РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2024 року

м. Рівне

Справа № 556/535/24

Провадження № 22-ц/4815/945/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий-суддя Шимківа С.С.,

суддів: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Хлуд І.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА",

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" на рішення Зарічненського суду Рівненської області від 23 травня 2024 року (ухвалене у складі судді Снітчук Р.М., повний текст рішення суду складено 23 травня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов обґрунтовував тим, що з 2013 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. 18 вересня 2023 року його звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін.

Однак, усупереч вимогам ч. 1 ст. 47, ст. 116 КЗпП роботодавець розрахунку при звільненні з ним не провів, мотивуючи це відсутністю коштів.

Заборгованість по заробітній платі на день звільнення складає 125084 грн 23 коп.

Вказує, що його середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 18.09.2023 року по 20.02.2024 року становить 210025 грн. (середньодення зарплата 1355 грн. х на кількість календарних днів 155).

Також він має право на виплату компенсації за 26 календарних дні невикористаної відпустки в сумі 35230 грн, виходячи із його середньоденної заробітної плати в сумі 1355 грн.

Просив суд стягнути з ТзОВ "ДІЄСА" на його користь невиплачену заробітну плату в сумі 125084 грн. 23 коп., компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 35230 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2023 року до 18.03.2024 року з розрахунку по 1355 грн. за кожний календарний день прострочення.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 23 травня 2024 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 125024 (сто двадцять п`ять тисяч двадцять чотири) грн. 00 коп., без утримання податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" на користь ОСОБА_1 35230 (тридцять п`ять тисяч двісті тридцять) грн. 00 коп. компенсації за невикористані дні календарної відпустки, без утримання податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" на корись ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2023 р. до 20.02.2024 року в сумі 210025 (двісті десять тисяч двадцять п`ять) грн. 00 коп, без утримання податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" на корись ОСОБА_1 1972 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят дві) грн. 88 коп. витрат зі сплати судового збору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" на корись держави 1602 грн. 54 коп. судового збору.

Допущено негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати - у межах суми платежу за один місяць.

Рішення мотивовано тим, що позивачу не було виплачено при звільненні заробітну плату за період з липня по вересня 2023 року у сумі 125084 грн 23 коп., тому він має право на отримання вказаної суми заборгованості, компенсації за невикористану відпустку в розмірі 35230 грн (26 календарних дні невикористаної відпустки х на середньоденний заробіток 1355 грн) на підставі ч. 1 ст. 24 Закону України "Про відпустки", а також середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2023 р. до 20.02.2024 р. становить 210025 грн, на підстав ст. 117 КЗпП України.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ТзОВ "ДІЄСА" оскаржило його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що борг відповідача перед позивачем по заробітній платі, що включає в себе компенсацію за невикористану відпустку становить 100232,11 грн., що підтверджуються розрахунковими листами.

Довідка про доходи за липень-вересень 2023 року в розмірі 125 084,23 коп. не відображає реальну заборгованість по заробітній платі.

Належним та допустимим доказом є розрахункові листи позивача, в яких відображається нарахування та виплата заробітної плати за певний період з утриманням податків та зборів.

Пояснює, що дійсно перед працівниками наявна заборгованість по виплаті заробітної плати, компенсації невикористаних днів відпустки та інших виплат, але дана заборгованість виникла у зв`язку із обставинами непереборної сили (воєнний стан), погашення заборгованості перед працівниками здійснюється, отже заборгованість зменшується та обов`язково буде повністю погашена як під час дії форс-мажорних обставин або після їх закінчення.

Покликається на положення ст. 10 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" визначено, роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет та адресований: "Всім кого це стосується", Торгово-промислова палата України (далі - ТПП України) на підставі ст. ст.14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.97 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року N 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні".

Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин, обставин непереборної сили.

Ситуація, яка склалася у відповідача, пов`язана не тільки з даним позивачем, а також великою кількістю інших працівників, тому що в зв`язку із збройною агресією рф товариство змушено було скоротити виробничі потужності з більше 100 магазинів "Ельдорадо" залишилось менше 10 магазинів та вивільнити близько 90% трудового персоналу (про що свідчить численні судові трудові спори), а отже, стягнення середнього заробітку при відсутності вини товариства, негативно впливає на можливість погашення заборгованості по виплаті заробітної плати перед іншими працівниками.

Просить суд скасувати оскражуване рішення та ухвали нове, яким стягнути з ТзОВ "ДІЄСА" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 100 232,11 грн, та відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у період з 01.07.2013 року до 18.09.2023 року перебував у трудових відносинах з ТзОВ "Дієса", що підтверджується записами в його трудовій книжці НОМЕР_1 .

18 вересня 2023 року наказом № Z00/15/09/017 про припинення трудового договору ОСОБА_1 звільнено з посади керуючим магазином з 18 вересня 2023 року за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 9).

У наказі про припинення трудового договору також зазначено виплатити ОСОБА_1 компенсацію за 26 невикористаних календарних днів відпустки.

Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пiзнiше наступного дня пiсля пред`явлення звільненим працiвником вимоги про розрахунок. У разi спору про розмiр сум, належних працiвниковi при звiльненнi, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цiй статтi строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Установивши, що при звільненні працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про те, що при звільненні позивача з ним не був проведений розрахунок та не виплачено усі належні йому суми, а ТзОВ "ДІЄСА" зобов`язане виплатити існуючу заборгованість, та, в порядку статті 117 КЗпП України, має обов`язок щодо виплати середнього заробітку по день постановлення судом рішення.

При цьому доказів відсутності своєї вини у такій невиплаті відповідач не надав.

Покликання у апеляційній скарзі на лист ТПП від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 як на доказ настання форс-мажору (обставин непереборної сили), що виключає відповідальність роботодавця за невиплату ОСОБА_1 належних йому коштів при звільненні спростовується наступним.

Згідно висновків Верховного Суду, що сформовані ним у Постанові від 07.06.2023 року у справі № 912/750/22 лист ТПП від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП, виданим відповідно до положень ст. 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні.

При цьому, сам лише факт запровадження в Україні воєнного стану, обмежень воєнного часу не звільняє роботодавця від відповідальності за невиконання своїх трудових зобов`язань перед працівником.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про неправильне визначення судом розміру заборгованості ТзОВ "ДІЄСА" перед ОСОБА_1 та відповідно не правильний обрахунок середньої заробітної плати ОСОБА_1 за один календарний день його роботи на момент його звільнення заслуговують на увагу.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Ляшко Д.В. визнав доводи апеляційної скарги стосовно того, що борг відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 100 232,11 грн та включає компенсацію за невикористану відпустку, та просив про стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі 100 232,11 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 19.09.2023 року по 18.03.2024 року 198 469,18 грн.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100.

Відповідно до абз. 4 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі Порядок) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Основою для визначення загальної суми заробітку, є середньоденна (середнього годинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п .8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Середньоденний заробіток позивача становив 1090,49 грн (заробіна плата за останні два місяці роботи 67 610,68 грн : на 62 календарних дні).

Середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18.09.2023 р. до 18.03.2024 р.(шість місяців, згідно вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України) становить 198 469 грн 18 коп (середньоденний заробіток 1090,49 х на кількість календарних днів за період прострочення - 182 дні).

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

У разі часткового задоволення вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково, та з урахуванням усіх обставин справи, суми заборгованості, вимог розумності та справедливості, апеляційний суд приходить до висновку про зменшення середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні з 198 469 грн 18 коп до 50 000 грн.

Отже, до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" на користь ОСОБА_1 підлягає: заборгованість по заробітній платі у сумі 100 232 грн 11 коп; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2023 р. до 18.03.2024 року в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Клопотання ТзОВ "ДІЄСА", подане 25.09.2024 року до апеляційного суду про прийняття нових доказів не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд враховує як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 264/949/19, від 10 квітня 2019 року у справі № 145/474/17, від 05 грудня 2018 року у справі № №346/5603/17 та від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17.

Доводи ТОВ "ДІЄСА", наведені ним у апеляційній скарзі щодо існування форс-мажорних обставин, зумовлених війною, а також велику завантаженість юридичного відділу, що унеможливило оперативно надати витребувані судом докази, оцінюються апеляційним судом критично та не доводять об`єктивну неможливість виконання відповідачем ухвали місцевого суду про витребування розрахункового листа та довідок про розмір заборгованості та середньої заробітної плати ОСОБА_1 , за умови існування відповідного процесуального обов`язку сторони.

З наведених вище підстав, а саме не доведення ТзОВ "ДІЄСА" неможливості подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, подане 25.09.2024 року до апеляційного суду клопотання ТзОВ "ДІЄСА" про прийняття нових доказів, окрім довідок про розмір заборгованості та середньої заробітної плати, не підлягає до задоволення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Постановлене судом першої інстанції рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового - про часткове задоволення позову.

На підставі ч. 1 ст. 47, ст.ст. 116, 117 КЗпП та керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" задовольнити частково.

Рішення Зарічненського суду Рівненської області від 23 травня 2024 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 100 232 (сто тисяч двісті тридцять дві) грн 11 коп., без утримання податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.09.2023 р. 18.03.2024 року в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн, без утримання податків та обов`язкових платежів.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" на корись ОСОБА_1 1972 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят дві) грн. 88 коп. витрат зі сплати судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДІЄСА" на корись держави 1602 грн. 54 коп. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Гордійчук С.О.

Ковальчук Н.М.