У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2024 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Будзан Л.Д.,

за участі секретаря судового засідання - Петер А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, у якій просить переглянути та скасувати заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування підстав для скасування заочного рішення відповідач посилається на те, що не був обізнаний про дату проведення судового засідання, у якому було ухвалено заочне рішення, однак отримавши судове рішення, з`ясував, що судом не враховано часткову сплату боргу. У зв`язку із чим, просить прийняти заяву про перегляд заочного рішення до провадження та скасувати заочне рішення.

Відповідно до протоколу розподілу судової справи між суддями від 02 липня 2024 року, головуючим суддею у справі визначено Будзан Л.Д.

Ухвалою суду від 29 липня 2024 року заяву про перегляд заочного рішення прийнято до провадження та призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечував проти скасування заочного рішення.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не подавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається у судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог, матеріали заяви про перегляд заочного рішення, суд дійшов висновку, що заява про скасування заочного рішення задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За змістом зазначених положень чинного законодавства скасування заочного рішення суду можливе за умов, що відповідач не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, та відповідач надає докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення. Наявність наведених вище обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Судом встановлено, що 20 травня 2024 року Подільським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення, яким позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» заборгованість за Кредитним договором № 333_0120 від 05 жовтня 2021 року у розмірі 1644920 грн. 71 коп., яка складається з: 1553142 грн. 76 коп. - заборгованості за кредитом та 91777 грн. 95 коп. - заборгованості по процентам. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 1644920 грн. 71 коп. перед АТ «Ощадбанк» за Кредитним договором № 333_0120 від 05 жовтня 2021 року звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль марки Jaguar, модель І - РАСЕ, тип легковий - загальний, шасі № (кузова рами) НОМЕР_1 , колір чорний, рік випуску 2021, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом реалізації предмета застави на електронних торгах відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» за початковою ціною, що має бути визначена на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Щодо доводів відповідача про неповідомлення про розгляд справи суд зазначає наступне.

Так, в заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 зазначає, що він не був повідомлений належним чином про розгляд справи; про існування рішення дізнався з 10.06.2024 із електронної пошти.

Дане твердження не відповідає дійсності з огляду на таке.

Відповідно до даних із Єдиного державного демографічного реєстру від 11.09.2023 (відповідь № 221000) (а.с. 70) ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

24.10.2023 Подільським районним судом м. Києва на вищевказану адресу відповідача направлено копію позовної заяви, ухвалу про відкриття провадження у справі та судову повістку - повідомлення про судове засідання в цивільній справі на 18.01.2024 (а. с. 71, 78).

Дане відправлення було отримано адресом 31.10.2023, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення (а. с. 79).

25.01.2024 судом постановлено ухвалу про прийняття до провадження вказаної цивільної справи, яку разом із судовою повісткою 31.01.2024 рекомендованою кореспонденцією направлено на адресу відповідача (поштовий код відправлення 515) (а. с. 88, 90, 92).

Крім того, в матеріалах справи наявна довідка про доставку повідомлення у додаток «Viber» (доставлено 30.01.2024 о 12:32:15).

Поштове відправлення повернулося на адресу суду 09.02.2024 за закінченням терміну зберігання (а. с. 93, 95).

Ухвалою суду від 12.03.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.04.2024.

14.03.2024 сторонам, зокрема, ОСОБА_1 рекомендованою кореспонденцією направлено судову повістку про виклик до суду, яка повернулася до суду 20.03.2024 із довідкою відділення поштового зв`язку про причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с.99,103,104,105, 106).

Про виклик до суду відповідача також повідомлено через додаток «Viber»в системі "Електронний суд", повідомлення доставлено 13.03.2024 о 09:42:26, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

19.04.2024 судом сторонам у справі направлені судові повістки про виклик до суду на 20.05.2024.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу сторони є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку - суду (Ухвала Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 210/5129/17).

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19. Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П19901/87/18), у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б.

Суд враховує те, що особа належно повідомлена про рух справи, коли вона отримала хоча б один лист від суду, а решта - повернулися за закінченням терміну зберігання чи з інших причин (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 398/4299/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 911/2052/18, постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28.01.2021 у справі № 820/1400/17).

Презюмується, що у такій ситуації особа точно знає про наявність судової справи і може дізнатися про рух справи, зміст судових рішень, дату судового засідання, зокрема, через сайт судової влади України.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки.

Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана із розумним інтервалом часу сама цікавиться із провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду «Пономарьов проти України» від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався.

Щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У заяві про перегляд заочного рішення відповідач зазначає, що заочне рішення ухвалене судом із грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки відповідач не мав можливості подати докази та викласти аргументи по справі, які мають важливе значення для її вирішення.

Заявник також вказує на протиправні дії з боку банку щодо нарахування останнім із 24.02.2022 неустойки (штрафу, пені) та інших платежів за Кредитним договором № 333_0120 від 05.10.2021 та вважає, що Банк зобов`язаний списати такі нарахування.

Натомість, позовних вимог щодо стягнення неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нарахованих із 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за кредитним договором, позивачем в позовній заяві не заявлено, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості та банківськими виписками по рахунку відповідача, що відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2018 у справі № 225/84626/15-ц є належними та допустимими доказами.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії»).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі («Ryabykh v. Russia», №52854/99, п. 52).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п. 1 ст. 6 конвенції, а також ст. 1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Відповідно до роз`яснень, наданих у інформаційному листі Верховного суду України «Про практику ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах» вбачається, що непоодинокими є випадки, коли суди скасовують заочні рішення та не оцінюють надані відповідачем докази на предмет їх істотного значення для правильного вирішення справи і скасовують заочні рішення лише на підставі поданої відповідачем заяви та його усних доводів, які не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами у справі.

В судовому засіданні встановлено, що доводи, на які посилається відповідач як на підставу для скасування заочного рішення можуть бути предметом перегляду рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції не може ставити під сумнів зміст рішення суду з підстав порушення норм матеріального чи процесуального права та надавати цьому рішенню праву оцінку, перевіряти його правильність.

З урахуванням вищезазначеного, підстав та доказів для скасування заочного рішення заявником не надано, тому заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 258-261, 287-289 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що, відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Леся БУДЗАН