).

Після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача виникло зобов`язання з оплати послуг банку, що виникають в результаті використання кредитних коштів та сплати процентів.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони не обумовили у письмовому вигляді розмір кредиту, порядок нарахування процентів та інші умови, є безпідставними та спростовуються змістом договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування від 25 травня 2017 року № 010/0953/82/0129909 та додатком № 1 до нього, у якому сторони визначили усі істотні умови кредитування, зокрема, суму ліміту кредитування, строк, процентна ставка за користування кредитом, порядок погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування кредитом.

Заявник помилково посилається в апеляційній скарзі на висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, про те, що за відсутності підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Водночас висновки, сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17, є нерелевантними до справи, яка переглядається, оскільки такий висновок зроблений судом касаційної інстанції щодо інших кредитних угод, з іншими умовами, правилами та сторонами. Водночас у цій справі сторони погодили всі істотні умови кредитування в договорі про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування від 25 травня 2017 року № 010/0953/82/0129909 та додатку № 1 до нього, які підписані відповідачем, а тому є обов`язкові до виконання.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік

та фінансову звітність". Згідно з вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пунктів 5, 30, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 4 липня 2018 року № 75, бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Банк самостійно визначає систему організації операційної діяльності залежно від його структури, обсягів та видів банківських операцій, кількості працюючих, розвитку інформаційних технологій. Банк самостійно розробляє технології здійснення банківських операцій. Оброблення інформації про операції та її зберігання мають виконуватися на серверах та/або іншій комп`ютерній техніці, які/яка повинні/а фізично розташовуватися на території України, за винятком збереження резервних копій, захищених із використанням відповідних засобів технічного та/або криптографічного захисту, а виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Позивач на підтвердження існування заборгованості у відповідача за кредитним договором надав розрахунок заборгованості по картковому рахунку ОСОБА_1 (том І а.с. 6-10) та виписку про рух коштів по картці, яка містить інформацію про здійснені відповідачем операції по картці за період із 25 травня 2017 року до 26 липня 2023 року (том І а.с. 13-96).

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Отже, надана позивачем виписка про рух коштів по картці підтверджує обставини видачі кредиту та його розміру, а також розміру заборгованості за кредитом.

Як вбачається з наданої позивачем виписки з карткового рахунку відповідача, вона активно користувалась рахунком, здійснювала з нього платежі, переказувала грошові кошти.

Рух коштів по картці відповідача свідчить про те, що вона була обізнана із істотними умовами договору, оскільки регулярність та обсяг коштів, сплачених нею на погашення заборгованості указують на те, що відповідач діяла саме на виконання тих кредитних умов, що були зафіксовані у кредитному договорі від 26 травня 2017 року, та які прийняті нею.

Наданий банком розрахунок заборгованості є належним доказом, який підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки містить детальний розпис

нарахованої заборгованості за кредитним договором, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Відповідач не надала суду доказів, які б спростовували визначений банком розмір заборгованості за кредитом.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, встановивши, що позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу грошові кошти в межах поточного ліміту, тоді як відповідач неналежно виконувала свої зобов`язання за договором, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість у сумі 109 387 грн 35 коп., що підтверджується належними та допустимими доказами, дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог банку.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовну заяву підписано особою, яка не мала права її підписувати, є безпідставними, оскільки з матеріалів справи встановлено, що позовну заяву підписано представником АТ "Райффайзен Банк" - Теленик О.А., повноваження якої підтверджуються наказом від 16 червня 2022 року № 368-к про прийом на роботу, посадової інструкції провідного експерта з підтримки якості внутрішніх процесів, довіреності від 5 вересня 2022 року № 359/22-Н.

Суд відхиляє посилання заявника на те, що довіреність була видана раніше внесенню відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань стосовно осіб, які мають право видавати від імені банку довіреності, оскільки законодавець не пов`язує момент набуття повноважень посадової особи із внесенням інформації до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та не передбачає прямого обов`язку внесення відомостей про осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи. У цьому випадку основним є реалізація повноважень саме за фактом перебування особи на посаді, а не за фактом внесення відомостей про цю особу як про підписанта до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (див. постанову Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 758/10170/20).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачу не була надіслана ухвала суду про відкриття апеляційного провадження, а також копія позовної заяви разом із додатками до неї, спростовуються матеріалами справи, зокрема довідкою суду про доставку електронного документу, якою підтверджено доставляння ухвали про відкриття провадження у справі від 18 грудня 2023 року до електронного кабінету ОСОБА_1 . Тобто, відповідач має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі ЄСІТС, подавала процесуальні документи до суду (підтверджується матеріалами справи), а тому достеменно була обізнана про перебування справи на розгляді в суді, могла ознайомлюватися із матеріалами справи, подавати відзив на позовну заяву.

Інші доводи апеляційної скарги не відповідають встановленим обставинам справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права, а тому відхиляються судом апеляційної інстанції як необґрунтовані.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 25 січня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: