ПОСТАНОВА

Іменем України

04 листопада 2024 року м. Кропивницький

справа № 401/3529/23

провадження № 22-ц/4809/1008/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,

учасники справи:

позивач Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2024 року у складі судді Макарової Ю.І.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОКВП «Дніпро-Кіровоград» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення.

В обґрунтування позову зазначено, що ОКВП «Дніпро-Кіровоград» надавалися послуги з централізованого питного водопостачання та водовідведення ОСОБА_1 , яка користується цими послугами за місцем проживання в квартирі АДРЕСА_1 з особовим рахунком № НОМЕР_1 .

Відповідач згідно з укладеними індивідуальними договорами від 21.05.2016 та ч.5 ст. 13, ч.7 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», являється споживачем комунальної послуги, яка надається позивачем. У квартирі відповідача відсутній лічильник обліку водопостачання. Разом з тим, в будинку АДРЕСА_2 встановлено вузол комерційного обліку водопостачання. Нарахування плати за спожиті комунальні послуги з водопостачання та водовідведення проводиться відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (ст.ст. 7, 9, 14), Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (ст.ст. 3, 9), Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

ОСОБА_1 в порушення вказаних норм станом на 01.09.2023 за спожиті послуги має заборгованість на загальну суму 43 498,50 грн. Вказаний борг виник за період з 01.03.2023 по 01.09.2023.

Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість з централізованого питного водопостачання та водовідведення за період з 01.03.2023 по 01.09.2023 в сумі 43498, 50 грн. та судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 2684, 00 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» заборгованість за послуги водопостачання та водовідведення за період з 01 березня 2023 року по 01 вересня 2023 року у сумі 43498 гривень 50 коп. та судовий збір у сумі 2684 гривень 00 коп.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд першої інстанції при ухваленні зазначеного рішення порушив норми матеріального та процесуального права, а його висновки не відповідають обставинам справи.

Зокрема представник відповідача зазначала, що стороною позивача не було надано, а судом першої інстанції не враховано, що тільки одна квартира була не обладнана засобом обліку, а також те, що були підстави для такого об?єму нарахувань 979 691 м3.

Вказувала, що 24 травня 2016 року між ОКВП «Дніпро-Кіровоград» та скаржницею було укладено договір № 101437 про надання населенню послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення. Відповідно до умов договору відповідач зобов?язана сплачувати за відсутності приладу обліку водопостачання в квартирі, згідно з установленими нормами споживання на кількість мешканців в квартирі, та не повинна покривати небаланс всього будинку.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОКВП «Дніпро-Кіровоград» вказав, що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з нормами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, а тому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги відповідно до статей 13 і 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця послуги (https://dnipro-kirovograd.com.ua/) співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем.

Зазначав, що опублікування тексту договору на вебсайті виконавця послуги ОКВП «Дніпро-Кіровоград» було виконано 10 лютого 2022 року, таким чином надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення здійснюється через 30 днів відповідно до індивідуального договору приєднання, а договір про надання послуг укладений 24.05.2016 втрачає чинність.

Таким чином, визначення обсягу спожитих послуг згідно показників засобу вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку та розподіл їх за Методикою розподілу: між споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку, пропорційно до кількості осіб, які фактично користуються такими послугами відповідає вимогам чинного законодавства та умовам індивідуального договору.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_3 , на її ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . (а.с. 4)

24 травня 2016 року між ОКВП «Дніпро-Кіровоград» та ОСОБА_1 було укладено договір № 101437 про надання населенню послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення, що підтверджується копією відповідного договору. (а.с.6-7)

Відповідно до розрахунку наданого ОКВП «Дніпро-Кіровоград» по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відповідачу за адресою: АДРЕСА_3 , нараховано плату за спожиті послуги водопостачання та водовідведення: за березень 2023 року 150, 483 м3, за квітень 2023 року 156, 185 м3, за травень 2023 року 174, 883 м3, за червень 2023 року 141, 655 м3, за липень 2023 року 148, 388 м3, за серпень 2023 року 208, 097 м3. Вказані нарахування містяться у графі: розподіл небалансу на споживача без розподільного засобу обліку. (а.с. 7)

Згідно копії акту № 169 про прийняття вузла комерційного обліку на абонентний облік від 27 лютого 2023 року, за адресою: АДРЕСА_4 , встановлено та прийнято на абонентний облік комерційний прилад обліку. (а.с. 9)

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач є споживачем послуг, які надаються ОКВП «Дніпро-Кіровоград» згідно з укладеними індивідуальними договорами та Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Оскільки у квартирі відповідача відсутній лічильник обліку водопостачання, нарахування плати за спожиті комунальні послуги з водопостачання та водовідведення проводиться відповідачу відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг з урахуванням показників вузла комерційного обліку водопостачання.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

10.02.2022 на виконання вимог Закону України від 03.12.2020, № 1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2022 року № 85 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року, № 690» ОКВП «Дніпро-Кіровоград» (виконавцем послуг) на своєму офіційному веб-сайті: http://dnipro-kirovograd.com.ua у постійному відкритому доступі мережі інтернет було розміщено публічну пропозицію (оферту) про укладення індивідуального договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі - Договір).

Обгрунтовуючи свою позицію позивач посилався на те, що відповідач протягом 30 днів з опублікування договору у засобах масової інформації не повідомила про відмову від укладення даного договору та не надала своїх заперечень чи будь-яких інших зауважень, тому слід вважати, що нею вчинено дію, яка засвідчує її волю до отримання пропозиції щодо укладення договору.

У свою чергу, відповідач посилалась на те, що 24 травня 2016 року між ОКВП «Дніпро-Кіровоград» та нею було укладено договір № 101437 про надання населенню послуг з централізованого питного водопостачання та водовідведення. Відповідно до умов договору вона зобов?язана сплачувати за відсутності приладу обліку водопостачання в квартирі, згідно з установленими нормами споживання на кількість мешканців в квартирі, іншого договору чи уточнень до підписаного договору, вона від позивача не отримувала та відповідно не підписувала.

Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до частини 1, пункту 2 частини 2 статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» від 22 червня 2017 року № 2119-VIII комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

До встановлення вузла (вузлів) комерційного обліку відповідно до вимог частини другої статті 3 цього Закону обсяги споживання гарячої чи питної води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а уразі їх відсутності - за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування. Загальний обсяг споживання гарячої або питної води у такій будівлі визначається як сума обсягу, визначеного за допомогою вузлів розподільного обліку та розрахункового обсягу, визначеного за нормою споживання для споживачів, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку (пункт 2 частини 2 статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»).

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у разі, якщо приміщення всіх споживачів у будівлі оснащені вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої, питної води (крім обсягу, витраченого на загально будинкові потреби) розподіляється між споживачами відповідно до обсягу споживання за показниками вузлів розподільного обліку.

Різниця між показниками вузла комерційного обліку та обсягом гарячої, питної води, визначеним як сума показань вузлів розподільного обліку, така різниця розподіляється відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» у разі, якщо частина приміщень у будівлі оснащена вузлами розподільного обліку гарячої, питної води, а частина - не оснащена, обсяг відповідної комунальної послуги, спожитий споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку, встановлюється у розмірі, визначеному за допомогою таких вузлів, а загальний обсяг спожитої у будівлі відповідно гарячої, питної води (крім обсягу, витраченого на загальнобудинкові потреби та споживачами у приміщеннях, оснащених вузлами розподільного обліку) розподіляється між споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку, пропорційно до кількості осіб, які фактично користуються такими послугами.

Відповідно до формул 7 та 42 Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №315, у будівлі/будинку, в якій частина приміщень оснащена вузлами розподільного обліку, а частина не оснащена такими вузлами, обсяг небалансу холодної води не визначається = 0, а обсяг споживання холодної води у приміщеннях без обліку визначається як різниця між визначеним за показаннями приладу обліку загального обсягу спожитої холодної води у будівлі/будинку та між сумарним обсягом спожитої/витраченої холодної води за показаннями вузлів розподільного обліку у приміщеннях, вузла розподільного обліку на відгалуженні трубопроводу з водорозбірною арматурою для відбору води на загальнобудинкові потреби (або відповідно до обсягу холодної води, витраченої на загальнобудинкові потреби, що визначений відповідним договором з виконавцем комунальних послуг), обсягом витоків з внутрішньобудинкових мереж водопостачання (за наявності) та вузла обліку холодної води перед водопідігрівачем в індивідуальному тепловому пункті. Такий визначений обсяг розподіляється кожному приміщенню, не оснащеному вузлом розподільного обліку, пропорційно до співвідношення кількості осіб, що фактично користуються комунальною послугою у такому приміщенні, до загальної кількості осіб (споживачів), що фактично користуються комунальною послугою у приміщеннях без обліку.

Судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

ОКВП «Дніпро-Кіровоград» надає жителям цього будинку послуги з водопостачання та водовідведення. На ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . В квартирі ОСОБА_1 відсутній лічильник обліку використаної питної води.

Згідно копії акту № 169 про прийняття вузла комерційного обліку на абонентний облік від 27 лютого 2023 року, за адресою: АДРЕСА_4 , встановлено та прийнято на абонентний облік комерційний прилад обліку. Цей акт складено в присутності представника виконавця комунальної послуги ОСОБА_3 (а.с.9).

ОСОБА_1 зазначала, що їй не було відомо про встановлення загально будинкового лічильника, вона не була присутня під час його встановлення та опломбування і будь-якого повідомлення про таку подію від позивача не отримувала, тому, здійснюючи оплату комунальних послуг за водопостачання та водовідведення на рахунок позивача, керувалася умовами договору від 24 травня 2016 року.

Матеріали справи не містять відомостей чи будь-яких письмових доказів на підтвердження того, що ОКВП «Дніпро-Кіровоград» було доведено до відома споживачів багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 , та зокрема відповідача, про необхідність встановлення комерційного приладу обліку з водопостачання.

Отже, загально будинковий вузол комерційного обліку був встановлений без погодження з усіма мешканцями будинку, а тому його встановлення та нарахування вартості спожитого водопостачання на підставі показників загальнобудинкового вузла комерційного обліку порушують права відповідача, оскільки в процесу обліку спожитого водопостачання не відображається фактичне споживання водопостачання кожним окремо споживачем багатоквартирного будинку у квартирі якого відсутній лічильник.

Оскільки квартира відповідача не була оснащена розподільчими (квартирними) приладами обліку послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (холодна/гаряча вода), то з 01 березня 2023 року до 01 вересня 2023 року плата за послугу розраховувалась з врахуванням розміру тарифу на послугу та обсягу спожитої послуги, визначеного згідно з пунктом 4 частини 3 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» - відповідно до показів комерційного (загальнобудинкового) приладу обліку.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» у справах за позовами про захист прав споживачів, порушених внаслідок недостовірної або неповної інформації про товар (роботу, послугу) чи недобросовісної його реклами, суд має виходити з припущення, що споживач не має спеціальних знань про властивості та характеристики товарів (робіт, послуг). Аналогічне положення міститься у ч. 9 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів».

За змістом положень, закріплених у частині першій пункті 7 частини третьої, частини шостої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Згідно із частиною другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Згідно з відомостями по особовому рахунку № № НОМЕР_1 (закріпленого за адресою: АДРЕСА_3 ) за період з 01 березня 2023 року до 01 вересня 2023 року станом на 01 вересня 2023 року розмір заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення складає 43498,50 грн.

При цьому, з довідки про нарахування плати та розмір платежів по особовому рахунку НОМЕР_1 споживача ОСОБА_1 вбачається, що за вказаний період відповідачем здійснювалася оплата послуг з водопостачання та водовідведення згідно з установленими нормами споживання на кількість мешканців в квартирі в розмірі 2897,77 грн.

Наведене свідчить, що нарахувавши ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення згідно з пунктом 4 частини 3 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» ОКВП «Дніпро-Кіровоград» порушило право споживача на повну та достовірну інформацію щодо наданої позивачем послуги.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відповідача відсутня заборгованість по сплаті послуг з водопостачання та водовідведення за спірний період, тому вимоги позивача є необґрунтованими.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача зазначила, що на час розгляду справи відповідач встановила розподільний засіб обліку у своїй квартирі.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на вказані вище обставини, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку про те, що суд першої інстанції, в порушення вимог процесуального та матеріального права, не перевірив належним чином доводи позовної заяви, не встановив у повній мірі обставини якими обґрунтовано позов, залишивши поза увагою позицію відповідача, дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позову, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав зазначених в цій постанові.

Порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмови в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Беручи до уваги наслідки розгляду справи, вимоги ст. 141 ЦПК України та враховуючи звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору при подачі апеляційної скарги, розподіл судового збору не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний