Справа № 459/2707/23 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т. В.
Провадження № 22-ц/811/425/24 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників цивільну справу №459/2707/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 08 січня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 ,- про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в:

14 серпня 2023 року ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 07 жовтня 2022 року між ТОВ "Маніфою" та ОСОБА_1 укладено договір позики № 4700162, на підставі якого вона отримала кошти в розмірі 5500 грн строком до 21 грудня 2022 року зі сплатою процентів.

08 лютого 2023 року між ТОВ "Маніфою" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №08-02/2023 згідно якого ТОВ "Маніфа" передає ТОВ "ФК"Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги.

Відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 16775грн., з яких: 5500грн. заборгованість за основною сумою боргу; 11275грн. сума заборгованості за відсотками.

Просить стягнути з ОСОБА_1 16775 грн. заборгованості за кредитним договорами та судові витрати.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 08 січня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія"Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором №4700162 від 07 жовтня 2022 року в розмірі 16775грн., з яких: 5500грн. заборгованість за основною сумою боргу; 11275грн. сума заборгованості за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" 2684грн. судового збору.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необгрунтованим, а його висновки не відповідають дійсним обставинам справи. Вважає, що відсотки за користування кредитом повинні бути нараховані в межах терміну дії договору та становити 3750 грн., однак проценти нараховувалися після закінчення кредитного договору і таке нарахування суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року від 28 березня 2018 року, справа №14-10цс18 та від 04 липня 2018 року, справа №14-154цс18.

Звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів в підтвердження отримання ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 5500 грн. Позивачем не було надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту. Позивачем подано розрахунок заборгованості, який був підготовлений працівником ТОВ "ФК"Європейська агенція з повернення боргів", який містить лише розмір заборгованості, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми щомісячного платежу, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків. Суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність підпису первісного кредитора у витягу з реєстрів боржників. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача відповідно до договору факторингу.

Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 08 січня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ "ФК"Європейська агенція з повернення боргів" відмовити повністю.

11 березня 2024 року від ТОВ "ФК"Європейська агенція з повернення боргів" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивовано тим, що між ТОВ "Маніфою" та ОСОБА_1 було укладено договір позики №4700162 від 07 жовтня 2022, який було підписано одноразовим ідентифікатором t31995. Договір між сторонами укладено в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему за допомогою електронного підпису.

Сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю в якій надано позику, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі ОСОБА_1 для укладення договору в електронній формі на погоджених умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

За змістом ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 07 жовтня 2022 року між ТОВ "Маніфою" та ОСОБА_1 укладено договір позики № 4700162 на підставі якого вона отримала кошти в розмірі 5500 грн строком до 21 грудня 2022 року, з встановленням основної процентної ставки 3% на день, окрім першого розрахункового періоду, процентна ставка за яким становить 2,2% на день.

08 лютого 2023 року між ТОВ "Маніфою" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу №08-02/2023, згідно якого ТОВ "Маніфа" передає ТОВ "ФК"Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а останнє приймає права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі прав вимоги.

Відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, позивач набув право грошової вимоги до відповідача в сумі 16775грн., з яких: 5500грн. заборгованість за основною сумою боргу; 11275грн. сума заборгованості за відсотками. Розмір заборгованості за відсотками є таким, що утворився в період з 07 жовтня 2022 року по 21 грудня 2022 року, тобто в межах строку наданого кредиту.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції правильно прописав, що позивач, як новий кредитор, вправі вимагати від ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики, яка утворилася у зв"язку з неналежним та несвоєчасним виконанням умов договору.

З висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" прописано, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною 5 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги (зокрема) укладеним первісним кредитором у відповідності до Закону України "Про електрону комерцію" з відповідачем ОСОБА_1 в електронній формі договору позики № 4700162 від 07 жовтня 2022 року, право вимоги за яким до позивача перейшло на підставі договору факторингу №08-02/2023 від 08 лютого 2023 року.

Відповідачка зустрічного позову про визнання згаданого електронного договору та договору факторингу недійсними до суду не подавала, цей електронний договір та договір факторингу в судовому порядку недійсними не визнавалися (доводи і докази про протилежне у матеріалах справи відсутні), а відтак такі, відповідно до ст. 204 ЦК України є правомірними, а тому підлягають до виконання.

Матеріали справи не містять належних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати, що позичальнику сума заборгованості за процентами за користування позикою були нараховані в межах строку дії договору позики, а саме в період з 07 жовтня 2022 року по 21 грудня 2022 року за процентною ставкою передбаченою умовами договору.

Щодо доводів ОСОБА_2 про відсутність доказів отримання ОСОБА_1 кредитних коштів на її картковий рахунок, колегія суддів звертає увагу, що остання, маючи реальну можливість, повинна була звернутися до банку, в якому було відкрито картковий рахунок на який зараховувалися кредитні кошти, для підтвердження чи спростування факту зарахування кредитних коштів. Суд звертає увагу, що банківська картка НОМЕР_1 є такою, що була видана Приватбанком.

Враховуючи те, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( ч.5 ст.268 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 08 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 травня 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк