Справа №487/6010/24
Провадження № 22-ц/812/1490/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за відсутності учасників справи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

подану адвокатом Гришаєвою Яною Миколаївною

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2024 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Кузьменком В.В., дата складання повного тексту незазначена, за заявою ОСОБА_1 , подану адвокатом Гришаєвою Яною Миколаївною,про забезпечення позову

В С Т А Н О В И В:

08 липня 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним електронних торгів.

Разом з позовною заявою до суду надійшла заява адвоката Гришаєвої Я.М. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій посилаючись на те, що поданий ними позов не порушує права інших осіб, однак дозволить позивачам задовольнити свої вимоги у разі невиконання відповідачем своїх зобов`язань, а тому просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 до моменту винесення рішення судом щодо визнання недійсними електронних торгів.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2024 року в задоволені заяви представника позивача ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Постановляючи ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку, що заявником не доведено існування обставин за яких невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду в майбутньому.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , діючи через адвоката Гришаєву Я.М., подали на неї апеляційну скаргу та вказували, що суд формально підійшов до розгляду вказаної заяви, незважаючи, що спірна квартира є єдиним житлом заявників.

Тому просили оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення їх заяви.

Так, вказувала, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вважають, що забезпечення позову, не порушує права інших осіб, однак дозволить позивачам задовольнити свої вимоги у разі невиконання відповідачем своїх зобов`язань.

Про дату, час та місце розгляду справи апелянти повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися, що в силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи без їх участі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване ухвала суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 19 частини першої статті 150 ЦПК України.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначали, що квартира АДРЕСА_1 належала їм та була реалізована на електронних торгах ОСОБА_3 .

Як вбачається із протоколу електронних торгів №UA-EA-2019-04-02-000009-b від 23 травня 2019 року власником спірної квартири було ПАТ «ФІДОБАНК» (а.с.55-56).

Переможцем електронних торгів відповідно до цього протоколу є ОСОБА_3 .

За договором про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 18 червня 2019 року, укладеному між ПАТ «ФІТОБАНК» (далі - Банк) та ОСОБА_3 ( далі - Новий кредитор), Банк передав шляхом продажу права вимоги, визначених у даному Договорі новому кредитору до позичальників та /або заставодавців (іпотекодавців) та /або поручителям, зазначених у додатку №1 до цього Договору, включаючи право вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, до яких перейшло обов`язки боржника або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитними договорами та/ або іпотечними договорами (а.с.47-49).

З огляду на викладене, квартира АДРЕСА_1 на час її реалізації на електронних торгах належала на праві власності ПАТ «ФІДОБАНК», а на час звернення до суду із цією заявою ОСОБА_3 .

Зважаючи на те, що позивачами не надано відомостей, які є необхідними для вирішення питання про застосування заходу забезпечення позову, не вказано обґрунтування на предмет того, що саме такий вид забезпечення позову необхідно застосувати і він не спричинить порушення прав та законних інтересів інших осіб, не доведено існування обставин за яких невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду в майбутньому, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у задоволені цієї заяви.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 06 вересня 2024 року подану ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовну заяву повернуто позивачам, вказана ухвала на час розгляду справи апеляційним судом є чинною та у встановленому законом порядку не оскаржувалась.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому і відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали та вжиття заходів забезпечення позову.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії апеляційним судом не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Відповідно до п.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, з огляду на відсутність у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України серед ухвал суду першої інстанції, які підлягають касаційному оскарженню, ухвали цього суду про відмову у забезпеченні позову (пункт 4 частини першої статті 353 ЦПК України), неможливим є як касаційне оскарження такої ухвали, так і касаційне оскарження постанови апеляційного суду, згідно з якою така ухвала залишена без змін. Це обмеження права на оскарження не шкодить суті права особи, зацікавленої у забезпеченні позову, оскільки вона може повторно звернутися із заявою про таке забезпечення до суду першої інстанції за наявності для цього підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подану адвокатом Гришаєвою Яною Миколаївною залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 липня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає оскарженю у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 01 листопада 2024 року.