Провадження № 2/362/3210/24
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

04 листопада 2024 року

суддя Васильківського міськрайонного суду Київської області Марчук О.Л., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Васильківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції, третя особа: ОСОБА_3 про визнання батьківства та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Судом здійснюється розгляд по суті вказаної цивільної справи.

Проте, перевіривши форму і зміст позовної заяви, приходжу до висновку, що її необхідно залишити без руху з наступних підстав (а.с .109 114).

Насамперед, суд зауважує, що вимоги пункту першого прохальної частин позову по своїй суті є фактично позовними вимогами про визнання батьківства.

Тобто, у пункті першому прохальної частини позову позивач фактично має на меті визнати його батьком дитини.

Натомість, вимоги пункту першого прохальної частини позову сформульовано юридично невірно як: «виключення відомостей про визнання батьківства відповідача».

Отже, позивачу необхідно сформулювати і викласти вимоги пункту першого прохальної частини позову у спосіб визначений законом як: «визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », що буде повністю відповідати засадам цивільного судочинства та юридично грамотно обґрунтовує особисті права позивача за захистом яких він звернувся до суду.

Як наслідок, у даному випадку, позовні вимоги про визнання батьківства позивача є єдиними вірними, правильними і юридично необхідними для захисту прав позивача.

Проте, вимоги пункту другого прохальної частин позову про зобов`язання органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження дитини не є позовними вимогами по суті, оскільки відповідно до вимог частини першої статті 134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Тобто, після набрання законної сили рішенням суду про встановлення батьківства, позивач має право надати його належним чином завірену копію до органу державної реєстрації актів цивільного стану, який на підставі цього рішення вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Отже, вимоги пункту другого прохальної частин позову про зобов`язання органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження дитини є безпідставними, юридично необґрунтованими та передчасними, оскільки у даному випадку орган реєстрації не відмовляв позивачу у здійсненні державної реєстрації його як батька дитини, а тому є помилковим зобов`язання органу реєстрації вчинити такі дії, які він вчинити добровільно на підставі рішення суду про встановлення батьківства.

Як наслідок, суд переконаний у тому, що орган державної реєстрації помилково визначено в якості відповідача за даним позовом, оскільки орган реєстрації не порушував жодних прав позивача, а позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії не є позовними по суті з викладених вище підстав.

При цьому, є недоцільним участь органу державної реєстрації у даній справі навіть в якості третьої особи, оскільки не є необхідною участь органу у даній цивільній справі, та не є необхідним заявлення вимог вказаних у пункті другому прохальної частини заяви, оскільки у випадку визнання чоловіка батьком дитини, суд самостійно у своєму рішенні в резолютивній частині зазначає про необхідність внесення відповідних змін до актового запису про народження.

Отже, позивачу необхідно вирішити питання щодо участі у даній справі органу державної реєстрації, оскільки питання батьківства не залежить від правової позиції органу державної реєстрації.

Тобто, в органу реєстрації відсутня його юридична зацікавленість у результатах вирішення справи судом, позаяк для органу реєстрації не має правового значення хто є батьком тієї чи іншої дитини.

Для розуміння ситуації, слід врахувати, що у позовах про розірвання шлюбу, орган державної реєстрації не є третьою особою, оскільки він лише виконує рішення суду; аналогічним чином, у справі про визнання батьківства орган державної реєстрації лише виконує функцію державної реєстрації факту який вирішить суд своїм рішенням по суті, а тому орган реєстрації не має правових підстав для участі у даній справі в якості третьої особи!

Отже, позовними вимогами по суті є лише і тільки вимоги про визнання батьком дитини.

У підсумку необхідно зробити логічний і послідовний висновок про наступний склад учасників даної цивільної справи:

-позивач: ОСОБА_1 (особа яка вважає себе батьком дитини і просить встановити його батьківство);

-відповідач: ОСОБА_2 (особа яка записана батьком дитини);

-третя особа: ОСОБА_3 (матір дитини).

Можливо, за даної ситуації наведені вище судом обставини і не є такими, що дають суду підставі для залишення позовної заяви без руху, але суд вважає за можливе їх застосувати, оскільки вірне викладення суті позовних вимог та визначення складу відповідачів по справі прямо і безпосередньо впливає на визначення підсудності даної цивільної справи.

Разом із цим, слід вважати безпідставним і необґрунтованим розгляд даної цивільної справи Васильківським міськрайонним судом Київської області, оскільки це буде прямо суперечити процесуально визначеним правилам підсудності цивільних справ.

Норма частини першої статті 27 ЦПК України передбачає, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Тобто, на підставі частини першої статті 27 ЦПК України, позивач має право подати даний позов за зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 , який є одним і єдиним відповідачем у даній справі, оскільки наразі він записаний батьком дитини.

Як наслідок, дана справа не підсудна Васильківському міськрайонному суду Київської області на підставі частини першої статті 27 ЦПК України, оскільки ОСОБА_2 не зареєстрований у місті Василькові та колишньому Васильківському районі Київської області.

Також, норма частини першої статті 28 ЦПК України передбачає, що позови про визнання батьківства відповідача можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Тобто, позивач має абсолютне право подати даний позов до Менського районного суду Чернігівської області за зареєстрованим місцем свого проживання.

У підсумку, слід констатувати, що за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання батьківства позивач має право вибору альтернативної підсудності та може звернутися до:

-Печерського районного суду міста Києва за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача (ч. 1 ст. 27 ЦПК України);

-Менського районного суду Чернігівської області за зареєстрованим місцем свого проживання (ч. 1 ст. 28 ЦПК України).

Воднораз, відповідно до вимог частини першої статті 134 СК України, на підставі рішення суду у даній цивільній справі, орган державної реєстрації актів цивільного стану (який не має бути учасником даної цивільної справи) вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Наведені вище роз`яснення та фактичні обставини мають на меті неухильне дотримання процесуально визначених правил підсудності, оскільки розгляд даної цивільної справи Васильківським міськрайонним судом Київської області є безпідставним і необґрунтованим та призведе до вирішення справи прямим і грубим із порушенням правил підсудності.

У зв`язку із цим, позивачу необхідно усунути зазначені недоліки позовної заяви у спосіб: шляхом визначення вірного та юридичного обґрунтованого складу учасників даної цивільної справи та подання нової редакції позовної заяви яка б повністю відповідала вимогам статей 175 і 177 ЦПК України та буде враховувати вище наведені положення про підсудність цивільних справ.

Згідно із частиною одинадцятою статті 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Таким чином, оскільки, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статті 175 ЦПК України, приходжу до висновку, що її слід залишити без руху, про що повідомити позивача та надати йому строк для усунення недоліків.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 175, 187, 258 261 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Васильківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції, третя особа: ОСОБА_3 про визнання батьківства та зобов`язання вчинити дії.

Повідомити про вказане позивача та надати йому строк для усунення недоліків п`ять днів з дня вручення позивачу копії даної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя