Справа №447/2257/24 Головуючий у 1 інстанції:Головатий А. П.
Провадження №22-ц/811/2805/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області в складі судді Головатого А.П.від 08 серпня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 08 серпня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 08 серпня 2024 року скасувати. Винести терміновий заборонний припис строком на 6 місяців та зобов`язати кривдника ОСОБА_3 та кривдника ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи.

Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та об`єктивного встановлення всіх фактичних обставин справи.

Зазначає, що заявниця ОСОБА_2 та зацікавлені особи ОСОБА_4 , ОСОБА_3 є однією сім`єю в контексті ст. 3 СК України. Проживають в спільному двоповерховому будинку, який має дві адреси: АДРЕСА_1 . Всі інженерні комунакації в будинку спільні, оснащені лічильниками, а розділені лише особові рахунки на комунальні послуги. Також спільний є фундамент і несучі конструкції будинку. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відрізають світло, газ заявниці та погрожують перекрити вентиляційний комин будинку, також погрожують відрізати воду. Відтак, вище вказане є економічним насильством в контексті ст.ст. 1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Крім того, зацікавлені особи вчиняють дані навмисні провокації з метою вижити заявницю та її родину з будинку. Так, їхня поведінка є провокативною та має мету позбавити соціально-побутових вигод заявницю, щоб створити незручності проживання в будинку під одним дахом. Зазначає, що згідно Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» держава забезпечує організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Таким чином ОСОБА_4 та ОСОБА_5 чинять перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, а також від представника аплянтки ОСОБА_1 , та представника заінтересованої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_6 до суду надійшли заяви про розгляд справи у відсутності їх сторін.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів заяви, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. ст. 12, 81, 141, 350-1 - 350-8 ЦПК України, ст.ст. 4, 15, 16 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та відмовляючи у задоволені заяви, виходив з того, - що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2020 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є власницею домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Дане свідоцтво зареєстроване в реєстрі за № 2268. В матеріалах справи містяться копія листа відділу поліцейської діяльності №1 Стрийського РУ ГУНП у Львівській області № 3170/48/01-2023 від 01.09.2023 та № 3157/48/01-23 від 31.08.2023; копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 027366 від 13.12.2023 відносно ОСОБА_4 ; копія рапорта працівника поліції від 13.12.2023; копія листа Львівської обласної прокуратури; копія листа Ради національної безпеки і оборони України; копія листа виконавчого комітету Новороздільської міської ради Стрийського району Львівської області; копія листа Львівської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України", копія актів про включення/відключення газу № 394 від 26.12.2023, від 25.01.2024, від 27.03.2024; копії постанов про закриття кримінального провадження від 26.09.2023 та 27.11.2023. Разом із цим, заявником до матеріалів заяви та у ході розгляду справи не долучено належним чином завірених копій постанов про притягнення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 1 та/або ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Суд прийшов до висновку, що заявником ОСОБА_2 не надано жодних документів про притягнення заінтересованих осіб до відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо неї. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 вчинялося домашнє насильство відносно неї. Крім того суд зазначає, що дія ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та видача обмежувального припису не поширюється на дані правовідносини, оскільки сторони не проживають однією сім`єю, не пов`язані спільним побутом, будинки знаходяться за різними адресами. Таким чином проаналізувавши викладені у заяві про видачу обмежувального припису обставини, а також надані представником заявниці для підтвердження заяви докази, суд прийшов до висновку про відсутність обґрунтованих та доведених підстав для задоволення заяви.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, доводи ж скарги таких висновків суду не спростовують.

06.08.2024 ОСОБА_2 звернулася в суду із заявою, у якій просила винести терміновий заборонний припис строком на 6 місяців та зобов`язати кривдницю ОСОБА_3 та кривдника ОСОБА_4 усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи.

Заяву мотивувала тим, що вона є власницею 1/2 будинку в АДРЕСА_2 . Зацікавлені особи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживають поруч з нею на АДРЕСА_3 та будинок в них спільний. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 придбали другу половину будинку в 2021 році та зробили ремонт. Проте з 2023 року почали вчиняти протиправні дії щодо неї та її родичів, а саме: відрізають світло, газ в будинок, погрожують перекрити вентиляційний комин та відрізати воду. Зазначає, що всі інженерні комунікації в будинку спільні, оснащені лічильниками, однак особові рахунки на комунальні послуги розділені. Оскільки вони живуть в одному будинку, то дії ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є вчиненням домашнього насильства, у зв`язку з чим просила заяву задовольнити.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є власницею домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Дане свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №2268.

В матеріалах справи містяться: копія листа відділу поліцейської діяльності №1 Стрийського РУ ГУНП у Львівській області № 3170/48/01-2023 від 01.09.2023 та № 3157/48/01-23 від 31.08.2023; копія протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 027366 від 13.12.2023 відносно ОСОБА_4 ; копія рапорта працівника поліції від 13.12.2023; копія листа Львівської обласної прокуратури; копія листа Ради національної безпеки і оборони України; копія листа виконавчого комітету Новороздільської міської ради Стрийського району Львівської області; копія листа Львівської філії ТОВ "Газорозподільні мережі України", копія актів про включення/відключення газу №394 від 26.12.2023, від 25.01.2024, від 27.03.2024; копії постанов про закриття кримінального провадження від 26.09.2023 та 27.11.2023.

Належним чином завірених копій протоколів про вчинення адміністративного правопорушення або постанов про притягнення ОСОБА_7 або ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП заявницею до матеріалів справи не долучено.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст.12,13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У статті 3 СК України передбачено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до пунктів 3,5 - 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються;

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1)заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2)усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3)обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4)заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5)заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6)заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону №2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону №2229-VIII).

Відповідно до частин другої і третьої статті 3 Закону №2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Згідно п.1 ч.1 ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України визначено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону №2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, що виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на запобігання вчиненню насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З урахуванням наведених норм закону та конкретних обставин даної справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про відсутність обґрунтованих та доведених підстав для задоволення заяви, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 або ОСОБА_5 вчинялося домашнє насильство відносно заявниці.

Жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, на підставі яких, відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, заявником не надано.

Також ОСОБА_2 не надано жодних документів, які свідчили про те, що заінтересовані особи могли вчиняти домашнє насильство щодо неї.

Більше того, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 є власницею домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_2 .

Відтак, дія Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та видача обмежувального припису не поширюється на дані правовідносини, оскільки сторони не проживають однією сім`єю; не є родичами; не є членами однієї сім`ї; вони не пов`язані спільним побутом; у них відсутні взаємні права та обов`язки; вони не проживають у одному житлі, а будинки їх знаходяться за різними адресами та є окремими об`єктами нерухомості та кожен з цих об`єктів є окремим житлом для кожного з них, тощо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, відмовивши у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, оскільки заявниця ОСОБА_2 не надала доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо неї фізичного чи психологічного насильства та наявності чинників, які створюють або можуть створювати у майбутньому небезпеку для неї, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З врахуванням наведеного, апеляційну скаргу слід вважати безпідставною та залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 08 серпня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2024 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра