У Х В А Л А

Справа № 183/8686/21

№ 2-з/183/97/24

04 листопада 2024 року м.Новомосковськ

Суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Оладенко О.С. розглянувши заяву розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ткаченка Дениса Володимировича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Альфа-банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Ніна Петрівна, про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та договору іпотеки,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Альфа-банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Монашко Ніна Петрівна, про визнання недійсним договорів купівлі-продажу та договору іпотеки.

31.10.2024 до суду надійшла заява про забезпечення позову, у якій представник позивача просить забезпечити позов у вищезазначеній справі шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу виконавчого листа №401/6812/12 виданого 07.10.2014 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №1/118-15 від 07 червня 2006 року за виконавчим провадженням №75830549, яке відкрито Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Бурхан-Крутоус Лілією Анатоліївною.

В обґрунтування заяви зазначає, що позивач нібито отримав кредит у ПАТ «Альфа-Банк» у сумі 50000 доларів США для купівлі житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки, розташованої за вказаною адресою. Вказаний житловий будинок та земельну ділянку передано банку в іпотеку за договором від 07.06.2006. Позивач зазначає, що про вищевказані обставини дізнався лише 22.11.2019, на підставі постанови приватного виконавця щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 114418,60 доларів США. Позивач ознайомився з матеріалами виконавчого провадження та дізнався про укладені від його імені договори купівлі-продажу, кредиту, іпотеки. Проте вказаних договорів він не підписував, у нотаріуса присутнім не був, у зв`язку з чим у судовому порядку оскаржує дійсність цих договорів. Грошових коштів від банку «Укрсоцбанк» він не отримував. 16.08.2024 приватним виконавцем на підставі виконавчого листа №401/6812/12, виданого Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська, відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_3 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором, який позивач не укладав та не підписував. Оскільки у даній справі позивачем оскаржуються договори купівлі-продажу, кредитний договір та договір іпотеки, позивач вважає що існує необхідність забезпечити позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №401/6812/12. Вважає, що цей захід дозволить уникнути неправомірного стягнення грошових коштів з доходів позивача та усуне перешкоди у користуванні його майном.

Заява розглядається без повідомлення учасників справи, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд заяви про забезпечення позову відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, заявлено такі позовні вимоги:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 07 червня 2006 року, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07 червня 2006, яка розташована за вищезазначеною адресою;

- визнати недійсним договір кредиту № 1/118-15 від 07 червня 2006 року, сторонами якого є Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 ;

- визнати недійсним іпотечний договір № 509 від 07 червня 2006 року, сторонами якого є Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище статей, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Тобто, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Мета забезпечення позову - це хоч і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до приписів пункту 9 статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з засад судочинства.

Згідно частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. До такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу № 524/188/18 за заявою особи про забезпечення позову

Відповідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та постанови Верховного Суду від 01.10.2020 року у справі №524/188/18 (провадження № 61-38051св18), недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Аналогічна позиція викладена і в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року по справі N 950/2492/19, провадження N 61-11673ск20.

В даному випадку позивач фактично просить зупинити виконання судового рішенням у справі №401/6812/12, яке набрало законної сили, що суперечить гарантованому Конституцією України принципу обов`язковості судових рішень.

Отже, суд, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши відповідні норми процесуального права і врахувавши зміст позовних вимог, проходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову у визначений заявником спосіб.

Керуючись ст.ст. 149-151, 247 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ткаченка Дениса Володимировича про забезпечення позову - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Ухвала суду складена і підписана 04 листопада 2024 року .

Суддя Оладенко О.С.