Справа № 953/6945/24
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2024 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Дяченка О.М.,
за участю секретаря судових засідань - Гавриленко К.О.,
відповідачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
Представниця позивача АТ КБ «ПриватБанк» Меркулова В.В. звернулася з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 31 800,65 грн та судового збору в розмір 2 422,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає наступне.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.08.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість в загальному розмірі 31 800,65 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 27 261,08 грн, заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 4 539,57 грн. проти винесення заочного рішення заперечував.
Відповідач у строк встановлений ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.08.2024 відзиву на позов не подав,
У судовому засіданні відповідач заперечував частково щодо позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». Заперечувала позовні вимоги щодо відсотків 4 539,57 в повному обсязі; щодо тіла кредиту визнавала в розмірі 18 000,00 грн. Крім цього, в судовому засіданні подала заперечення на позов та документи, які на її думку містить розрахунок кредитних зобов`язань або звільняють від їх виконання. Також заперечувала, що підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, мотивуючи тим, що підписувала на планшеті сторінку про отримання банківської картки, інших документів в 2021 році не підписувала.
Відповідно до ч. 2 ст. 191ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Суд, дослідивши надані сторонами докази, заслухавши доводи відповідача, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступних висновків.
Відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та 01.10.2014 підписав анкету-заяву, б/н (а.с. 109). При підписанні заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг (а.с. 94-106).
Так, зі змісту підписаної відповідачем заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг вбачається, що ОСОБА_1 погодилася на умови Умов та правила надання банківських послуг Приватбанк, що розміщені в мережі Інтернет за адресою www.pb.ua та зобов`язується їх належним чином виконувати, та регулярно ознайомлюватися зі змінами до них.
Відповідач з викладеними у заяві умовами погодився, що підтверджується його підписом у цій заяві.
Крім Анкети-заяви про приєднання до Умов, підписаної відповідачем (а.с. 28-29) позивач додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (118-152).
Судом встановлено, що відповідачу за кредитним картками було встановлено наступні ліміти: 03.10.2014 0,00 грн, 05.10.2014 0,00 грн, 18.06.2019 11 000,00 грн, 19.12.2019 44 000,00 грн, 23.11.2022 33 530,00 грн, 09.12.2022 26 931,04 грн, 04.03.2023 0,00 грн (а.с. 32).
Виписка по рахунку на ім`я ОСОБА_1 , свідчить про активний рух платежів (користуванням грошовими коштами відповідачем) в межах кредитного ліміту наданого позивачем (а.с. 34-93).
Тобто взяті на себе зобов`язання банк виконав своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні ресурси.
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.10.2014 станом на 31.08.2015 заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» складає 0,00 грн (а.с. 14-15 зв.ст.).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.10.2014 станом на 30.06.2019 заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» складає 0,00 грн (а.с. 17-18 зв.ст.).
Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.10.2014 станом на 23.06.2024 заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» складає 31 800,65 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 27 261,08 грн, заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 4 539,57грн. (а.с. 20-31).
Щодо заявлених банком вимог про стягнення процентів суд зазначає наступнею
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 01.10.2014 року процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами у розмірі 4 539,57 грн.
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 01.10.2014, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.
Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог визначені, в тому числі, пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови з Витягу з Тарифів та Витягу з Умов розумів відповідач, ознайомився з ними і погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, про те, що саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача про Умови та Тарифи не може бути належним доказом узгодження між сторонами розміру процентів, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Великої Палати Верховного Суду і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (01.10.2014) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (31.07.2024), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому згідно з шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
При цьому, суд зазначає, що наявність неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 01.10.2014 шляхом підписання заяви-анкети. Отже підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами відсутні.
Вказані вище висновки суду повністю узгоджуються з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, Верховним Судом в постанові від 22 листопада 2023 року у справі №619/1384/21.
За таких обставин суд не вбачає підстав для стягнення процентів, оскільки їх розмір не був погоджений сторонами.
Посилання банку на те, що відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг 23.09.2021 та погодив процентну ставку не спростовує вище зазначене. Крім цього, розрахунок заборгованості, який наданий позивачем за кредитним договором № б/н від 01.10.2014 станом на 23.06.2024 не розмежовує застосування нарахування відсотків/комісій в залежності від редакції Умов та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, а тому з вказаної виписки/розрахунку неможливо встановити відсоткову ставку та нараховані відсотки.
Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими процентами.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).
Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).
Щодо вимог банку про стягнення тіла кредиту.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Звертаючись до суду із позовом, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на наявність за відповідачем у тому числі заборгованості за тілом кредиту у розмірі 27 261,08 грн.
Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Матеріали справи містять дані про те, що відповідач підписав анкету-заяву від 01.10.2014 щодо приєднання до Умов та правил надання банківських послуг правил надання банківських послуг в Приватбанк. Зазначений факт жодним чином не спростований відповідачем в ході судового розгляду. Заява містить підпис відповідача, справжність якого він не оскаржує, доводи останнього з приводу його незгоди з анкетою-заявою не підтверджені належними доказами та не знайшли свого підтвердження в суді.
Обґрунтовуючи підстави стягнення заборгованості за тілом кредиту, банком, окрім розрахунку, надано виписку по картковому рахунку, в якій міститься повна інформація про рух коштів, відображено всі операції за кредитним договором, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей.
З виписки за кредитним договором вбачається, що відповідач користувався карткою, здійснював банківські операції та вносив кошти в рахунок погашення заборгованості. Розрахунок заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.10.2014 станом на 23.06.2024 вказує, що заборгованість ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за тілом кредиту складає 27 261,08 грн.
Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства та принцип змагальності, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за тілом кредиту в розмірі 27 261,08 грн.
Докази подані відповідачем в судовому засіданні не спростовують вищезазначені факти, а тому суд їх відхиляє з наступних мотивів: заперечення не місять обґрунтованого розрахунку з якого можна зробити висновок щодо обрахунків відсотків та заборгованості в цілому; лист Торгово-промислової плати не свідчить, що умови кредитного договору можна не виконувати; банківські виписки лише свідчать про часткове виконання умов кредитного договору. Судом враховано, що відповідач є особою з інвалідністю ІІІ групи, проте зазначає, що відповідно до Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.
Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до ст. 89 ЦПК України, дійшов висновку про доведеність позивачем заявлених вимог частково; а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.10.2014 за тілом кредиту у розмірі 27 261,08.
За ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 78, 81, 83, 141, 247, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 01.10.2014 станом на 23.06.2024 за тілом кредиту у розмір 27 261,08 (двадцять сім тисяч двісті шістдесят одна, 08) грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 076,60 (дві тисячі сімдесят шість, 60) гривні.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» , місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережної Перемоги, буд. 50;

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 31.10.2024.

Суддя О.М. Дяченко