Провадження № 2/201/4236/2024
У Х В А Л А

26 вересня 2024 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Куць О.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

23 вересня 2024 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено суддю Куць О.О.

Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, вважаю, що матеріали цивільної справи необхідно передати на розгляд іншому суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти, або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Зважаючи на той факт, що матеріалами справи не підтверджується утримання позивачем дитини, суд вважає, що дана справа має загальну підсудність.

Так, положеннями частини 1 статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно відповіді № 809439 від 26 вересня 2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що згідно адміністративно-територіального поділу міста Дніпро відноситься до Центрального району.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19.06.2001р. у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03.04.2008р. у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.).

Зважаючи на те, що відповідач зареєстрована у Центральному районі м. Дніпра, вищевказана справа не підсудна Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, а тому підлягає передачі на розгляд до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 27, 30, 31 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передати на розгляд до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області.

Суддя О.О.Куць