ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 644/2679/23
Номер провадження 22-ц/818/162/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В., Яцина В.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2023 року в складі судді Клименка А.М., у справі № 644/2679/23 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі КП «ХТМ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Позов мотивовано тим, що позивач надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до норм ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, що регулюють відносини між виконавцем послуг та споживачами. Зазначає, що відповідачі не в повному обсязі сплачували вартість наданих послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з 01 лютого 2016 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 83879 грн 95 коп, інфляційні витрати в розмірі 11216 грн 84 коп, 3% річних у розмірі 1767 грн 83 коп.

Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 лютого 2016 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 83879 грн 95 коп., інфляційні витрати в розмірі 11216 грн 84 коп., 3% річних у розмірі 1767 грн 83 коп та судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2023 року позовні вимоги КП «ХТМ» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість за послуги по опаленню та гарячому водопостачанню їх квартири, що утворилась за період з 01 лютого 2016 року по 23 лютого 2022 коп в розмірі 83879 грн 95 коп, інфляційні витрати в розмірі 11216 грн 84 коп, 3% річних у розмірі 1767 грн 83 коп та судовий збір у розмірі 894 грн 66 коп з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в період з 01 лютого 2016 року по 23 лютого 2022 року відповідачі були споживачами послуг, що надаються КП «ХТМ», проте обов`язок щодо своєчасного розрахунку за послуги з теплопостачання споживачі послуг не виконали, тому з них на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за надані послуги.

19 вересня 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову взв`язку зі спливом строку позовної давності. Крім того, просить закрити провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України в частині стягнення з ОСОБА_2 та її неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, інфляційних витрат та 3% річних.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вказує, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи за вищевказаним позовом, у зв`язку з чим їх було позбавлено законного права на захист своїх цивільних прав та інтересів. Крім того, судом першої інстанції не було враховано, що відповідач ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому просить закрити провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України в частині стягнення з ОСОБА_2 та її неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, інфляційних витрат та 3% річних. Просить застосувати до даних позовних вимог позовну давність та відмовити позивачу КП Харківські теплові мережі у позовних вимогах у частині стягнення заборгованості за період з 01 лютого 2016 року по 18 травня 2020 року, інфляційних витрат та 3% річних у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Тому просила врахувати доводи, викладені в апеляційній скарзі, застосувати трирічний строк позовної давності, зменшити розмір заборгованості перед КП «ХТМ» та перерозподілити судові витрати.

09 листопада 2023 року до суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який мотивований тим, що сама по собі заява відповідача про застосування строків позовної давності свідчить про визнання відповідачем порушеного права позивача, тобто наявність заборгованості. Стосовно доводів відповідача щодо непроживання відповідачки ОСОБА_2 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначив, що відповідачі з будь якими заявами про зміну кількості зареєстрованих у квартирі осіб, щодо коригування нарахувань до КП «ХТМ» не звертались. Крім того, будь яких скарг, заяв на якість отриманих послуг від відповідача ОСОБА_1 до КП «ХТМ» не надходило. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року N 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями) у період з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року встановлений карантин на всій території України. Постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 9 грудня 2020 року № 1236, № 104 від 17 лютого 2021 року, № 405 від 21 квітня 2021 року, № 611 від 16 червня 2021 року, № 855 від 11 серпня 2021 року, № 981 від 22 вересня 2021 року, № 1336 від 15 грудня 2021 року, № 229 від 23 лютого 2022 року, № 630 від 27 травня 2022 року, № 928 від 19 серпня 2022 року, № 1423 від 23 грудня 2022 року, № 383 від 25 квітня 2023 року (із змінами і доповненнями), карантин продовжений на всій території України з 22 травня 2020 року до 30 червня 2023 року Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року № 540-IX (було внесено зміни до законодавчих актів та зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Вказав, що у разі застосування судом строку позовної давності, заборгованість відповідачів за послуги з теплопостачання в межах строку позовної давності за період з 01 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року складає 76280 грн 97 коп., інфляційні витрати в розмірі 9301 грн 72 коп., 3 % річних в розмірі 1563 грн 58 коп. Звернув увагу суду на те, що нарахування інфляційних витрат та 3% річних розраховано за період з 01 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року в межах позовної давності та до початку введення в дію воєнного стану в Україні, а тому вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2023 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини 1 статті 369 ЦПК України.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 повідомила суд апеляційної інстанції про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 , виданого 16 серпня 2022 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а.с.31).

Статтею 55 ЦПК України визначено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Пунктом 7 частини 1 статті 255 ЦПК України визначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 377 ЦПК України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини 1 цієї статті.

Враховуючи положення ст.ст. 255, 377 ЦПК України, оскільки відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, тобто до пред`явлення до неї позову, підстави для застосування ст.55 ЦПК України та залучення її спадкоємців, які прийняли спадщину, як правонаступники, в суду відсутні, спірні правовідносини не допускають правонаступництва, колегія суддів приходить до висновку про закриття провадження в справі в частині позовних вимог Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до положень ст. 377 ЦПК України, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2023 року підлягає скасуванню, а провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання - закриттю.

Доводи апеляційної скарги щодо закриття провадження у справі у відношенні неповнолітньої доньки відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , апеляційний суд не приймає до уваги та залишає без розгляду з огляду на те, що неповнолітня ОСОБА_4 у розумінні ст.42 ЦПК України не є учасником справи, оскільки не є стороною чи третьою особою у даній справі.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції належним чином не повідомив апелянта ОСОБА_1 про розгляд справи за вищевказаним позовом, що в свою чергу позбавило її права особисто прийняти участь у справі, надати пояснення, докази, висловити думку та свої заперечення, з огляду на наступне.

Згідно ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема: 3) справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 травня 2023 року було відкрито провадження в цивільній справі за цим позовом, розгляд справи призначений до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження в справі для подання заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження; клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін; відзив на позов; докази, на яких ґрунтуються заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, і документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказі іншим учасникам справи (а.с.10).

Згідно відмітки на поштовому конверті, копія вищевказаної ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 травня 2023 року, а також позовна заяви з додатками не були вручені відповідачу ОСОБА_1 , оскільки конверт був повернутий до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.18-19). У справі відсутні відомості, що суд повторно надсилав згадані документи (копію позову з додатками та копію ухвали суду від 18 травня 2023 року про відкриття провадження у справі) на адресу відповідачки ОСОБА_1 до ухвалення рішення Орджонікідзевським районним судом м. Харкова від 07 серпня 2023 року по суті розглянутого судом спору, яке наразі є предметом апеляційної скарги, що переглядається судом апеляційної інстанції.

Як вбачається з запису, який міститься на конверті адресованому відповідачці ОСОБА_1 (а.с.19), остання отримала особисто згадувані документи - лише 11 вересня 2023 року, вже після ухвалення судового рішення по справі, що в свою чергу позбавило останню права особисто прийняти участь у справі, надати пояснення, докази, висловити думку та свої заперечення.

У ч. 6 ст. 272 ЦПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У статті 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Згідно ст.11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

З огляду на те, що суд першої інстанції не повідомив належним чином відповідачку ОСОБА_1 про розгляд цієї справи та не вручив копії позову з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі, покладання на відповідачку обов`язку отримувати процесуальні документи від суду є непропорційним процесуальним тягарем, та не відповідає принципам змагальності та рівності сторін, а також правової визначеності, яка є елементом принципу верховенства права ст.ст.10-12 ЦПК України.

Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, не взявши до уваги вимоги ст.ст. 2, 12 ЦПК України щодо процесуальної активності суду з метою забезпечення основного завдання цивільного судочинства в поєднанні з положеннями ч. 6 ст. 272 ЦПК України щодо порядку повідомлення відповідачки ОСОБА_1 про розгляд цієї справи судом та надсиланням згаданих процесуальних документів, - порушив право відповідачки на звернення до суду, яке має бути поновлене в суді апеляційної інстанції, зокрема шляхом скасування рішення суду з передбачених п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України безумовних підстав, та перегляду справи відповідно до доводів скарги на підставі наявних у справі документів та заявленого клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.

Колегія суддів у цьому питанні враховує правові висновки, які були висловлені у аналогічній правовій ситуації у постанові Великої палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14, провадження № 14-59цс18.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Внаслідок невиконання відповідачами належним чином зобов`язання щодо оплати послуг з опалення та гарячого водопостачання, суд дійшов висновку про наявність підстав про солідарне стягнення з відповідачів на користь КП «ХТМ» заборгованості за період з 01 лютого 2016 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 83879 грн 95 коп., інфляційних витрат в розмірі 11216 грн 84 коп., 3% річних у розмірі 1767 грн 83 коп. та судового збору у розмірі 894 грн 66 коп. з кожного.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду в частині суми боргу, яка підлягає до стягненню, з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з теплопостачання, які надаються Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі». Викладене підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 04 травня 2023 року та 18 травня 2023 року (а.с.3, 9).

За період з 01 лютого 2016 року по 23 лютого 2022 року у боржників за адресою: АДРЕСА_1 , утворилася заборгованість за надані КП «Харківські теплові мережі» послуги в розмірі 83879 грн 95 коп., що підтверджено відомістю про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу (а.с.4-5).

Як вбачається з відомості нарахувань інфляційних втрат та 3% річних за останні три роки з 01 травня 2020 року по 28 лютого 2022 року на заборгованість за вказаний період нараховано інфляційні витрати в розмірі 11216 грн 84 коп. та 3% річних в розмірі 1767 грн 83 коп. (а.с.6).

Відповідачка в апеляційній скарзі визнала заборгованість за користування наданими позивачем послугами в межах трирічного строку загальної позовної давності за період з 18 травня 2020 року (а.с.29).

З огляду на фактичне споживання відповідачами наданих позивачем послуг, відповідно до ст. 11 ЦК України між сторонами склалися правовідносини щодо надання та отримання вищевказаних послуг та у відповідачів виникло грошове зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Відповідно до статті 68 ЖК Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Відповідно до статті 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договорів найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями.

Приписами пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно статті 67 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до пункту 30, 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі зобов`язані оплачувати комунальні послуги в установлені договором строки.

Відповідно до статті 162 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року № 1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню КП «ХТМ».

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п.п.1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Підставою звернення із позовом до суду було те, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання не виконували, плату за спожиті послуги в повному обсязі не вносили, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 01 липня 2011 року по 31 січня 2022 року в розмірі 75688 грн 61 коп.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини 1 статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Встановивши, що КП «ХТМ» надає послуги з централізованого опалення у квартирі АДРЕСА_2 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

КП "Харківські теплові мережі" здійснило подачу теплової енергії відповідачам по о/р № НОМЕР_2 в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_1 в апеляційній скарзі заявила клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності (а.с.28).

Оскільки відповідачка не була обізнана про наявність такого спору, не отримувала копію позовної заяви та ухвали про відкриття провадження в справі та призначення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів вважає, що заява про застосування позовної давності має бути прийнята та розглянута судом апеляційної інстанції, навіть якщо така заява не подавалася відповідачкою в суді першої інстанції.

Такі висновки узгоджені у постанові Великої Палати від 17 квітня 2018 року у справі №200/11343/14 (провадження 14-59цс18). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала про можливість вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування строку позовної давності, який не міг скористатись правом на подання цієї заяви до суду першої інстанції у зв`язку з неповідомленням належним чином про розгляд справи та не прийняттям участі у розгляді справи.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачі не виконували свої обов`язки з оплати послуг теплопостачання, які фактично були надані КП «Харківські теплові мережі».

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання є обґрунтованим, однак судова колегія не погоджується з розміром стягнення, оскільки судом була стягнута сума поза межами строку позовної давності, з урахуванням його продовження на час карантину.

Щодо часткового визнання боргу відповідачкою ОСОБА_1 в межах трирічного строку та доводів КП «Харківські теплові мережі» викладених у відзиві на апеляційну скаргу про застосування продовження строку позовної давності в зв`язку із ведення карантину на всій території України судова колегія зазначає наступне.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами) було запроваджено карантин на всій території України з 12 березня 2020 року. У подальшому термін дії карантину неоднаразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України.

При цьому, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року № 540-IX було внесено зміни до законодавчих актів та зазначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Закон України набрав чинності 02 квітня 2020 року, до суду позивач звернувся 13 квітня 2023 року, під час дії карантину, який був відмінений з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на підставі Постанови КМУ від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Внаслідок дії цього Закону України усі вимоги, за якими припинився (сплив) трирічний строк загальної позовної давності під час дії карантину були продовжені.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У спірних правовідносинах обов`язок споживача - відповідача у справі сплатити за надані позивачем послуги визначений ч.1, 3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - щомісяця, а тому заборгованість, яка існувала в межах трирічного строку позовної давності на день набрання чинності згаданого Закону України № 540-IX, 02 квітня 2020 року, тобто по зобов`язанням зі строком виконання з 02 квітня 2017 року, вважається такою, що позовна давність щодо них не спливла.

Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме, дату звернення КП «Харківські теплові мережі» із даною позовною заявою в травні 2023 року ( під час дії карантину) просив стягнути заборгованість за період з 01 лютого 2016 року по 23 лютого 2022 року. Станом на 11 травня 2023 спливла позовна давність за вимогами КП «ХТМ» за період з 01 лютого 2016 до 01 квітня 2017 року, а трирічний строк позовної давності щодо платежів за період з 01 квітня 2017 по 23 лютого 2022 року позивачем не пропущено, оскільки строк позовної давності продовжено.

Вимоги позивача про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання заявлені з 01 лютого 2016 року по 02 квітня 2017 року, заявлені поза межами строку позовної давності, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за вказаний період.

Отже, заборгованість відповідачів згідно наданого позивачем розрахунку має враховуватися за період з квітня 2017 по лютий 2022 року, вона складає згідно наданого представником на обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу розрахунку 76280 грн 97 коп (а.с.66, 73-76).

Враховуючи вищевикладене, межі заявлених КП «Харківські теплові мережі» позовних вимог, заяву про застосування позовної давності, продовження визначеного статтею 257 ЦК України строку на строк дії карантину, суд вважає за необхідне солідарно стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за період з квітня 2017 року (3 роки до встановлення карантину з 12 березня 2020 року) по лютий 2022 року в розмірі 76280 грн 97 коп.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, то колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Згідно за ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вказана позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12.

Доказів, які б спростували визначений позивачем розмір заборгованості, відповідачі в ході судового розгляду справи не надали, як і не надали допустимих доказів належного виконання ними зобов`язань по сплаті за житлово-комунальні послуги.

Правильним є і рішення суду в частині наявності підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин, оскільки між сторонами виникло грошове зобов`язання, у якому відповідач зобов`язаний сплатити позивачу певну грошову суму, а позивач має право вимагати її сплати від відповідача.

З урахування доказів, наданих позивачем та виходячи з суми заборгованості за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, яка склала 76280 грн 97 коп - розмір 3 % річних від простроченої суми складає 1563 грн 58 коп., розмір інфляційних втрат за цей же період становить 9301 грн 72 коп., що підлягають також стягненню у солідарному порядку з відповідачів на користь позивача.

Щодо доводів відповідачки ОСОБА_1 про відсутність підстав для нарахування інфляційних втрат та 3% річних поза межами строку позовної давності не знайшли підтвердження, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що вони нараховані за період з 01 травня 2020 року по 23 лютого 2022 року, тобто у межах строку позовної давності (а.с.6), оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» зі змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ № 390 від 21 квітня 2023 року заборонено стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати початку по дату завершення бойових дій або тимчасової окупації територій.

Заборгованість, інфляційні витрати та 3% річних нараховані відповідачам до 24 лютого 2022 року, а тому вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів інфляційних нарахувань в розмірі 9301 грн 72 коп. та 3% річних в розмірі 1563 грн 58 коп. з урахуванням заборони, визначеної постановою КМУ №206, підлягають задоволенню за період з 01 травня 2020 року (зазначена позивачем дата початку розрахунку) по 23 лютого 2022 року включно, оскільки це відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовні вимоги КП «ХТМ» частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, правильність таких висновків не спростовують та, фактично, зводяться до нерозуміння природи зобов`язання, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19 березня 2021 року № 904/2073/19, не звільняє споживача послуг від його виконання. Поряд із цим питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування.

Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що між сторонами не укладався договір про надання житлово-комунальних послуг суд не приймає до уваги, оскільки за адресою: АДРЕСА_1 особовий рахунок НОМЕР_2 (а.с.4) було відкрито на ім`я відповідачки ОСОБА_1 . Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Наведений процесуальний обов`язок відповідачів не виконано та не надано доказів, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не є отримувачами послуг, відтак, як їх отримувач, несе тягар їх утримання та має сплатити їх вартість за період з квітня 2017 року по лютий 2022 року згідно розрахунку за встановленими тарифами на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання для потреб населення, у тому числі відповідно до показників технічного пристрою для обліку спожитої послуги з постачання теплової енергії.

При цьому апеляційний суд враховує, що відповідачі, як споживачі послуг, маючи сумніви щодо обсягу споживання, не зверталися до позивача для взаємозвірки та проведення перерахунку. Доказів їх звернення зі скаргами щодо невідповідності температурного режиму в помешканні чи фіксації інших порушень, які могли б вплинути на розмір заборгованості, відповідачами не надано, із зустрічними вимогами відповідачі також не зверталися, а тому за правилами ч. 4 ст. 12 ЦПК України несуть ризик настання наслідків із цим пов`язаних.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції також не спростовують, зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

При зверненні з позовом до суду КП «ХТМ» сплатило судовий збір у сумі 2684 грн (а.с.1).

Оскільки позовні вимоги КП «ХТМ» задоволено частково, а саме - на 90,94 % (76280,97 х 100) : 83879,95, то позивач має право на відшкодування сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у сумі 2440 грн 83 коп. (2684 х 90,94%).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2023 року скасувати.

Позов Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» () заборгованість за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з квітня 2017 року по лютий 2022 року в розмірі 76280 (сімдесят шість тисяч двісті вісімдесят) грн 97 коп., інфляційні витрати в розмірі 9301 (дев`ять тисяч триста одна) грн 72 коп., 3% річних в розмірі 1563 (одна тисяча п`ятсот шістдесят три) грн 58 коп.

В іншій частині в задоволенні позову Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» відмовити.

Провадження в справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 (Ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» () судовий збір у розмірі 2440 грн 83 коп. по 1220 (одна тисяча двісті двадцять) грн 41 коп з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина