Справа №751/2192/22
Провадження №2/751/557/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

за участю секретаря Ригаль В.Л.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання, визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , у якому просить: встановити факт спільного проживання її та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю в період з грудня 2013 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати автомобіль ВАЗ 21154, сірого кольору, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , їх - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , спільною сумісною власністю; визнати за нею права власності на 1/2 частину вказаного автомобіля (а.с.1-2).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Чернігові помер ОСОБА_5 . З 11.12.1999 до 17.09.2013 вона перебувала з ОСОБА_5 у зареєстрованому шлюбі, проте, не зважаючи на розірвання шлюбу, продовжували проживати з ним постійно разом та вести спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 . За спільні кошти 16.01.2020 придбали автомобіль ВАЗ 21154, сірого кольору, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрували на нього. Зазначає, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , після його смерті відкрилась спадщина, із заявами про прийняття спадщини звернулись його дочка ОСОБА_4 та мати ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . За таких обставин, керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 63 СК України, ст.ст. 368, 372, 392 ЦК України просить встановити факт спільного проживання із ОСОБА_5 та визнати за нею право власності на 1/2 вказаного автомобіля, оскільки він є спільною сумісною власністю.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.10.2023 року заочне рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31.01.2023 року скасовано та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 02 листопада 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а.с. 1-2).

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала і в його задоволенні просила відмовити з мотивів, викладених у заяві про перегляд заочного рішення (а.с. 45-51).

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 11.12.1999 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №2037. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.09.2013 року по справі №751/7652/13-ц шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано. Вказані обставини підтверджуються Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №4 від 19.03.2021 року (а.с. 249-250).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (а.с. 241).

З копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 16.01.2020 вбачається, що за життя ОСОБА_5 належав на праві власності автомобіль марки ВАЗ моделі 21154, сірого кольору, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.7).

З копії довідки Управління адміністративних послуг від 17.03.2021 №2661 вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою також був зареєстрований ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та знятий з реєстрації 17.03.2021 (а.с.8).

Згідно копії акту про проживання від 27.08.2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 проживали за адресою: АДРЕСА_1 , на дату 02.03.2021 року. Інформація, викладена в акті зі слів заявника ОСОБА_3 та на основі наданих документів засвідчено підписами мешканців (сусідів) будинку АДРЕСА_2 , підписи сусідів підтверджено представником КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради (а.с. 9).

Частинами 2, 4 ст. 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Водночас згідно статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведене вище узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 204/6931/20 наголосив, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16.

У п. 6 рішення від 03.06.1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Як з доводів самої позовної заяви, так і з доданих до неї як докази матеріалів, не вбачається наявності будь - яких з перерахованих вище ознак для визнання померлого ОСОБА_5 та ОСОБА_3 членами однієї сім`ї. Доводи позивача щодо спільної реєстрації місця проживання за однією адресою як ознаки фактичного проживання однією сім`єю не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу, про що зазначено в постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року № 712/7830/16-ц, провадження № 61-28377св18. Наданий стороною позивача акт про проживання від 27.08.2021 року (а.с. 9) також не надає суду можливості встановити сукупність усталених обставин та відносин для визнання позивача та померлого ОСОБА_5 членами сім`ї, ведення ними спільного господарства, наявності спільних витрат, купівлі майна для спільного користування тощо.

Враховуючи наведене, вимога позивача про встановлення факту спільного проживання її та ОСОБА_5 однією сім`єю в період з грудня 2013 року до 02 березня 2021 року задоволенню не підлягає.

Щодо вимог про визнання автомобіля спільною сумісною власністю та визнання права власності на його частину суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними.

У відповідності до ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, у разі поділу майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Частинами 1, 3, 4 ст. 368 Цивільного кодексу України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Враховуючи відмову у задоволенні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю позивача та ОСОБА_5 , не надання позивачем доказів придбання спірного автомобіля за спільні з померлим ОСОБА_5 кошти, а тому вказані позовні вимоги про визнання автомобіля ВАЗ 21154, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину вказаного автомобіля також задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 76, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст. 3, 60-61, 69, 70-71, 74 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко