ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 688/1685/24

Провадження № 22-ц/4820/1900/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

учасники справи: апелянт ОСОБА_1 та її представник адвокат Новачук Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2024 року (суддя Галиш І.Б.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Шепетівської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Шепетівської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 09 серпня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. Рішеннями Шепетівського міськрайонного суду від 16 травня 2016 року та 20 лютого 2017 року з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання двох дітей, проте аліменти відповідач не сплачує та згідно розрахунків Старосинявського ВДВС має значну заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей. Позивачка також зазначала, що з квітня 2016 року батько дітей ОСОБА_2 проживає окремо, жодного із обов`язків, покладених на батьків Сімейним кодексом не виконує, не надає матеріальної допомоги дітям, абсолютно не приймає участі у їх вихованні. Вихованням та утриманням дітей займається лише вона, що підтверджено довідками із школи, а також за її зверненням надано відповідний висновок органу опіки та піклування.

Посилаючись на зазначене, позивачка просила суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , 2014 року народження, ОСОБА_4 , 2016 року народження, і покладено на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей а позбавлення його батьківських прав є крайнім заходом впливу. Судом не встановлено, що батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами. За таких обставин суд дійшов щодо попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей.

При цьому суд першої інстанції вважав висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради про позбавлення відповідача батьківських прав не об`єктивним, так як з ОСОБА_2 бесіда не проводилася, він пояснення не надавав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції надано неналежну правову оцінку щодо відмови відповідача від будь-якої участі у вихованні та матеріальної допомоги синам. Зазначає, що з часу народження другого сина, відповідач жодного разу не навідувався до дітей, не цікавився їх життям, у зв`язку з чим позивачка змушена була звертатися до суду з метою стягнення аліментів та розірвання шлюбу. На думку апелянта ключовими та достатніми доказами для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є рішення про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, довідки про участь батьків у шкільному житті дітей, рішення виконкому про визначення місця проживання дітей та висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Адже своєю неправомірною бездіяльністю відповідач заслуговує не тільки на позбавлення батьківських прав, але й притягнення до кримінальної відповідальності за невиконання рішень судів про стягнення аліментів, передбачених статтями 164 та 382 КК України.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників по справі не надходило.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат Новачук Л.П. підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа виконавчий комітет Шепетівської міської ради як орган опіки та піклування в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від представника ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Згідно рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09 серпня 2018 року, яке набрало законної сили 18 вересня 2018 року, шлюб між сторонами розірвано.

ОСОБА_6 та ОСОБА_2 являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , виданих виконавчим комітетом Пліщинської сільської ради Шепетівського району Хмельницької області.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 16 травня 2016 року стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 600 грн. до досягнення дитиною повноліття, аліменти у розмірі 200 грн. на користь ОСОБА_6 до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 лютого 2017 року стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

У зв`язку з реєстрацією іншого шлюбу позивач ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 », від цього шлюбу у позивачки народилася третя дитина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно розрахунків заборгованості зі сплати аліментів боржник ОСОБА_2 має заборгованість станом на 20 грудня 2023 року по ВП №54273109 в розмірі 86448,40 грн., по ВП №51690749 станом на 20 грудня 2023 року - в розмірі 88407,05 грн.

Згідно витягу №38 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вбачається з акта обстеження умов проживання від 07 лютого 2024 року (члени комісії начальник служби у справах дітей ОСОБА_10 , головний спеціаліст служби у справах дітей ОСОБА_11 ) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 (чоловік), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (син), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син), ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (син від другого шлюбу) проживають за адресою АДРЕСА_2 , умови проживання сім`ї добрі, діти забезпечені усім необхідним за віком, мають окрему кімнату.

Рішенням виконавчого комітету Шепетівської міської ради №96 від 21 березня 2024 року визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Згідно довідок Пліщинської гімназії з дошкільним підрозділом Шепетівської міської ради Хмельницької області №17 та №18 від 31 січня 2024 року ОСОБА_13 - учень 4 класу, та ОСОБА_14 учень 2 класу навчаються у гімназії з 1 класу, систематично відвідують заняття, охайні, доглянуті, забезпечені усім необхідним, у вихованні дітей бере участь тільки мама ОСОБА_1 , яка постійно цікавиться освітнім процесом, регулярно відвідує батьківські збори, спілкується з педагогами дітей.

19 березня 2024 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради надав висновок за вих. №03-28/1012 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як встановлено, що діти проживають із матір`ю, батько участі у їх вихованні не бере, навчанням та здоров`ям не цікавиться, аліментів не сплачує.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 посилалася на те, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дітей, не бере участі у вихованні дітей та не цікавиться їхнім життям від часу народження другого сина і по сьогодні.

Таким чином правовою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав позивач визначає пункт 2 частини першої статті 164 СК України.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.

Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх підстав для позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача, проте позивачем таких доказів не було надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду.

Аналізуючи наданий органом опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 апеляційний суд не може з ним погодитись, оскільки цей висновок не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав.

Висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

При цьому апеляційний суд зауважує, що позивачка ОСОБА_1 при розгляді спору не довела суду, яка реальна мета має бути досягнута шляхом позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, як це змінить існуючу ситуацію на кращу і сприятиме захисту інтересів дітей.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 не виносилися попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що із урахуванням якнайкращих інтересів дітей, позов про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не підлягає задоволенню. Однак, ОСОБА_2 судом першої інстанції правильно попереджено про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , 2014 року народження, ОСОБА_4 , 2016 року народження, і покладено на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. У свою чергу у цій справі, з урахуванням доказів, які є в матеріалах справи, в найкращих інтересах дітей зберегти зв`язок між батьком та дітьми, не позбавляючи відповідача батьківських прав щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин у справі не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення підстав для розподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 14 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 листопада 2024 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк