КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/9904/24 Головуючий у суді І інстанції Савлук Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 червня 2024 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс») в особі керівника - Романенка М.Е. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан»), про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 червня 2024 року позовну заяву повернуто суб`єкту звернення.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального й порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, а справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що місцевий суд не мав правових підстав для повернення позовної заяви на підставі пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України, оскільки при зверненні до суду до позовної заяви була додана виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з якою Романенко М.Е. зазначений як керівник ТОВ «Діджи Фінанс» та відповідно особа, яка представляє інтереси юридичної особи без обмежень представництва.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що позовна заява ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «Мілоан», про стягнення заборгованості за кредитним договоромподана та підписана керівником (директором) ТОВ «Діджи Фінанс» - Романенком М.Е .

Постановляючи оскаржувану ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належного підтвердження повноважень Романенка М.Е. на представлення інтересів юридичної особи.

Суд вважав, що на підтвердження повноважень брати участь у справі в порядку самопредставництва позивач мав надати суду належним чином засвідчені докази того, що Романенко М.Е. обіймає певну посаду (наказ, трудовий договір), а також докази, що дозволяють встановити обсяг повноважень (статут, положення, трудовий договір (контракт), посадову інструкцію), які би засвідчували можливість діяти від імені ТОВ «Діджи Фінанс» за правилами самопредставництва.

Отже, на думку районного суду, особою, яка підписала та подала до суду позовну заяву, належним чином своїх повноважень на вчинення таких дій від імені та в інтересах позивача не підтверджено, належних тому документів не надано, що є підставою для повернення позовної заяви особі, яка її подала відповідно до положень пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною другою статті 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатись до суду в інтересах іншої особи.

Частиною першою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Отже, процесуальний кодекс розмежовує такі юридичні категорії, як «представництво» і «самопредставництво».

Самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Згідно із частиною третьою статті 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

За змістом статей 80, 91, 92 ЦК України цивільну дієздатність, тобто здатність власними діями і у власному інтересі створювати відповідні права та обов`язки, юридична особа реалізує через свої органи, які формуються та діють відповідно до установчих документів та норм законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі - Закон) виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - виписка) - документ в електронній або у випадках, передбачених цим Законом, у паперовій формі, який формується за результатами проведення реєстраційних дій і містить відомості про юридичну особу або її відокремлений підрозділ, фізичну особу - підприємця (у тому числі про взяття на облік в органах державної статистики та податкових органах, видачу ліцензії та документів дозвільного характеру) або громадське формування, що не має статусу юридичної особи, а також про проведену реєстраційну дію.

Статтею 7 Закону передбачено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно з положеннями пункту 13 частини другої статті 9 вказаного Закону в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб, зокрема, відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта, інформація для здійснення зв`язку з керівником юридичної особи (телефон та/або адреса електронної пошти)), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Частинами першою, четвертою статті 10 цього Закону передбачено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

У справі, яка переглядається, позивачем до позовної заяви, окрім витягу з наказу від 05 жовтня 2022 року № 7-к «Про прийняття на роботу Романенка М.Е. » (а.с. 54) і Статуту ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с. 35-47) була додана виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 18, 19), відповідно до якої Романенко М.Е. є керівником ТОВ «Діджи Фінанс», отже він має увесь обсяг повноважень в силу закону, а тому не зобов`язаний був надавати суду додаткові докази своїх повноважень як керівника товариства на представлення його інтересів в суді.

Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги зазначені вище норми та відомості з Єдиного державного реєстру, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність доказів на підтвердження повноважень Романенка М.Е. як директора (керівника) позивача - ТОВ «Діджи Фінанс».

Посилання суду першої інстанції на ухвалу Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду від 11 лютого 2020 року у справі № 260/988/19 безпідставні, адже у цій справі заявником касаційної скарги був представник Закарпатської митниці ДФС за довіреністю, а не сам начальник (керівник) цього органу виконавчої влади України.

Теж саме стосується посилань місцевого суду на ухвалу Верховного Суду у складі судді-доповідача Касаційного господарського суду від 07 лютого 2020 року у справі № 17/495-08, в якій суб`єктом звернення був представник Сумської міської ради за довіреністю, натомість у порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких визначені законодавством чи установчими документами.

За наведених обставин колегія суддів зауважує, що висновки Верховного Суду, висловлені у зазначених вище процесуальних ухвалах, є нерелевантними, адже вони були викладені у справах, в яких йшлося про самопредставництва працівників юридичної особи (органу державної влади, органу місцевого самоврядування), які не є її керівниками. У даній же справі інтереси юридичної особи представляв безпосередньо її керівник.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 09 липня 2019 року у справі № 910/16303/18, від 27 вересня 2023 року у справі № 367/1152/23 та 08 травня 2024 року у справі № 440/467/17.

Отже, оскаржувана ухвала про повернення позовної заяви на підставі пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України постановлена із порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду щодо повернення позовної заяви є необґрунтованим та не відповідає нормам діючого законодавства, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до положень статей 141, 382 ЦПК України питання розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції не вирішується, оскільки спір по суті позовних вимог не розглядається.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 28 червня 2024 року скасувати, справу № 755/9904/24 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2024 року.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній