Запорізький апеляційний суд
Провадження № 22-ц/807/1945/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Шелудько Оксани Олександрівни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який в подальшому в жовтні 2023 року уточнила до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В позові зазначено, що 22 червня 2023 року о 16:40:00 год. у Болгарії (між м. Плєвен і м. Софія, траса РРЗЗ) сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілю Асurа MDX, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі - автомобіль), (власник автомобіля позивачка ОСОБА_2 ), під керуванням ОСОБА_3 та автомобілю AUDI Q5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_1 . ДТП сталася з вини відповідача, що підтверджується протоколом № 1 від 22 червня 2023 року рег.№ 2023-1029-638, складеного мл.контрольором поліції. У протоколі вказано, що учасник 1 (відповідач), рухаючись із великою швидкістю, заснув за кермом, допустив зіткнення із учасником 2 (чоловіком позивачки) із нанесенням матеріального збитку. Відповідач не заперечував своєї вини у ДТП.

На момент ДТП в автомобілі перебували: ОСОБА_2 (надалі - позивачка), її чоловік ОСОБА_4 (надалі - чоловік позивачки) та діти ОСОБА_4 (2017 року народження) та ОСОБА_5 (2021 року народження). Вони поверталися з Греції до м. Ромни Сумської області.

В результаті ДТП автомобіль Асurа MDX, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав значні пошкодження та не міг рухатись своїм ходом, у зв`язку із чим позивачка була змушена скористатися послугами евакуатора для транспортування автомобіля до м. Київ, для ремонту.

На послуги евакуації позивачкою було витрачено:

- на маршруті Племен (Болгарія) - Русе (Болгарія) - 880 BGN від 22.06.2023 (по курсу НБУ 17452,00 грн);

- на маршруті п.п. Сірет (п.п.Тереблече)-Київ 40 900,00 грн (квитанція від 27.06.2023 № Р5УУ-26ХМ-СВ9Х-Р7В5).

Позивачка вимушена була із своєю сім`єю повернутися додому, супроводжуючи евакуацію свого автомобіля, при цьому, нею були понесені наступні витрати:

1) на території Болгарії:

- на проживання у м.Русе (апартаменти), 23.06.2023-24.06.2023 - 62.60 EUR, що по курсу НБУ 39,9494 складає 2 500,83 грн (квитанція № 0 від 22.06.2023);

- на проживання в м.Русе (апартаменти), 24.06.2023 - 26.06.2023 - 163 євро 6763,48 грн (квитанція № 8 від 23.06.2023);

- на харчування 24.06.2023 кафе «Infinit» (м.Русе, Болгарія) - 57,40 BGN (1204,46 грн) (квитанція № 10НН-ЗТЕ9-КОКХ-СХ5К від 24.06.2023);

- на харчування 26.06.2023 кафе «НарруВаг and Grill» 66,31 BGN (1391,67 грн) (квитанція № Р80Р-24НТ-НЕВ1-Н8НВ від 26.06.2023) ;

- на продукти харчування 26.06.2023 в супермаркеті «Лідл» в м.Русе (Болгарія) 82.94 BGN (1740,61 грн) (квитанція № 58Т1-Р1КЕ-6ТК4-ЗВТ2 від 26.06.2023);

- на продукти харчування в дорогу 26.06.2023 в супермаркеті «Лідл» (м.Русе) - 132,45 BGN ( 2779,59 грн) (квитанція № 35В7-1ТВА-90М6-5ЕМ5 від 26.06.2023).

2) на території України:

- вартість квитків на потяг Івано-Франківськ-Київ 27.06.3023 на загальну суму 1558,98 грн;

- на харчування та засоби гігієни (27.06.2023, заправка PPOIL, Тереблене, Україна) - 2526,69 грн (квитанція № МКЕ6-74Н7-8Р6Е-ИЕ4В від 27.06.2023);

- на харчування супермаркет «Сільпо» 27.06.2023 - 21.99 EUR (по курсу НБУ 39,9234 складає 877,91 грн) (квитанція № 4 від 27.06.2023);

- вартість квитків на автобус Київ-Ромни 29.06.2023 - 1200,00 грн (квитанції № 092777, 092774 від 29.06.2023);

- вартість квитків на автобус Ромни-Київ 03.07.2023 (участь у проведенні експертизи Автомобіля) - 1000,00 грн ( квитанції № 083093, 083092 від 03.07.2023);

- вартість квитків на автобус Київ-Ромни 03.07.2023 (участь у проведенні експертизи) - 1200,00 грн (квитанції №084038, №084039 від 03.07.2023).

Ремонт автомобіля було здійснено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , ІПН НОМЕР_3 . Вартість відновлювального ремонту Автомобіля Acura MDX, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , завданого в результаті ДТП, склала 368 428,12 грн, що підтверджується Актом виконаних робіт № НА00006085 від 31 серпня 2023 року.

Відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «СК «ВУСО» за полісом «Зелена картка» № UAV-90928400 від 21 червня 2023 року.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу автомобіля (на 22 червня 2023 року), замовленого ПрАТ «СК «ВУСО» у ФОП ОСОБА_7 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_7 № 753/20 від 18 серпня 2020 року) вартість відновлювального ремонту Автомобіля Acura MDX, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , завданого в результаті ДТП 22 червня 2023 року, склала 334 568,49 грн (з урахуванням ПДВ та витрат на матеріали та запчастини).

ПрАТ «СК «ВУСО» перерахувало на рахунок позивачки страхове відшкодування у розмірі 320 000,00 грн (квитанція № 2302295-1 від 03 серпня 2023 року та квитанція № 2302295-2 від 06 вересня 2023 року).

Отримане позивачкою від ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування повністю не відшкодувало відновлювальний ремонт її автомобіля та понесені у зв`язку із пошкодженням автомобіля витрати, тому різницю повинен відшкодувати винуватець ДТП, а саме відповідач ОСОБА_1 ..

Оскільки позивачка понесла витрати у зв`язку із пошкодженням її автомобіля у загальному розмірі 451 524,34 грн, а страховиком було відшкодовано лише 320 000,00 грн, то залишок невідшкодованих реальних збитків (різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням) складає 131 524,34 грн.

Окрім того, позивачка просить суд стягнути на її користь моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн, завданої відповідачем внаслідок ДТП, та моральну шкоду у сумі 30 000,00 грн на її користь завдану її малолітнім дітям ОСОБА_4 , 2017 року народження та ОСОБА_5 , 2021 року народження, по 15 000,00 грн на кожну дитину, оскільки вона діє в інтересах своїх двох дітей.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь ОСОБА_2 : 1) заподіяну матеріальну шкоду у розмірі 131 524,34 грн; 2) моральну шкоди у сумі 20 000,00 грн; 3) моральну шкоду у сумі 15 000,00 грн на користь малолітнього сина ОСОБА_4 (2017 року народження) в інтересах якого діє позивач; 4) моральну шкоду у сумі 15 000,00 грн на користь малолітнього сина ОСОБА_5 (2021 року народження) в інтересах якого діє позивач; 5) понесені судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди у сумі 72 920 гривень 49 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди у сумі 10 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені свого сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та є його законним представником, моральну шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди у сумі 5 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та є його законним представником, моральну шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди у сумі 5 000 (п`яти тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1 006 гривень 37 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 , представник, адвокат Шелудько Оксана Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2024 року та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції не врахував, що страхова сума (ліміт відповідальності Страховика) за полісом «Зелена картка» складає 1 022,584,00 євро. Таким чином, ліміт відповідальності Страховика покриває всі витрати пов`язані з ДТП. Крім того, стороною позивача так і не було надано копію договору від 06.09.2023 про погодження розміру та умов здійснення страхового відшкодування Поліс Зелена карта№90928400 від 16.06.2023. При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження понесених витрат на відновлюваний ремонт автомобіля. Судом першої інстанції не було враховано ту обставину, що відповідачем було надано кошти на евакуацію авто в розмірі 1000 BGN, що підтверджується поясненнями ОСОБА_9 . Щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував, що позивачем не було доведено фактів наявності моральної шкоди, протиправності діяння відповідача та вини відповідача в її заподіянні, понесених у зв`язку з цим витрат як самою позивачкою так і ОСОБА_5 , а тому правових підстав для задоволення позову в цій частині немає.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи про захист прав споживачів, у яких ціна позову не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 90 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 30 = 90 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1, ч.2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема: малозначні справи, що виникають з трудових відносин. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 181 524,34 грн, проте фактично оскаржується заявником апеляційної скарги в частині задоволених позовних вимог у сумі 92 920,49 грн, що становить більше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 у розмірі 3028 грн х 30 = 90 840 грн).

Водночас, колегія суддів враховує, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Враховуючи, що ціна позову в даній справі становить 181 524,34 грн, проте фактично оскаржується заявником апеляційної скарги в частині задоволених позовних вимог у сумі 92 920,49 грн, що не перевищує вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн * 80 = 242 240 грн).

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. п. 1 , 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, не належить до виключень із цієї категорії відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає в повній мірі.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що шкода заподіяна позивачу з вини відповідача внаслідок порушення останньою Правил дорожнього руху при керуванні джерелом підвищеної небезпеки, що знаходиться у причинному зв`язку із завданням шкоди, тому саме відповідач повинна нести відповідальність за завдану шкоду у розмірі не покритому страховою виплатою, яка складає 14 568,49 грн ((334 568,49 грн (вартість матеріального збитку) 320 000,00 грн (вартість відшкодована страховою компанією) = 14 568,49 грн). Витрати позивачки, понесені у зв`язку з евакуацією пошкодженого транспортного засобу на загальну суму 58 352,00 грн (17 452,00+40 900,00=58 352,00 грн). Всього вартість матеріального збитку завдана позивачу підлягає стягнення у розмірі 72 920,49 грн (14 568,49 + 17 452,00 + 40 900,00). Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з відповідача на користь позивача підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн та моральної шкоди, завданої дітям позивачки на двох дітей по 5 000,00 грн на кожного, що становить 10 000,00 грн (5 000 + 5000), разом 20 000,00 грн (10 000,00 + 5 000,00 + 5 000,00). В задоволенні решти вимог відмовлено за недоведеністю.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 22 червня 2023 року о 16:40:00 год. у Болгарії (між м. Плєвен і м. Софія, траса РРЗЗ) сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілю Асurа MDX, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобілю AUDI Q5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 . Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, що підтверджується протоколом № 1 від 22 червня 2023 року рег.№ 2023-1029-638, складеного мл.контрольором поліції (а.с.11).

В протоколі зазначено, що учасник ОСОБА_1 , рухаючись із великою швидкістю, заснув за кермом, допустив зіткнення із ОСОБА_4 із нанесенням матеріального збитку. На момент ДТП у автомобілі перебувала позивачка ОСОБА_2 , її чоловік ОСОБА_4 та малолітні діти: ОСОБА_4 (2017 року народження) та ОСОБА_5 (2021 року народження).

Факт родинних відносин підтверджується відповідними свідоцтвами про народження дітей, а саме: свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 сері НОМЕР_4 , актовий запис №100; дітей: свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 серія НОМЕР_5 , актовий запис №11 (а.с.78-79) та Витягом з акту цивільного стану про шлюб (а.с.80-81).

Власником автомобіля Асurа MDX, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є позивачка ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_6 від 29.10.2022 (а.с.12-13).

Відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована ПрАТ «СК «ВУСО» за Полісом № UAV-90928400 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» від 21 червня 2023 року, строк дії до 20 вересня 2023 року. Страхова сума (ліміт відповідальності Страховика) за Полісом «Зелена картка» № UAV-90928400 від 21 червня 2023 року за шкоду, заподіяну майну потерпілих у країні Болгарія складає 1 022 584,00 євро (а.с.143-145).

Відповідачем та його представником вказані факти під час розгляду справи не заперечувались.

Відповідно до Звіту №2302295 від 11 липня 2023 року, про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Асurа MDX, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складений Регіональний партнер ТОВ «СОС Сервіс Україна» ФОП ОСОБА_7 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №753/20 від 18 серпня 2020 року, дійсний до 18 серпня 2023 року) на замовлення ПрАТ «СК «ВУСО», вартість відновлювального ремонту авто склала 334 568,49 грн (включаючи ПДВ на запчастини та матеріали) (а.с.46-73).

03 серпня 2023 року та 06 вересня 2023 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у сумі 320 000,00 грн на підставі договору від 06 вересня 2023 року про погодження розміру та умов здійснення страхового відшкодування Поліс Зелена картка №90928400 від 16 червня 2023 року, що підтверджується відповідними зарахуваннями та листом ПрАТ «СК «ВУСО» представнику ОСОБА_1 адвокату Усенко А. від 04 грудня 2023 року за вих. №1398 (а.с.34-35,176).

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_2 зазначила, що страхове відшкодування (320 000,00 грн) не покриває витрати на відновлювальний ремонт автомобіля (451 524,34 грн), тому просила стягнути із відповідача, як винуватця ДТП, на її користь відшкодування майнової шкоди у розмірі 131 524,34 грн.

У частинах першій, другій статті 1166 ЦК України вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування" (далі - Закон № 85/96-ВР)).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону № 85/96-ВР.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 7 Закону № 85/96-ВР в Україні одним із видів обов`язкового страхування є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

Поряд з цим, відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15, провадження № 14-176цс18, зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IVу страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20, зазначено, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.

Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 757/54513/16.

Положеннями Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (далі Методика), відновлювальний ремонт це комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності колісного транспортного засобу чи його складників та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.

Відповідно до п. 2.3 Методики вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Згідно з п. 8.1 Методики для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судоми цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У цій справі сторонами не оспорюється факт ДТП за їх участі, наявність вини відповідача та отримання позивачем від страхової компанії суми страхового відшкодування у розмірі 320 000,00 грн.

Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона не зобов`язує потерпілого визначати розмір збитків, які підлягають відшкодуванню, відповідно до вже сплаченої реальної вартості виконання відповідних відновлювальних робіт.

Таким чином сам по собі факт не здійснення потерпілою особою фактичної оплати, яку він мусить здійснити для відновлення пошкодженого автомобіля, не є достатньою підставою, у розумінні статей 22, 1192, 1194 ЦК України, для відмови у позові про відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі N 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічні по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі N 754/1114/15-ц (провадження N 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі N 587/1080/16-ц (провадження N 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі N 370/2787/18 (провадження N 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі N 753/4696/16-ц (провадження N 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі N 755/5374/18 (провадження N 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі N 756/2632/17 (провадження N 61-12032св19).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що з вини ОСОБА_1 сталася ДТП, в результаті якої автомобіль «Acura MDX» державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , отримав механічні пошкодження.

Як відомо з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки AUDI Q5, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким на момент ДТП керував ОСОБА_1 , а також на момент вчинення ДТП, була застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», Поліс № UAV-90928400 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на умовах міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» від 21 червня 2023 року, строк дії до 20 вересня 2023 року (а.с.143-145).

Страхова сума (ліміт відповідальності Страховика) за Полісом «Зелена картка» № UAV-90928400 від 21 червня 2023 року за шкоду, заподіяну майну потерпілих у країні Болгарія складає 1 022 584,00 євро (а.с.144).

Суд першої інстанції надав оцінку та взяв до уваги звіт №2302295 від 11 липня 2023 року, про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Асurа MDX, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складений Регіональний партнер ТОВ «СОС Сервіс Україна» ФОП ОСОБА_7 (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №753/20 від 18 серпня 2020 року, дійсний до 18 серпня 2023 року) на замовлення ПрАТ «СК «ВУСО» (а.с.46-73), згідно з яким вартість відновлювального ремонту вищезазначеного автомобіля склала 334 568,49 грн (включаючи ПДВ на запчастини та матеріали).

03 серпня 2023 року та 06 вересня 2023 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у сумі 320 000,00 грн на підставі договору від 06 вересня 2023 року про погодження розміру та умов здійснення страхового відшкодування Поліс Зелена картка №90928400 від 16 червня 2023 року, що підтверджується відповідними зарахуваннями та листом ПрАТ «СК «ВУСО» представнику ОСОБА_1 адвокату Усенко А. від 04 грудня 2023 року за вих. №1398 (а.с.34-35,176).

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що вартість спричинених майну потерпілого збитків становить 14 568,49 грн (334 568,49 320 000,00 = 14 568,49 грн).

При цьому слід зауважити, що наданий позивачкою рахунку на сплату від 31 серпня 2023 року, з якого вбачається про сплату ФОП ОСОБА_10 грошової суми у розмірі 368 428,12 грн ( а.с. 75-76) вірно не враховано судом першої інстанції, оскільки вказаний звіт не містить посилання на те, за ремонт саме якого автомібіля здійснена оплата та за які саме виконані роботи.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов правильного висновку, що позивач має право на відшкодування у повному обсязі вартості втраченого майна, тобто пошкоджень, яких зазнав її автомобіль, тому стягнення різниці між сумою необхідною для відновлення її майна та виплаченою сумою страхового відшкодування страховою компанією, з відповідача як з винної особи у розмірі 14 568,49 грн відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Доводи ОСОБА_1 про відсутність в останнього обов`язку щодо сплати різниці між відновлюваним ремонтом на страховою виплатою, оскільки за полісом страхового відшкодування ліміт відповідальності відповідача становить 1 022 584 Євро не заслуговують на увагу, оскільки страховик здійснив виплату страхового відшкодування у зв`язку з домовленістю сторін на підставі договору від 06 вересня 2023 року про погодження розміру та умов здійснення страхового відшкодування Поліс Зелена картка №90928400 від 16 червня 2023 року саме у розмірі 320 000,00 грн (а.с.176), яка в подальшому і була виплачена страховою компанію позивачу (а.с.34-35). Страхова компанія під час вирішення питання про виплату страхового відшкодування у першу чергу керується Законом N 1961-IV. ПрАТ «СК «ВУСО» було сплачено страхове відшкодування на користь ОСОБА_2 у розмірі 320 000,00 грн на підставі договору від 06 вересня 2023 року про погодження розміру та умов здійснення страхового відшкодування Поліс Зелена картка «90928400 від 16 червня 2023 року. Тобто, позивач фактично погодилася із розміром та способом здійснення страхового відшкодування страховою компанією збитків саме у заявленому розмірі, який був визначений на той час Страховиком і отримала страхове відшкодування у розмірі 320 000,00 грн. Отже, колегія суддів вважає, що в діях страхової компанії відсутні ознаки порушення вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Таким чином, при погодженні й виплаті власнику пошкодженого в ДТП транспортного засобу заподіяної шкоди, вдруге здійснення виплат (доплат) Законом не передбачено. Подібний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду від 10 червня 2020 року у справі N 333/2096/17. А тому у страхової компанії відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем, оскільки зобов`язання були виконані у повному обсязі, так як дані обставини не звільняють відповідача від відшкодування різниці суми між фактично завданою шкодою та страховою виплатою матеріальної шкоди в повному обсязі.

Позивачем заявлено також позовну вимогу щодо стягнення з відповідача витрат понесених нею на евакуацію належного їй транспортного засобу з Болгарії до України м. Київ, який з вини відповідача було пошкоджено в дорожньо-транспортній пригоді у Болгарії у загальному розмірі 58 352,00 грн.

Згідно статті 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: зокрема з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до статі 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані також з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як вбачається з матеріалів справи позивач на послуги евакуації належного їй транспортного засобу з Болгарії до України, м. Київ було витрачено 58 352,00 грн, з них:

- на маршруті Племен (Болгарія) Русе (Болгарія) 880 BGN від 22 червня 2023 року (по курсу НБУ 17 452,00 грн, що підтверджується квитанцією від 22 червня 2023 року (а.с.19,20);

- на маршруті п.п. Сірет (п.п. Тереблече)-Київ 40 900,00 грн, що підтверджується разовим договором №б/н на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 27 червня 2023 року, укладений між ФОП ОСОБА_11 та ОСОБА_2 та квитанцією від 27 червня 2023 року № Р5УУ-26ХМ-СВ9Х-Р7В5) (а.с.21-22).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що витрати позивачки, понесені у зв`язку з евакуацією пошкодженого транспортного засобу на загальну суму 58 352,00 грн = (17 452,00 + 40 900,00) підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Згідно зі ст. 23 ЦК України,особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до роз`яснень пункту 9постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, позивачка зазначила, що її автомобіль є єдиним засобом пересування, тому його пошкодження спричинило вимушену зміну її життя та життя її дітей, починаючи із самого моменту ДТП. Це вплинуло на якість повсякденного життя позивачки та її дітей, в тому числі за рахунок того, що вони не могли користуватися автомобілем. Позивачка була вимушена витрачати час на пошук експертної організації, СТО, звертатися за допомогою до юристів, збирати документи для отримання страхової виплати.

В момент ДТП у автомобілі перебували позивачка, чоловік позивачки та їх малолітні діти. Діти внаслідок ДТП отримали психо-емоційний стрес, дітей досі переслідує страх та тривога, що супроводжується постійним безсонням та переживаннями, розмовами та страхом перебувати у автомобілі.

Стрес та переляк, який стався у позивачки під час ДТП спричинив порушення сну, емоційну напругу, нервовість та дратівливість.

Позивачка із сім`єю очікували приїзду евакуатора протягом 6 годин на трасі, влітку, під пекучим сонцем та в чужій країні. Потім ночувати в готелях, витративши на шлях додому три дні замість 10 годин. Це створювало постійні незручності, в тому числі із необхідності налагодження харчування та сну дітей у дорозі.

До переживання позивачки за стан малолітніх дітей додалася необхідність організації евакуації автомобіля до України, його ремонту. Позивачка витратила значний час не тільки на організацію евакуації, а і на необхідність подання до страховика заяв та інших документів, участь у місці огляду автомобіля, приїзд з місця перебування (м.Ромни) до місця оцінки вартості відновлювального ремонту, до місця ремонту автомобіля. Необхідність постійного контролю при ремонті автомобіля порушило її життєвий ритм та витратило час, який вона завжди витрачала на догляд за дітьми.

В обґрунтування вищевказаного, позивачкою було надано консультативний висновок спеціаліста від 05 липня 2023 року, згідно якого малолітньому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено діагноз: гостра реакція на стрес F43.0 внаслідок ДТП 22 червня 2024 року (а.с. 45)

З огляду на зазначене, суд першої інстанції вірно врахував доводи позивачки про те, що через пошкодження транспортного засобу у неї та її сім`ї дійсно змінився звичайний ритм життя, оскільки вона вимушена була докладати додаткових зусиль для організації свого життя. При чому відповідачем не спростовані факти наявності нематеріальних втрат, наведені позивачкою. Отже, завдана позивачці та її малолітнім дітям моральна шкода у контексті обставин встановлена під час розгляду справи.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру заподіяння моральної шкоди, характеру і обсягу моральних страждань позивачки та її малолітнім дітям, суд першшої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн на користь позивачки та по 5 000 грн на користь кожної малолітньої дитини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

У даній справі, апеляційний суд не знаходить підстав для висновку, що при визначені розміру відшкодування моральної шкоди порушено принципи розумності, пропорційності та справедливості.

При цьому, суд першої інстанції вірно встановив, що страховим полісом «Зелена картка» № UAV-90928400 від 21.06.2023р. (а.с.143) передбачена відповідальність Страховика ПрАТ «СК «ВУСО» та визначений предмет цього договору, яким є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з відшкодуванням страхувальником шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу на території країн, зазначених у цьому полісі. Відшкодування Страховиком моральної шкоди, вищевказаним страховим полісом не передбачені.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували висновки суду в цій частині і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до підпунктів «б» «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції в резолютивній частині судового рішення повинен зазначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається апеляційний судом без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Шелудько Оксани Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 31 жовтня 2024 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кочеткова І.В.