Номер провадження: 22-ц/813/5669/24
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»

відповідач ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

третя особа ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2024 року

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування страхового відшкодування в порядку регресу

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (надалі - ПАТ «СК «Арсенал Страхування») звернулось до суду з позовом у якому просить стягнути з відповідача шкоду, заподіяну в наслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 330 515,29 гривень. При цьому позивач посилається на те, що 28.09.2021 між ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_4 було укладено Договір страхування наземного транспорту №1611/21-Т/О. Забезпеченим ТЗ за Договором є автомобіль Mersedes-Benz GLE, р/н НОМЕР_1 .

06.11.2021 по вул. Мала Арнаутська в м. Одесі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mitsubishi Pajero, р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та Mersedes-Benz GLE, р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2022 року (справа №522/24052/21). Враховуючи наявність Договір страхування наземного транспорту №1611/21-Т/О, ПАТ «СК «Арсенал Страхування» виплатило страхове відшкодування у розмірі 330 515,29 гривень. У зв`язку з тим, що цивільна-правова відповідальність відповідача не була застрахована у жодній страховій організації, вони вимушені звернутись до суду з даним позовом. Також позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 4958,80 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2024 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 73839,86 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» судовий збір у розмірі 2481 гривень, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В мотивування вищевказаних висновків суд першої інстанції зазначав, що у діях обох водіїв є порушення правил дорожнього руху, у зв`язку з чим, стягнення страхового відшкодування в порядку регресу має бути здійснене з врахуванням вини обох водіїв. При цьому ступінь вини відповідача ОСОБА_1 є меншою, оскільки він дійсно порушував ПДР України на початковому етапі, але не мав можливості передбачити подальший розвиток дорожньої обстановки та не мав можливості запобігти вчиненню ДТП, у зв`язку з чим його частка відповідальності повинна бути зменшена до 20% від суми страхового відшкодування. Водій автомобіля Mersedes-Benz - Німий О.В., також порушував ПДР України на початковому етапі, при цьому він мав можливості передбачити подальший розвиток дорожньої обстановки, мав можливість побачити небезпеку для руху, а отже мав можливості запобігти зіткненню автомобілів шляхом належного виконання комплексу вимог п. 12.3 та 12.4 ПДР України. При таких обставинах суд вважає вимоги ПАТ «СК «Арсенал Страхування» такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 73839,86 гривень (20% від 320844,29 гривень = 64168,86 + 9671).

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначали, що судом першої інстанції справу розглянуто без надання належного обґрунтування обстановці, що склалася у час виникнення небезпеки які стали наслідком настання дорожньо-транспортної пригоди, так як не взято до уваги, що дії водія ОСОБА_3 були направлені на уникнення ДТП, в той час як дії ОСОБА_1 викликали настання наслідків у вигляді ДТП. Тому враховуючи такі обставини посилались на правовий висновок викладений у постанові ВС у справі №163/1753/17 від 16.10.2019 року та вважали, що за певних умов виключаються відповідальність особи, яка порушила ПДР вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, котра керувала транспортним засобом.

Посилались на те, що предметом даного спору не було встановлення вини водія ОСОБА_3 , так як протокол про адміністративне правопорушення відносно останнього не складався, а сам факт порушення ОСОБА_3 п. 10.1 ПДР не заперечувалось.

Вважали, що суд першої інстанції вийшов за межі розгляду справи та взяв до уваги не постанову Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2022 року, яку постановою Одеського апеляційного суду залишено без змін, а висновок експерта ОСОБА_5 №11001220, який визначив ступінь вини учасників ДТП у відсотковому співвідношенні, а також без надання належного обґрунтування висновку суду першої інстанції, чому саме вина ОСОБА_3 співвідноситься на 80% до вини ОСОБА_1 у 20%. Тому вважали, що питання встановлення обставин щодо того, хто допустив порушення та що стало причиною ДТП, не є предметом спору у даній справі, так як вказані питання були вже вирішені при розгляді справи про адміністративне правопорушення.ся

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Не погодившись з вимогами та доводами апеляційної скарги представник відповідача звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу зазначав, що вважали, що водій MERCEDES-BENZ GLE повинен був керуватися вимогами п. 12.3 ПДР України ,а саме йому необхідно було застосувати заходи щодо зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним, але ж водій MERCEDES-BENZ GLE навпаки після початку руху здійснював швидке прискорення та не своєчасний початок гальмування, не дивлячись на наявну попереду перешкоду у вигляді автомобіля MITSUBISHI PAJERO ,що підтверджується за результатами відеозапису обставин ДТП та висновку експерта № 11001220, які в суді першої інстанції позивачем не заперечувались клопотань про проведення судових експертиз не наадавались.

Щодо посилання на правову позицію в постанові Верховного Суду у справі №163/1753/17 від 16.10.2019 року, вважали таку практику не релевантною, так як саме з встановленого висновку експерта та відеозапису вбачається, що саме внаслідок дій водія MERCEDES-BENZ GLE, а саме прискорення руху настали наслідки у вигляді ДТП.

Щодо преюдиційності факту викладеному у постанові Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/24052/21, який залишено без змін Одеським апеляційним судом, зазначали, що у вказаній постанові Одеського апеляційного суду , зазначено, що апеляційний суд позбавлений можливості надати відповідної правової оцінки діям водія MERCEDES-BENZ GLE, та ОСОБА_1 не позбавлений права у порядку цивільного судочинства довести факт, що ДТП відбулось не лише через недотримання ОСОБА_1 ПДР, а і ОСОБА_3 теж, тому ОСОБА_1 вважав таку лінію захисту належною.

Зазначали, що перераховані кошти у розмірі 271 151,59 грн юридичній особі від позивача у справі є неналежними доказами у справі, що саме власниця автомобілю MERCEDES-BENZ GLE Німа Л.Б. отримала від страхової компанії, сума 9671 грн перерахована ФОПу ОСОБА_5 належним чином не підтверджує, а також не надано належних доказів страхової виплати у сумі 330 515,29 грн, а саме що ці кошти витрачені на ремонт вищевказаного автомобілю.

Щодо явки сторін

В судове засідання з`явився представник відповідача та надав пояснення. Від позивача надійшла заява про слухання справи без його участі.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, представника відповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 28.09.2021 між ПАТ «СК «Арсенал Страхування» та ОСОБА_4 було укладено Договір страхування наземного транспорту №1611/21-Т/О. Забезпеченим ТЗ за Договором є автомобіль Mersedes-Benz GLE, р/н НОМЕР_1 .

06.11.2021 по вул. Мала Арнаутська в м. Одесі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mitsubishi Pajero, р/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та Mersedes-Benz GLE, р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2022 відповідача ОСОБА_1 було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП .

За нормою частини третьої ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно вимог ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Mersedes-Benz GLE, реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована в ПАТ «СК «Арсенал Страхування», цивільна відповідальність ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Mitsubishi Pajero, р/н НОМЕР_2 на день ДТП не була застрахована.

Відповідно до страхового акту № 006.02565921-1 від 19.11.2021 сума страхового відшкодування складає 330 515,29 гривень.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», страховик зобов`язаний: при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

24.11.2021 ПАТ «СК «Арсенал Страхування» на підставі заяви страхувальника та страхового акту № 006.02565921-1 від 19.11.2021 сплатило ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 271 151,29 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №682726630. Сума у розмірі 49 693,00 грн. згідно страхового акту ARX2705644 від 26.01.2021 року отримана взаємозаліком. Загальна сума відшкодування складає 320844,29 гривень, витрати на проведення експертного дослідження складають 9671 гривень.

Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховою компанією відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. При цьому норми вказаного Закону обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, сторона позивача також посилається на 993 ЦК України та Закон України «Про страхування» за якими до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи , відповідальної за завданої шкоди.

Оскільки цивільна відповідальність водія транспортного засобу Mitsubishi Pajero, р/н НОМЕР_2 на день ДТП не була застрахована, суд вважає позовні вимоги ПАТ «СК «Арсенал Страхування» заявлені до належного відповідача.

Щодо встановлення наявності вини у вчиненні ДТП другого водія суд першої інстанції зазначав наступне.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП підтверджується постановою Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2022 (справа №522/24052/21), яка залишена в силі постановою Одеського апеляційного суду від 22.04.2022. ОСОБА_1 свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнавав, у зв`язку з чим йому було відмовлено у призначені автотехнічної судової експертизи, оскільки питання наявності вини у діях другого учасника ДТП ОСОБА_3 не було предметом дослідження суду.

Одеський апеляційний суд у своїй постанові від 22.04.2022 зазначав, що доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції через те, що за змістом ст. 279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається судом у межах тих обставин, які зазначенні у протоколі про адміністративне порушення, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надати оцінку діям водія автомобілю Mersedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 , щодо порушення ним вимог Правил дорожнього руху України в межах перегляду постанови районного суду у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, яке призвело до ДТП.

Однак, апеляційний суд роз`яснив, що ОСОБА_1 , як учасник дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06.11.2021, не позбавлений можливості в межах розгляду вимог про відшкодування збитків в порядку цивільного судочинства доводити, що ДТП відбулося не лише через недотримання ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, а також і через відповідне порушення вказаних правил іншим учасником ДТП - ОСОБА_3 , тобто, встановлення обопільної вини у ДТП всіх його учасників, для визначення ступеня можливої вини кожного, що має значення для матеріальної (майнової) відповідальності, пропорційної ступеню вини.

На підставі заяви адвоката Фомічова І.О. від 24.04.2023, який діє в інтересах ОСОБА_1 , судовим експертом ОСОБА_5 була проведена авто -технічна експертиза щодо обставин зіткнення автомобілів Mitsubishi Pajero, р/н НОМЕР_2 та Mersedes-Benz GLE 43 AMG, р/н НОМЕР_1 , в порядку ст. 106 ЦПК по цивільній справі № 522/13890/22 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування страхового відшкодування в порядку регресу.

Положеннями ст. 106 ЦПК України, передбачено що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

За результатами дослідження експерт прийшов до наступних висновків: з технічної точки зору на початковому етапі розвитку дорожньо-транспортної ситуації водієві автомобіля Mitsubishi Pajero р/н НОМЕР_2 перед початком виконання повороту слід було, відповідно до вимог п. 10.1 та 10.4 ПДР України, переконатися в безпеці даного маневру, зокрема, що такий маневр не створить перешкод або небезпеки для інших учасників дорожнього руху, що мають переважне право на проїзд даної ділянки; на момент початку маневру у водія автомобіля Mitsubishi Pajero р/н НОМЕР_2 не було об`єктивних ознак, за якими він міг би визначити наявність небезпеки для його виконання, а отже, з технічної точки зору в його діях невідповідностей вимогам п. 10.1 та 10.4 ПДР України не вбачається.

На подальшому етапі дорожньо-транспортної ситуації дії водія автомобіля Mitsubishi Pajero р/н НОМЕР_2 з моменту виявлення маневру автомобіля Mercedes-Benz GLE 43 AMG р/н НОМЕР_1 регламентувалися вимогами п. 12.3 ПДР України відповідно до яких в загальному випадку йому необхідно було застосувати заходи щодо зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним ТЗ.

Однак, оскільки ординарні, адекватні, регламентовані вимогами ПДР України дії водія автомобіля Mitsubishi Pajero р/н НОМЕР_2 прийняті в односторонньому порядку не виключали можливості зіткнення транспортних засобів чи інших непередбачуваних наслідків, з технічної точки зору на даному етапі розвитку дорожньо-транспортної ситуації водій автомобіля Mitsubishi Pajero р/н НОМЕР_2 знаходився в аварійній ситуації, вирішення в якій питань, пов`язаних зі встановленням його належних дій, а також з наявністю або відсутністю у нього технічної можливості запобігти зіткненню позбавлені технічного сенсу.

З технічної точки зору на початковому етапі розвитку дорожньо-транспортної ситуації водієві автомобіля Mercedes-Benz р/н НОМЕР_1 перед початком перестроювання відповідно до вимог п. 10.1 та 10.3 ПДР України слід було переконатися в безпеці даного маневру, зокрема, що такий маневр не створить перешкод або небезпеки для інших учасників дорожнього руху, що мають переважне право на проїзд даної ділянки. На момент початку маневру у водія автомобіля Mercedes-Benz GLE 43 AMG р/н НОМЕР_1 не було об`єктивних ознак, за якими він міг би визначити наявність небезпеки для його виконання, а отже, з технічної точки зору, в його діях невідповідностей вимогам п. 10.1 та 10.3 ПДР України не вбачається.

На подальшому етапі розвитку дорожньо-транспортної ситуації дії водія автомобіля Mercedes-Benz GLE 43 AMG р/н НОМЕР_1 регламентувалися вимогами п. 12.3 та 12.4 ПДР України, відповідно до яких йому необхідно було рухатися зі швидкістю не більше 50 км/год, а в момент об`єктивного виявлення маневру автомобіля Mitsubishi Pajero р/н НОМЕР_2 застосувати заходи по зниженню швидкості аж до зупинки. При цьому розрахунковим шляхом було встановлено, що в момент виникнення небезпеки, водій автомобіля Mercedes-Benz GLE 43 AMG р/н НОМЕР_1 мав технічну можливість запобігти події шляхом виконання комплексу вимог п.12.3 та 12.4 ПДР України, зокрема шляхом своєчасного застосування гальмування, аж до повної зупинки керованого ним ТЗ при русі з максимально допустимою в населеному пункті швидкістю руху.

З технічної точки зору дії водія автомобіля Mercedes-Benz GLE 43 AMG р/н НОМЕР_1 , пов`язані неналежним виконанням вимог комплексу вимог п. 12.3 та 12.4 ПДР України, є необхідною і достатньою умовою виникнення даного ДТП, тобто є технічною причиною його настання.

Вина відповідача у заподіянні шкоди власнику автомобіля Mercedes-Benz GLE 43 AMG р/н НОМЕР_1 підтверджується постановою Приморського районного суду по справі №522/24052/21. При цьому згідно постанови Одеського апеляційного суду від 22.04.2022 по цій же справі ОСОБА_1 , як учасник дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 06.11.2021, не позбавлений можливості в межах розгляду вимог про відшкодування збитків в порядку цивільного судочинства встановити ступінь вини кожного з учасників ДТП. У зв`язку з чим встановлення вини другого учасника ДТП можливо в рамках справи що розглядається.

У постановах Верховного Суду від 14.09.2022 по справі № 441/756/18 та від 26.01.2022 по справі № 465/674/19 суд прийшов до висновків, що відсутність постанови суду про притягнення водіїв до адміністративної відповідальності не може бути підставою для звільнення від цивільно-правової відповідальності за завдані збитки, так як вину особи в ДТП може бути підтверджено іншими доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо.

Отже, судом першої інстанції вірно зазначалось, що суд не обмежений у праві встановлювати вину інших учасників ДТП, щодо яких не вирішувалося питання компетентними та повноважними органами про притягнення їх до адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Дослідивши постанову Приморського районного суду м. Одеси від 20.01.2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22.04.2022 по справа №522/24052/21, відеозапис з місця дорожньо-транспортної пригоди, висновок судового експерта № 11001220 та інші докази по справі, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність вини у вчинені ДТП в діях обох водіїв.

При ДТП, яка сталася при наявності вини обох водіїв (учасників) має значення ступінь вини кожного з них (це і є обставиною, яка має істотне значення).

У ч. 1 ст. 614 ЦК України зазначено, що вина як підстава відповідальності за порушення зобов`язання це невжиття особою всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання, зокрема для запобігання заподіянню шкоди.

Враховуючи, що подія ДТП відбувається динамічно, для встановлення ступеня вини кожного з водіїв необхідно встановити які правила дорожнього руху були порушені кожним з водієм на кожній стадії розвитку дорожньої обстановки до ДТП, та які дії вчинив та/або міг вчинити кожний з водіїв на цих стадіях для того щоби запобігти ДТП.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

З приписів розділу 1 Правил дорожнього руху України (пункти 1.3-1.5, 1.9) вбачається, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

При цьому, згідно п. 2.3 розділу 2 Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Матеріали справи містять диск з відеозаписами з камер зовнішнього відеоспостереження від 06.11.2021 місця ДТП за участі транспортних засобів Mitsubishi Pajero, та Mersedes-Benz, що наданий відповідачем. Зазначені відеозаписи були предметом дослідження суду при розгляді справи №522/24052/21 щодо притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, а також при проведені судової автомеханічної експертизи в рамках справи що розглядається.

З даного відеозапису вбачається, що транспортні засоби Mitsubishi Pajero та Mersedes-Benz рухалися по вул. Мала Арнаутська в м. Одесі зі сторони вул. Рішельєвської в бік вул. Пушкінської. Вказана ділянка дороги має три смуги для руху в одному напрямку, що визначається дорожньою розміткою.

Обидва автомобілі рухалися в одному напрямку в крайній лівій смузі для руху, при цьому, автомобіль Mitsubishi Pajero, під керуванням ОСОБА_1 , рухався попереду автомобіля Mersedes-Benz, під керуванням ОСОБА_3 .

На перехресті вулиці мала Араутська з вул. Рішельєвська в м. Одесі з обидва транспортні засоби здійснили маневр зі зміни смуги для руху, зокрема: автомобіль Mitsubishi Pajero, під керуванням ОСОБА_1 , з крайньої лівої смуги переїхав в крайню праву смугу для здійснення паркування, а автомобіль Mersedes-Benz, під керуванням ОСОБА_3 , з крайньої лівої в другу смугу для здійснення обгону інших транспортних засобів, що рухалися попереду.

На цій стадії розвитку дорожньої обстановки судом встановлено, що водій ОСОБА_1 не впевнився у безпечності маневру чим порушив вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України. В свою чергу з відеозапису вбачається, що ОСОБА_3 в порушення п.п. а п. 14.6 Правил дорожнього руху України почав здійснювати обгін на перехресті. Також висновком судового експерта № 11001220 встановлено, що швидкість руху автомобіля Mersedes-Benz при появі в кадрі відеозапису становить приблизно 60 км/год, при перетині перехрестя 66 км/год. Зазначені дії водія автомобіля Mersedes-Benz не відповідають вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху України (у населених пунктах рух ТЗ дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год). Зазначеним висновком експерта також встановлено, що на початок прийняття рішення про маневр не було об`єктивних ознак, за якими обидва водії могли б визначити наявність небезпеки для їх виконання. Тобто на початковій стадії розвитку дорожньо-транспортної ситуації, яка в подальшому призвела до ДТП, обидва водія порушували ПДР, при цьому на початок прийняття рішення про маневр у кожного з них не було об`єктивних ознак, за якими вони могли б визначити наявність небезпеки для їх виконання.

На подальшій стадії розвитку дорожньо-транспортної ситуації водій автомобіля Mitsubishi Pajero продовжував маневр, не мав технічної можливості упевнитися в безпеці його завершення та об`єктивно передбачити зміну в траєкторії руху автомобіля Mersedes-Benz, якій рухався позаду нього. При цьому водій автомобіля Mersedes-Benz мав можливість побачити небезпеку для руху, у зв`язку з чим відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху водій зобов`язаний був застосувати заходи щодо зменшення швидкості аж до зупинки керованого ТЗ. Висновком експерта встановлено, що водій автомобіля Mersedes-Benz мав технічну можливість запобігти зіткненню шляхом належного виконання комплексу вимог п. 12.3 та 12.4 ПДР України, зокрема шляхом своєчасного застосування гальмування, аж до повної зупинки керованого ним ТЗ при русі з максимально допустимою в населеному пункті швидкістю руху.

Тобто на подальшій стадії розвитку дорожньо-транспортної ситуації, яка в подальшому призвела до ДТП, водій автомобіля Mitsubishi Pajero не мав технічної можливості упевнитися в безпеці завершення маневру, не мав можливості об`єктивно передбачити зміну в траєкторії руху автомобіля Mersedes-Benz, якій рухався позаду нього, а отже не мав можливості запобігти ДТП. В свою чергу водій автомобіля Mersedes-Benz мав технічну можливість запобігти зіткненню шляхом належного виконання комплексу вимог п. 12.3 та 12.4 ПДР України.

З огляду на вказане вище, пояснення експерта ОСОБА_5 , які були надані у судовому засіданні суду першої інстанції, судом першої інстанції зроблено висновок, що у діях обох водіїв є порушення правил дорожнього руху, у зв`язку з чим, стягнення страхового відшкодування в порядку регресу має бути здійснене з врахуванням вини обох водіїв, і в цій частині апеляційний суд цілком погоджується з судом першої інстанції.

Але ж судова колегія, враховуючи доводи апеляційної скарги, позицію відповідача викладену у відзиві на апеляційну скаргу та досліджені матеріали справи, вважає, що судом першої інстанції помилково оцінено ступінь вини відповідача ОСОБА_1 як меншою, та є неналежно необґрунтованою, що його частка відповідальності повинна бути зменшена до 20% від суми страхового відшкодування. Водій автомобіля Mersedes-Benz - Німий О.В., також порушував ПДР України на початковому етапі, при цьому він мав можливості передбачити подальший розвиток дорожньої обстановки, мав можливість побачити небезпеку для руху, а отже мав можливості запобігти зіткненню автомобілів шляхом належного виконання комплексу вимог п. 12.3 та 12.4 ПДР України.

Тому враховуючи вищевикладене судова колегія приходить висновку, про те, що в частині розподілу вини водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції підлягає зміні та перерозподілу співвідношення вини водіїв у вказаній ДТП.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції визначив ступінь вини учасників ДТП у відсотковому співвідношенні без надання належного обґрунтування є слушними та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Враховуючи зазначені обставини справи судова колегія вважає за необхідне змінити судове рішення в частині обгрунтування ступіні вини учасників ДТП у відсотковому співвідношенні та надати належне обґрунтування ступіню вини учасників ДТП.

Судова колегія зазначає, що транспортні засоби Mitsubishi Pajero та Mersedes-Benz рухалися по вул. Мала Арнаутська в м. Одесі зі сторони вул. Рішельєвської в бік вул. Пушкінської. Вказана ділянка дороги має три смуги для руху в одному напрямку, що визначається дорожньою розміткою. Обидва автомобілі рухалися в одному напрямку в крайній лівій смузі для руху, при цьому, автомобіль Mitsubishi Pajero, під керуванням ОСОБА_1 , рухався попереду автомобіля Mersedes-Benz, під керуванням ОСОБА_3 .. На перехресті вулиці мала Арнаутська з вул. Рішельєвська в м. Одесі з обидва транспортні засоби здійснили маневр зі зміни смуги для руху, зокрема: автомобіль Mitsubishi Pajero, під керуванням ОСОБА_1 , з крайньої лівої смуги в крайню праву смугу для здійснення паркування, а автомобіль Mersedes-Benz, під керуванням ОСОБА_3 , з крайньої лівої в другу смугу для здійснення обгону інших транспортних засобів, що рухалися попереду. На цій стадії розвитку дорожньої обстановки судом встановлено, що водій ОСОБА_1 не впевнився у безпечності маневру чим порушив вимог п. 10.1. Правил дорожнього руху України. В свою чергу з відеозапису вбачається, що ОСОБА_3 в порушення п.п. а п. 14.6 Правил дорожнього руху України почав здійснювати обгін на перехресті. Також висновком судового експерта № 11001220 встановлено, що швидкість руху автомобіля Mersedes-Benz при появі в кадрі відеозапису становить приблизно 60 км/год, при перетині перехрестя 66 км/год. Зазначені дії водія автомобіля Mersedes-Benz не відповідають вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху України (у населених пунктах рух ТЗ дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год).

Враховуючи наданий висновок експерта, досліджений відеозапис, преюдиційність постанов Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/24052/21 та постанови Одеського апеляційного суду від 22.04.2022 по цій же справі , апеляційний суд зазначає, що в даному випадку дії обох водіїв призвели до настання наслідків у вигляді ДТП.

Щодо встановлення наявності вини у вчиненні ДТП ОСОБА_3 апеляційний суд зазначає наступне.

Визначаючи ступінь вини заподіювачів шкоди в процентному відношенні, суд має враховувати всі обставини, пов`язані із завданням майнової шкоди, зокрема форму вини щодо порушення ПДР.

Апеляційний суд не позбавлений можливості обговорювати вину ОСОБА_3 з огляду на відсутність його притягнення його до адміністративної відповідальності, і може вирішити питання про розмір відшкодування в цивільному процесі.

На підтвердження висновку суду щодо розміру збитків у рішенні, крім посилання на постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також звернути увагу на докази, які подані стороною відповідача, а саме відеозаписи з камер відеоспостереження, наявної судової експертизи, щодо механізму вчинення вказаної ДТП.

Встановлено, що в наслідок недотримання правил дорожнього руху водієм ОСОБА_1 було порушено п. 10.1 ПДР, в свою чергу в наслідок недотримання правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3 було порушено пп. 12.3 та 12.4 ПДР які стали результатом дорожньо-транспортної пригоди.

Апеляційний суд також звертає увагу на загальну частину ПДР України , відповідно до яких встановлено:

п.1.3 ПДР, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

п.1.4 ПДР, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

п.1.5 ПДР Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Тобто створення аварійної ситуації з боку ОСОБА_1 та здійснення небезпечного маневру, що є в свою чергу є нехтуванням пп.1.3,1.4,1.5 ПДР України в сукупності взаємопов`язана із діями ОСОБА_3 , який також нехтуючи пп.1.3,1.4,1.5 ПДР України набирав швидкість вище встановленого ПДР безпечного рівня, що у відсотковому співвідношенні дорівнює не виконанню водієм ОСОБА_3 аварійного гальмування, аж до зупинки транспортного засобу.

Також судова колегія зазначає, що відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.

Тобто дії у вигляді активних дій розкритих у відповідному висновку дослідження водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 утворюють наслідки у вигляді ДТП, тому для визначення цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 судова колегія враховує наявність в діях ОСОБА_3 порушень правил дорожнього руху тобто взаємної вини у вказаній ДТП, та дії у вигляді таких дій водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 слід оцінювати у співвіднощені 50% на 50%, так як такі дії з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з даним ДТП.

Тому судова колегія на підставі вищевикладеного приходить висновку, що частка відповідальності повинна бути збільшена до 50% від суми страхового відшкодування. Водій автомобіля ОСОБА_6 , також порушував ПДР України на початковому етапі, при цьому він мав можливості передбачити подальший розвиток дорожньої обстановки, мав можливість побачити небезпеку для руху, а отже мав можливості запобігти зіткненню автомобілів шляхом належного виконання комплексу вимог п. 12.3 та 12.4 ПДР України. При таких обставинах апеляційний суд вважає вимоги ПАТ «СК «Арсенал Страхування» такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 170 093,14 гривень (50% від 320844,29 гривень = 64168,86 + 9671).

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції справу розглянуто без надання належного обґрунтування обстановці, що склалася у час виникнення небезпеки які стали наслідком настання дорожньо-транспортної пригоди, так як не взято до уваги, що дії водія ОСОБА_3 були направлені на уникнення ДТП, в той час як дії ОСОБА_1 викликали настання наслідків у вигляді ДТП апеляційний суд вважає необґрунтованими, так як ОСОБА_1 був позбавлений можливості захистити свої права, про що також зазначалось в постанові Одеського апеляційного суду у справі №522/24052/21 що апеляційний суд був позбавлений можливості надати відповідну правову оцінки діям водія MERCEDES-BENZ GLE, та ОСОБА_1 не позбавлений права у порядку цивільного судочинства довести факт, що ДТП відбулось не лише через недотримання ОСОБА_1 ПДР, а і ОСОБА_3 теж, яку скаржник вважав преюдиційною для вирішення даної справи.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині посилання на правовий висновок викладений у постанові ВС у справі №163/1753/17 від 16.10.2019 року не є слушними так як, така практика є не релевантною, тому що з встановленого висновку експерта та відеозапису вбачається, що саме внаслідок дій водія ОСОБА_3 , а саме прискорення руху на 50% настали наслідки у вигляді ДТП.

Доводи апеляційної скарги, щодо преюдиційності факту викладених у постанові Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/24052/21, яку залишено без змін Одеським апеляційним судом, апеляційний суд вважає необґрунтованими, так як у вказаній постанові Одеського апеляційного суду, зазначено, що апеляційний суд позбавлений можливості надати відповідної правової оцінки діям водія MERCEDES-BENZ GLE, однак ОСОБА_1 не позбавлений права у порядку цивільного судочинства довести факт, що ДТП відбулось не лише через недотримання ОСОБА_1 ПДР, а і ОСОБА_3 тож, тому апеляційний суд вважає такий довід не відповідаючим принципам доступу до правосуддя, що визначено ст. 6 Конвенції з прав людини, що є основоположними засадами прав людини і з огляду на положення Конституції України.

Стосовно позицій заявлених у відзиві на апеляційну скаргу, що перераховані кошти у розмірі 271 151,59 грн. юридичній особі від позивача у справі є неналежними доказами у справі, що саме власниця автомобілю MERCEDES-BENZ GLE Німа Л.Б. отримала від страхової компанії, сума 9671 грн перерахована ФОПу ОСОБА_5 належним чином не підтверджує, а також не надано належних доказів страхової виплати у сумі 330 515,29 грн, а саме що ці кошти витрачені на ремонт вищевказаного автомобілю, апеляційний суд зазначає, що таким позиції не може надаватись оцінки по суті, так як за своїм правовим характером вони не є доводом апеляційної скарги, а тому виходять за межі апеляційного перегляду.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, однак не в повній мірі спростували висновків суду першої інстанції , апеляційний суд, на підставі ст. 376 ЦПК України, вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково та змінити рішення суду першої інстанції в частині його мотивування та резолютивної частині виклавши у редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат пов`язаних із сплатою судового збору

Згідно з ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Положеннями ст. 141 ЦПК передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

У п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України зазначено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду сплачується 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

При поданні позову судовий збір обраховано у сумі 4958,80 грн, як 1% від ціни позову.

При подачі апеляційної скарги сплачено 7438, 20 грн судового збору.

Враховуючи, що вимоги позовної заяви та апеляційної скарги було задоволено частково, принципи співмірності колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених у вигляді судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2479( дві тисячі чотириста сімдесят дев`ять) гривень 40 коп. та апеляційної скарги у розмірі 3719 (три тисячі сімсот дев`ятнадцять )гривень 10 коп..

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування»задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2024 рокузмінити рішення суду першої інстанції в частині його мотивування та резолютивній частині виклавши у редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (, 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154) матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 170 093(стосімдесят тисяч дев`яносто три ) гривні 14 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (, 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3719 (тритисячі сімсот дев`ятнадцять )гривень 10 коп..

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (, 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, буд. 154) судовий збір за подання позовної заяви розмірі 2479( дві тисячі чотириста сімдесят дев`ять) гривень 40 коп..

В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 29 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко