Справа № 357/9318/23
Провадження № 4-с/357/30/24
У Х В А Л А

іменем України

01 листопада 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря Махненко Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) головний державний виконавець ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на неправомірні дії головного державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2024 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області зі скаргою, заінтересовані особи: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) головний державний виконавець ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на неправомірні дії головного державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, посилаючись на наступні обставини.

15 січня 2024 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист № 2/357/2650/23 про стягнення з нього, ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 (надалі - ОСОБА_3 та/або Заінтересована особа 2) аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.08.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

28 лютого 2024 року головним державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмилою Іщенко, на підставі поданої Заінтересованою особою 2 заяви та виконавчого листа № 2/357/2650/23 від 15 січня 2024 року, було відкрито виконавче провадження № 74293701.

Крім того, 04 вересня 2023 року ОСОБА_4 (надалі - ОСОБА_4 та/або Заінтересована особа 3) було видано судовий наказ № 2-н/357/2004/23 про стягнення з нього, ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 серпня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

На підставі заяви Заінтересованої особи 3, судового наказу № 2-н/357/2004/23 від 04 вересня 2023 року, 22 березня 2024 року головним державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмилою Іщенко № 74519638.

23 квітня 2024 року головним державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмилою Іщенко було винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 74839606.

Оскільки, у зв`язку із несенням військової служби та захистом територіальної цілісності нашої держави, він не має можливості в повному обсязі відстежувати хід виконавчих проваджень та вчинених виконавцем виконавчих дій, про низку порушень він дізнався нещодавно, а про арешт його банківського рахунку на який зараховується тільки заробітна плата та який має спеціальний режим, він дізнався лише 12 серпня 2024 року.

15 серпня 2024 року ним було подано заяву про зняття арешту з коштів, які знаходяться на банківському рахунку зі спеціальним режимом використання. Дані заяви у ВП 74519638 від 22 березня 2024 року та ВП № 74293701 від 28 лютого 2024 року було зареєстровано (отримано) Заінтересованою особою 16 серпня 2024 року, що підтверджується відповідним штампом на заяві.

Також, 22 серпня 2024 року, за допомогою електронної пошти, супровідним листом ним було надіслано копію довідки № 1902 від 16 серпня 2024 року, яка підтверджує, що рахунок, на який Заінтересована особа 1 наклала арешт, має спеціальний режим використання.

Станом на дату звернення із даною скаргою арешт із коштів, які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , який відкрито у АТ КБ «ПриватБанк», не знято.

Зауважує, що до АТ КБ «ПриватБанк» 15 серпня 2024 року ним направлена відповідна заява про термінове повідомлення Заінтересовану особу 1 про спеціальний режим використання банківського рахунку № НОМЕР_1 , який відкрито у АТ КБ «ПриватБанк».

Отже, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Крім того, 18 квітня 2024 року ним було подано заяву про проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, яка отримана 22 квітня 2024 року, відповідно до відмітки.

30 квітня 2024 року він отримав відповідь від головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмили Іщенко (копія додається). У відповіді від 24 квітня 2024 року № 92549 виконавець вказує, що для проведення розрахунку необхідно надати інформацію про щомісячний дохід за період з 01.08.2023 по 30.04.2024, який отримано у військовій частині НОМЕР_2 та Військовому інституті Київського національного університету ім. Т. Шевченка. Проте, відсутність інформації щодо розміру отриманого доходу не завадило виконавцеві нарахувати заборгованість не сформувавши розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, сформувати платіжні інструкції.

Після того, як він отримав звіт про здійснені відрахування та виплати військовою частиною НОМЕР_2 , від 25 липня 2024 року № 1585, він знову подав заяву про проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 31 липня 2024 року (зареєстрована у ВДВС 01 серпня 2024 року) та додав вказаний звіт.

Знову його заява була проігнорована, розрахунок заборгованості не проведений.

Просив суд визнати дії головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмили Іщенко по накладенню арешту на кошти ОСОБА_1 , зокрема банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритого АТ КБ «ПриватБанк», який має спеціальний режим при обчисленні розрахунку заборгованості по аліментам від 17 березня 2021 року під час виконання судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року по справі № 753/3287/20 неправомірними, зобов`язати головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмилу Іщенко зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , які знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритого АТ КБ «ПриватБанк», який має спеціальний режим використання, зобов`язати головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмилу Іщенко здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 74293701 від 28 лютого 2024 року та ВП № 74519638 від 22 березня 2024 року (зведене ВП № 74519638 від 23 квітня 2024 року) та судові витрати покласти на Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.08.2024 головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою судді від 02.09.2024 поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для звернення до суду зі скаргою, прийнято до розгляду та відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) головний державний виконавець Людмила Іщенко, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на неправомірні дії головного державного виконавця та зобов`язання вчинити дії. Розгляд справи було призначено на 12.09.2024.

Ухвалою суду від 26.09.2024 задоволено клопотання адвоката Кравчук А.С. про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою суду від 27.09.2024 задоволено клопотання адвоката Омельченко Д.В. про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

26 вересня 2024 року за вх. № 49982 судом отримано відзив на скаргу ОСОБА_1 від заінтересованої особи Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), в якому просили відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

01 жовтня 2024 року за вх. № 50523 судом отримано від представника скаржника ОСОБА_7 додаткові пояснення.

10 жовтня 2024 року за вх. № 52355 судом отримано від представника скаржника ОСОБА_7 відповідь на відзив.

10 жовтня 2024 року за вх. № 52338 судом отримано від представника скаржника ОСОБА_7 заяву про уточнення вимог скарги, зміст якої не відрізняється від першої скарги, яка надійшла на адресу суду, лише зазначалося, що допущено описку у п. 2 та у п. 3 прохальної частини, а саме у п. 2 прохальної частини помилково зазначено судовий наказ Дарницького районного суду м. Києва від 24.02.2020 по справі № 753/3287/20, у п. 3 невірно зазначено номер зведеного провадження.

В судовому засіданні 15.10.2024 в режим відеоконференції представник скаржника ОСОБА_7 підтримала вимоги скарги, наклала пояснення аналогічні викладеним в ній, але згодом під час судового засідання підтримала скаргу частково, а саме в частині визнати дії головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмили Іщенко по накладенню арешту на кошти ОСОБА_1 , зокрема банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритого АТ КБ «ПриватБанк», який має спеціальний режим використання неправомірними та просила суд зобов`язати головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмилу Іщенко зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , які знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритого АТ КБ «ПриватБанк», який має спеціальний режим використання та використовується лише для зарахування грошового забезпечення ( заробітної плати ). В частині скарги щодо зобов`язати головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмилу Іщенко здійснити розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 74293701 від 28 лютого 2024 року та ВП № 74519638 від 22 березня 2024 року (зведене ВП № 74519638 від 23 квітня 2024 року) не підтримала вимоги, просила не розглядати, оскільки в матеріалах справи міститься такий розрахунок.

В судовому засіданні 15 жовтня 2024 року оголошено перерву до 01.11.2024.

В судове засідання скаржник та його представники не з`явилися, 28.10.2024 за вх. № 55514 судом отримано від представника скаржника ОСОБА_7 клопотання про розгляд справи за відсутності скаржника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_7 , вимоги скарги підтримують частково, просили суд визнати дії головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмили Іщенко по накладенню арешту на кошти ОСОБА_1 , зокрема банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритого АТ КБ «ПриватБанк», який має спеціальний режим використання неправомірними та зобов`язати головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмилу Іщенко зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , які знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритого АТ КБ «ПриватБанк», який має спеціальний режим використання та використовується лише для зарахування грошового забезпечення ( заробітної плати ).

Інші учасники судового розгляду, а саме заінтересовані особи: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) головний державний виконавець ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 також в судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи міститься поштове рекомендоване повідомлення про вручення, з якого вбачається, що зацікавлена особа ОСОБА_3 отримала судову повістку особисто 22.10.2024, зацікавлені особи Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) головний державний виконавець Людмила Іщенко, ОСОБА_4 повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчать Довідки про доставку електронного документу, де судову повістку 16.10.2024 було доставлено в їх електронний кабінет відповідальним працівником.

До того ж, судом враховано, що зацікавлена особа ОСОБА_4 зверталася до суду 12.09.2024 за вх. № 47493з заявою, в якій просила скаргу на дії ( бездіяльність ) державного виконавця ( цивільна справа № 357/9318/23, провадження № 4-с/357/30/24 ) розглядати за її відсутності.

Крім того, 01.11.2024 судом отримано від представника ОСОБА_4 адвоката Омельченко Діани Володимирівни клопотання про розгляд справи за відсутності заінтересованої особи ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_8 . Вимоги скарги підтримують частково та просили суд визнати дії головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмили Іщенко по накладенню арешту на кошти ОСОБА_1 , зокрема банківський рахунок НОМЕР_1 , відкритого АТ КБ «ПриватБанк», який має спеціальний режим використання неправомірними та зобов`язати головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмилу Іщенко зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , які знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритого АТ КБ «ПриватБанк», який має спеціальний режим використання та використовується лише для зарахування грошового забезпечення ( заробітної плати ).

Окрім цього, зацікавлена особа Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) звертаючись до суду з відзивом на скаргу, висловив свою позицію з цього приводу.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю ( ч. 10 ст. 128 ЦПК України ).

Так, учасникам справи, на електронну адресу були надіслані електронні листи з повідомленнями про розгляд справи ( судова повістка ).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують апеляційні або касаційні суди, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (рішення від 17 січня 1970 року у справі «Delcourt v. Belgium» («Делькур проти Бельгії»), заява № 2689/65, пункт 25 та рішення від 11 жовтня 2001 року у справі «Hoffmann v. Germany» («Гофман проти Німеччини»), заява № 34045/96, пункт 65).

ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення від 08 квітня 2010 року у справі «GUREPKA v. UKRAINE (№ 2)» («Гурепка проти України (№ 2)»), заява № 38789/04, § 23).

Також ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (рішення від 13 грудня 2011 року у справі «TRUDOV v. RUSSIA», заява № 43330/09, § 25, 27).

Суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку.

Інші особи реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в добровільному порядку (частина шоста статті 14 ЦПК України).

Зміст вказаної процесуальної норми свідчить про те, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Вказаний висновок також узгоджується з правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постановах від 01 червня 2022 року у справі № 761/42977/19 (провадження № 61-1933св22) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 761/877/20 (провадження № 61-11706св21).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Статтею 43 ЦПК України встановлений обов`язок добросовісно користування учасниками судового процесу процесуальними правами. Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами ( рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» ).

Частина 2 статті 450 ЦПК України передбачає, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Оскільки зацікавлені особи були належним чином повідомленими про дату, час та місце слухання справи, а скаржник ( його представник ) скористувався вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість проведення судового у відсутність учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється ( ч. 2 ст. 247 ЦПК України ).

Оскільки учасники справи не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення представника скаржника в судовому засіданні 15.10.2024, враховуючи відзив, наданий з боку ДВС, в якому вказана зацікавлена особа висловила свою позиції стосовно скарги ОСОБА_1 , приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Як зазначено вище, ухвалою судді від 02.09.2024 поновлено ОСОБА_1 пропущений строк для звернення до суду з вищевказаною скаргою.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 15 січня 2024 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист № 2/357/2650/23 про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.08.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

28 лютого 2024 року головним державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмилою Іщенко, на підставі поданої ОСОБА_3 заяви та виконавчого листа № 2/357/2650/23 від 15 січня 2024 року, було відкрито виконавче провадження № 74293701.

Крім того, 04 вересня 2023 року ОСОБА_4 було видано судовий наказ № 2-н/357/2004/23 про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31 серпня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

На підставі заяви ОСОБА_4 , судового наказу № 2-н/357/2004/23 від 04 вересня 2023 року, 22 березня 2024 року головним державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмилою Іщенко винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 74519638.

23 квітня 2024 року головним державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмилою Іщенко було винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № 74839606.

09 липня 2024 року головним державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмилою Іщенко винесено постанови про арешт коштів боржника.

15 серпня 2024 року ОСОБА_1 було подано заяву про зняття арешту з коштів, які знаходяться на банківському рахунку зі спеціальним режимом використання. Дані заяви у ВП 74519638 від 22 березня 2024 року та ВП № 74293701 від 28 лютого 2024 року було зареєстровано (отримано) Білоцерківським відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ ) 16 серпня 2024 року, що підтверджується відповідним штампом на заяві.

Також, 22 серпня 2024 року, за допомогою електронної пошти, супровідним листом ним було надіслано копію довідки № 1902 від 16 серпня 2024 року, яка підтверджує, що рахунок, на який наклала арешт, має спеціальний режим використання.

Станом на дату звернення із даною скаргою арешт із коштів, які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , який відкрито у АТ КБ «ПриватБанк», не знято.

Крім того, до АТ КБ «ПриватБанк» 15 серпня 2024 року скаржником ОСОБА_1 направлена відповідна заява про термінове повідомлення ДВС про спеціальний режим використання банківського рахунку № НОМЕР_1 , який відкрито у АТ КБ «ПриватБанк».

Звертаючись до суду з вказаною скаргою, скаржник зазначає, що таке накладення порушує його законні права, які повинні бути захищені судом.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність організації і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", скарги на, рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника відділу державної виконавчої служби, державних виконавців і посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласного, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, що стосуються виконання судових рішень, подаються до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України "Про виконавче провадження".

Оскільки ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні ( зведеному ), він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Про ефективність вказаної послідовності дій свідчить судова практика. Так, у постанові від 20.06.2018 р. Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №210/1072/15-ц йде мова про боржника, який звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, в результаті чого останнього зобов`язано провести виконавчі дії по зняттю арештів з нерухомого майна та грошових коштів.

Отже, арешт коштів, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами судового контролю за виконанням рішень.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в своїх постановах від 02.06.2020 р. у справі № 201/10187/18, від 20.06.2018 р. у справі №210/1072/15-ц, а також у постанові Верховного Суду № 712/12136/18 від 24.05.2021 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, звертаючись до суду з вказаною скаргою, ОСОБА_1 обраний передбачений розд. VII ЦПК України спосіб судового захисту.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною другою статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Частиною першою статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно із положеннями статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Виконавець зобов`язаний вживати заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, та має право отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках (стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої та другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту (частина четверта статті 48 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною шостою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно з частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Статтею 56 означеного Закону визначено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно з пунктом 8 розділу VІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Мінюсту України від 02 лютого 2012 року №512/5 (в редакції наказу Мінюсту України від 29 вересня 2016 року №2832/5) на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів. За зведеним виконавчим провадженням арешт накладається на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Статтею 68 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

За приписами частини першої статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до приписів пункту 1 частини першої статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Так, наклавши арешт на грошові кошти боржника постановами від 09.07.2024 в порядку виконання виконавчого провадження № 74293701 та № 74519638, вказані виконавчі провадження постановою від 23.04.2024 об`єднані у зведене виконавче провадження № 74839606, головний державний виконавець діяв відповідно до вимог статей 18, 48, 52 Закону України, визначив порядок виконання постанови із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику. При цьому виконавця не наділено правом визначення статусу рахунку або коштів.

Банківська установа (АТ КБ «ПриватБанк»), на яку нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладено обов`язок визначати статус рахунку та можливість накладення арешту на кошти на ньому, повідомлення про особливий статус рахунку НОМЕР_1 , відкритого АТ КБ «ПриватБанк», виконавцю не направило.

Таким чином, суд не вбачає підстав вважати дії державного виконавця, щодо накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку НОМЕР_1 , відкритого АТ КБ «ПриватБанк», неправомірними.

В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що 15 серпня 2024 року ОСОБА_1 було подано заяву про зняття арешту з коштів, які знаходяться на банківському рахунку зі спеціальним режимом використання. Дані заяви у ВП 74519638 від 22 березня 2024 року та ВП № 74293701 від 28 лютого 2024 року було зареєстровано (отримано) Білоцерківським відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ ) 16 серпня 2024 року, що підтверджується відповідним штампом на заяві.

Також, 22 серпня 2024 року, за допомогою електронної пошти, супровідним листом скаржником було надіслано копію довідки № 1902 від 16 серпня 2024 року, яка підтверджує, що рахунок, на який накладено арешт, має спеціальний режим використання.

Разом з тим, арешт із коштів, які знаходяться на банківському рахунку № НОМЕР_1 , який відкрито у АТ КБ «ПриватБанк», не знято, що не спростовано з боку Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ ), а навпаки підтверджено, про що зазначено у відзиві на скаргу.

Отже, в обґрунтування заявлених вимог скаржник зазначає, що на рахунок, на який головним державним виконавцем накладений арешт, йому надходить виключно заробітна плата, яку він отримує у військовій частині НОМЕР_2 , на підтвердження чого надав виписку по рахунку (банківському рахунку № НОМЕР_1 , який відкрито у АТ КБ «ПриватБанк»), за період з 30.07.2024 по 27.09.2024.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 17 січня 2020 року по справі №340/1018/19 (адміністративне провадження №К/9901/22118/19) зазначив, що приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року №95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статтях 3, 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статті 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 червня 2019 року по справі № 916/73/19, від 10 жовтня 2019 року по справі № 916/1572/19.

Отже, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Наведена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 17.01.2020 у справі № 340/1018/19, у постанові від 17.02.2021 року у справі №756/8861/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 р. у справі № 756/8815/20.

Отже, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 ( провадження № 14-218цс21 ) вказано, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження". Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України "Про виконавче провадження"). Враховуючи вищевикладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

На підставі наявних у справі даних та доказів, суд приходить до висновку, за необхідне задовольнити вимоги скаржника щодо зобов`язання головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмилу Іщенко зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , які знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритого АТ КБ «ПриватБанк», який має спеціальний режим використання.

Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

При цьому, вимоги скаржника в частині визнання дії головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмили Іщенко по накладенню арешту на кошти ОСОБА_1 , неправомірними, не підлягають задоволенню, оскільки як зазначено вище, наклавши арешт на грошові кошти боржника постановами від 09.07.2024 в порядку виконання виконавчого провадження № 74293701 та № 74519638, вказані виконавчі провадження постановою від 23.04.2024 об`єднані у зведене виконавче провадження № 74839606, головний державний виконавець діяв відповідно до вимог статей 18, 48, 52 Закону України, визначив порядок виконання постанови із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику. При цьому виконавця не наділено правом визначення статусу рахунку або коштів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч. 1 ст. 13 ЦПК України ).

Водночас, скаржник не звертався з вимогами в частині визнання неправомірними діями головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмили Іщенко щодо не зняття арешту з коштів, які знаходяться на банківському рахунку зі спеціальним режимом використання після того, як з боку останнього були надані відповідні підтвердження головному державному виконавцю або з вимогами такої бездіяльності з боку виконавця.

Статтею 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Оцінюючи належність, достовірність, а також достатній взаємозв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 2, 6, 10, 11, 25, 48, 52, 56, 59, 68, 69 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 10, 12, 13, 14, 18, 43, 81, 89, 128, 247, 263, 447, 448, 450, 451 ЦПК України, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність організації і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", ст. ст. 41, 129-1 Конституції України, ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) головний державний виконавець Людмила Іщенко, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на неправомірні дії головного державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Зобов`язати головного державного виконавця Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Людмилу Іщенко зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , які знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритого АТ КБ «ПриватБанк», який має спеціальний режим використання та використовується лише для зарахування грошового забезпечення ( заробітної плати ).

В решті вимог, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційної інстанції безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст ухвали виготовлено 01 листопада 2024 року.

Ухвала надрукована в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов