Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Провадження № 2-з/357/93/24
У Х В А Л А

іменем України

04 листопада 2024 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхов О. І. розглянувши заяву адвоката Павлецької Марини Анатоліївни про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2024 року уповноважений адвокат Павлецька Марина Анатоліївна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви шляхом заборони Державному нотаріусу Другої Білоцерківської нотаріальної контори Юрченко Інні Олександрівні таіншим особам вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заповітом складеним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23 квітня 2024 року посвідченого Державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Юрченко Інною Олександрівною та зареєстрованого в реєстрі за №2- 782, №2-783 до набрання рішенням суду у цій справі законної сили.

В обгрунтування заяви зазначила наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті ОСОБА_4 звернувся до Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де дізнався, що батько незадовго до смерті склав заповіт на ім`я відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заповіт був складений 23 квітня 2024 року, за участі свідків громадян: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був підопічним ОСОБА_6 згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі № 357/2308/16-ц від 11.04.2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та підписаний ОСОБА_9 , у зв`язку з тим, що за станом здоров`я ОСОБА_3 не міг власноруч підписати заповіт, а вже 30.04.2024 року ОСОБА_3 потрапив у стаціонар до КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2», де ІНФОРМАЦІЯ_6 помер.

В лікарню він потрапив з багатьма діагнозами: цироз печінки, синдром портальної гіпертензії, асцит, хронічна вторинна анемія середнього ступеню, інтоксикаційна енцефалопатія 2-3 ступенів, наслідки перенесеного інфаркту головного мозку та інші.

Вважає, що з даних діагнозів можна зробити висновок, що ОСОБА_3 на момент підписання заповіту вже не усвідомлював значення своїх дій, не перебував при здоровому розумі та ясній пам`яті, та страждав на захворювання, що перешкоджали усвідомленню суті вчиненого правочину, а відтак і сам заповіт є недійсним.

Після 06 листопада 2024 року ОСОБА_2 може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом та реалізувати спірне спадкове майно. Тому, за для ефективного захисту та запобігання можливого ускладнення виконання рішення по справі, посилаючись на положення п.2 ч. 1 ст.150 ЦПК України, виникла необхідність подати дану заяву про забезпечення позову про заборону Державному нотаріусу Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Юрченко Інні Олександрівні вчиняти дії щодо оформлення спадщини у спадковій справі щодо майна померлого ОСОБА_3 , до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Отримання свідоцтва про право на спадщину є дією, що вчиняється на вимогу закону, а отримане свідоцтво надає відповідному спадкоємцю можливість прийняття рішень, що пов`язані із широким колом можливостей щодо способів розпорядження спадковим майном.

Невжиття заходів такого забезпечення позову істотно ускладнить ефективний захист прав заявника у разі їх задоволення та стане перешкодою у відновленні таких, оскільки спонукатимуть до додаткових процесуальних дій за наявності виданого відповідачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлого.

Просила задовольнити заяву про забезпечення позову подану до подання позовної заяви.

Згідно ч. 2 ст. 14 ЦПК України, подана позовна заява була зареєстрована в Єдиній автоматизованій системі документообігу Білоцерківського міськрайонного суду, як справа позовного провадження.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 жовтня 2024 року головуючим суддею по справі було визначено суддю Орєхова О.І. та заява отримана для розгляду 01 листопада 2024 року.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи ( учасників третейського ( арбітражного ) розгляду.

Суддя, вивчивши заяву з додатками, вважає необхідним заяву представника адвоката Павлецької Марини Анатоліївни про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити з таких підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують за його позовом реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження.

Відповідно до частин 1, 2ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частина 3 ст. 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Частина 1 ст. 151 ЦПК України передбачає, що заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановлені зазначеної відповідальності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд може брати до уваги інтереси не тільки позивача, та й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналіз наведених норм діючого законодавства призводить до висновку, що забезпечення позову можливе лише при наявності між сторонами спору та наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.

Частиною 10 вказаної постанови передбачено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнанні в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Обов`язок доведення обставин, які б указували на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.

Обґрунтовуючи підстави для забезпечення позову, адвокат Павлецька М.А. послалась на те, що предметом позову з яким ОСОБА_1 має намір звернутись до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області є визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , від 23.05.2024 року, посвідченого Державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Юрченко Інною Олександрівною та зареєстрованого в реєстрі за № 2- 782, № 2-783. Згідно даного заповіту, померлий ОСОБА_3 все наявне в нього майно заповів ОСОБА_2 .

Порушуючи питання про забезпечення позову у вказаний у заяві спосіб, заявник послалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що відповідач ОСОБА_2 , отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом, чинність якого буде оскаржуватись, розпорядиться майном померлого ОСОБА_3 , що в майбутньому позбавить спадкового майна позивача ОСОБА_1 , який є рідним сином померлого.

З огляду на викладене, суддя дійшов висновку, що між позивачем та відповідачем дійсно існує спір щодо дійсності заповіту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , від 23.05.2024 року, посвідченого Державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Юрченко Інною Олександрівною та зареєстрованого в реєстрі за № 2- 782, № 2-783.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на приписи статті 2 ЦПК України слід підкреслити, що сутність захисту прав, свобод чи інтересів фізичних осіб полягає у спрямуванні цього захисту в першу чергу на відновлення порушеного права.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси та права позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою ускладнення або неможливість виконання судового рішення.

Заборона вчиняти будь які дії застосовується, якщо необхідно обмежити право відповідача чи будь-якої іншої особи вчиняти певні фактичні чи юридичні дії, що стосуються предмета спору.

Встановлено, що заявлений позивачем вид заходів забезпечення позову передбачений нормами чинного законодавства та є доцільним заходом забезпечення позову в рамках даної цивільної справи.

Обраний позивачем даний спосіб забезпечення позову відповідає предмету позову, є співмірним із заявленими вимогами.

Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, і звернення з заявою про забезпечення позову здійснено з метою захисту прав позивача. Невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог про визнання заповіту недійсним, оскільки невжиття вказаних заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист та поновлення спадкових прав позивача.

Виходячи із пов`язаності заходу забезпечення позову з його предметом, з метою уникнення подальшого цивільно-правового обороту спадкового майна, а також з тим, що є всі підстави вважати, що в разі задоволення позовних вимог про визнання заповіту недійсним, невжиття вказаних заходів забезпечення позову істотно ускладнить поновлення спадкових прав позивача, суддя дійшов висновку що вимоги адвоката Павлецької М.А. про забезпечення позову до подачі позовної заяви шляхом заборони Державному нотаріусу Другої Білоцерківської нотаріальної контори Юрченко Інні Олександрівні та іншим особам вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заповітом складеним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23 квітня 2024 року посвідченого Державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Юрченко Інною Олександрівною та зареєстрованого в реєстрі за № 2- 782, № 2-783 є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Як передбачено ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Слід зазначити, що ухвала суду про забезпечення позову згідно з ст. 258 ЦПК України є видом судового рішення, яке відповідно до ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для виконання всіма державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та посадовими особами на всій території України.

А відтак, вимогу ст. 157 ЦПК України про те, що ухвала про забезпечення позову виконується в порядку, встановленому для виконання судових рішень, можна цілком обґрунтовано розглядати як загальну вимогу про обов`язковість судових рішень, встановлену ст. 124 Конституції України та ст. 18 ЦПК України.

Таким чином, ухвала про забезпечення позову є обов`язковою до виконання всіма суб`єктами, кому вона адресована та кого вона стосується і повинна бути виконана цими суб`єктами самостійно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 149-153, 353-354 ЦПК України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процессуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Заяву адвоката Павлецької Марини Анатоліївни про забезпечення позову до подання позовної заяви, - задовольнити.

Вжити заходи по забезпеченню позову шляхом встановлення заборони Державному нотаріусу Другої Білоцерківської нотаріальної контори Юрченко Інні Олександрівні таіншим особам вчиняти нотаріальні дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за заповітом складеним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23 квітня 2024 року посвідченого Державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Юрченко Інною Олександрівною та зареєстрованого в реєстрі за №2- 782, №2-783.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Ухвала суду про забезпечення позову виконується негайно з дня її постановлення в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам яких стосуються заходи забезпечення позову для негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов