Справа № 346/3116/24
Провадження № 2-о/346/229/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.

за участю:

секретаря судових засідань - Дутчак Х.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Коломийська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю, -

У С Т А Н О В И В:

06.06.2024р. ОСОБА_1 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з заявою в якій вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який з 1976 р. і до своєї смерті був зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять земельні ділянки, які знаходяться на території с. Раківчик. За життя ОСОБА_3 заповітів не складав, а тому спадкування належного йому майна відбувається за законом. Заявник вважає себе спадкоємцем четвертої черги за законом, оскільки більше п`яти років проживав разом зі спадкодавцем однією сім`єю, вів з ним спільне господарство, здійснював за ним догляд, оскільки ОСОБА_3 тривалий час хворів. Інших спадкоємців та осіб, які б мали право на обов`язкову частку в майні померлого немає. Після смерті спадкодавця, ОСОБА_1 прийняв спадщину та звернувся до нотаріуса з завою про отримання свідоцтва на спадкове майно. Проте, нотаріусом у вчиненні даної нотаріальної дії було відмовлено через відсутність підтверджень належності заявника до спадкоємців четвертої черги за законом. За вказаних обставин, ОСОБА_1 просив встановити факт його проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_3 з 2017 року і по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 07.06.2024р. у справі за заявою ОСОБА_1 було відкрито провадження. Витребувано у приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Галайчук О.Л. належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримав та пояснив, що ОСОБА_3 проживав у власному будинку по АДРЕСА_1 , а заявник проживав у своєму будинку навпроти будинку ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 . З дитинства ОСОБА_4 приходив до заявника, шукав спілкування як сина з батьком, бо ріс з матір`ю та бабцею. Після смерті баби та матері ОСОБА_4 залишився сам, і заявник його підтримував як морально, та і допомагав у побуті. У 2017 році він разом з дружиною переїхав та став мешкати разом з ОСОБА_3 , оскільки останній сильно захворів на онкологічне захворювання, і потребував стороннього догляду. Проживаючи з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 разом з дружиною взяв на себе всі обов`язки по дому: готував їжу, прибирав в кімнатах, прав речі, а також косив траву, займався домашнім господарством допоки у ОСОБА_3 ще були сили його тримати, город не садили. Зі своїх доходів він оплачував світло, газ, придбання дров. ОСОБА_3 своїх доходів ніяких не мав, а тому їхній бюджет складався лише з пенсії та заробітної плати, яку отримував ОСОБА_1 . Зі своїх коштів він також купував ліки для ОСОБА_3 , возив його на обстеження. За час спільного проживання, заявник для спільного користування придбав холодильник, телевізор та іншу побутову техніку. Також разом ними був зроблений ремонт, придбана плитка та перероблено дах на будинку. Через свій стан здоров`я, ОСОБА_3 не мав сили та майже нічого не робив по господарству, всю роботу здебільшого виконував сам заявник, а ОСОБА_5 допомагав чим міг, ходив по продукти до магазину. Відносини між ними були як між батьком та сином, заявник називав його по імені. Вони жили як одна сім`я, харчувалися також разом, їжу інколи готував ОСОБА_6 , інколи його дружина. Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 за свої кошти здійснив його поховання та звернувся до нотаріуса щоб переоформити на себе земельні ділянки. ОСОБА_5 не залишив заповіту, оскільки тяжко хворів та про майно не думав, але ще за життя передав заявнику документи на спадщину, яка йому залишилась після смерті його матері та баби.

Представник заявника ОСОБА_2 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала на підставах, викладених в заяві та просила їх задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. 02.07.2024р. до суду надійшло письмове клопотання, в якому голова Коломийської міської ради Станіславський Б. просив розглянути справу без участі їхнього представника та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.

Заслухавши пояснення заявника та його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 015166, виданого головою Раківчицької сільської ради народних депутатів від 31.12.2001 року, ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 1,42 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Раківчицької сільської ради, Коломийського району, Івано-Франківської області.

Також згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 397, виданого 13.12.2018р. приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Галайчук О.Л., належить земельна ділянка, площею 12100 кв.м. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Раківчицької сільської ради, кадастровий номер :03:001:1507, а також на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 396, виданого 13.12.2018р. приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Галайчук О.Л., належить земельна ділянка, площею 12100 кв.м. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Раківчицької сільської ради, кадастровий номер :03:001:1502.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було складено відповідний актовий запис № 1259.

В довідці, виданій старостою Раківчицького старостинського округу від 04.06.2024р. № 101/7.1-16 вказано, що заповіт від імені померлого ОСОБА_3 у Раківчицькому старостинському окрузі не посвідчувався.

За положеннями ст.. 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч.1 ст.. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

В статті 1223 ЦК України вказано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповідального розпорядження не залишив, то спадкування його майна здійснюється спадкоємцями в порядку черговості за законом, які прийняли спадщину.

З матеріалів спадкової справи, яка була надана на виконання ухвали, судом було встановлено, 02.02.2024р. ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Галайчук О.Л. з заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 .

Нотаріусом перевірено відсутність інших заведених спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину, а також відсутність заповітів та спадкових договорів після ОСОБА_3 , що підтверджується Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру.

Таким чином, на підставі заяви ОСОБА_1 приватним нотаріусом була заведена спадкова справа №13/2024р., підтвердженням чого є Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

05.06.2024р. ОСОБА_1 , як спадкоємець четвертої черги за законом згідно ст.. 1264 ЦК України, подав до нотаріуса заяву, в якій просив видати йому свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, площею 1,92 га., що розташована на території Раківчицької сільської ради та на житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Листом від 03.06.2024р. за вих. №176/02-14 приватний нотаріус Галайчук О.Л. повідомила ОСОБА_1 про те, що на підтвердження факту проживання його разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю не менше як п`ять років до відкриття спадщини та підтвердження його належності до спад коців четвертої черги згідно ст.. 1264 ЦК України, йому необхідно надати відповідне рішення себе, яке набуло чинності.

Отже, зібрані та досліджені у справі письмові докази підтверджують, що заявник претендуючи на спадкове майно померлого ОСОБА_3 , як спадкоємець четвертої черги за законом, намагався у визначеному законодавством порядку оформити свої спадкові права в нотаріуса. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину не зміг, що мало наслідком його подальше звернення до суду задля встановлення факту його проживання однією сім`єю з спадкодавцем понад п`ять років.

Досліджуючи обґрунтованість та доведеність заявлених вимог, суд виходить з наступних норм права та встановлених обставин.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово.

У той же час кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18).

Відповідно до частини першої статті 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Отже, необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

В довідці, виданій старостою Раківчицького старостинського округу від 04.06.2024р. № 101/7.1-16 зазначено, що померлому ОСОБА_3 належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

В даному будинку ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав з 25.07.1976 р. по день своєї смерті. На момент його смерті, в будинку окрім нього зареєстрованих осіб не було, проте з 2017 року разом з ним проживав без реєстрації однією сім`єю ОСОБА_1 та вони разом вели спільне господарство.

Згідно довідки, виданої старостою Раківчицького старостинського округу від 04.06.2024р. № 102/7.1-16, ОСОБА_1 здійснював поховання померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ).

В довідці, виданій завідуючим амбулаторії загальної практики сімейної медицини №3 с. Раківчик КНП «Коломийський міський центр первинної мекдико-санітарної допомоги» Коломийської міської ради Реус О.О. №6 від 06.02.2024р. зазначено, що ОСОБА_1 здійснював догляд за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживав АДРЕСА_1 , та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 від важкого онкологічного захворювання, ускладненого супутніми хворобами.

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що він являється головою села Раківчик та йому відомо, що ОСОБА_3 проживав разом зі своєю матір`ю та бабусею. Після їх смерті він залишився один та перебував у пригніченому стані. ОСОБА_1 проживав по сусідству і був єдиним, хто близько спілкувався з ОСОБА_3 . В 2017 році ОСОБА_5 почав хворіти і ОСОБА_1 почав проживати разом з ним, вести спільне господарство, в цілому підтримувати його морально та допомагати фізично. У них були довірливі відносини між собою. Свідок, як староста села періодично провідував ОСОБА_4 та бачив, що у нього з ОСОБА_8 спільний побут, вони разом харчуються, придбали новий холодильник та покращили умови проживання в будинку, зробили незначний ремонт. ОСОБА_3 хотів скласти заповіт і з цією метою прийшов до сільської ради аби його посвідчити. Проте, у нього не було паспорту і свідок рекомендував йому спочатку замовити даний документ, а вже потім повернутися для складання заповіту. Однак, через захворювання ОСОБА_5 паспорт так і не виготовив та більше до сільської ради не звертався, а невдовзі і помер. Після його смерті ОСОБА_8 здійснив його поховання та в народних традиціях здійснив поминання на 9 та на 40 день. Також свідок зазначив, що з заявником знайомий давно, знає його ще по старій роботі, а тому заїжджаючи до них в гості приблизно 1 раз на місяць, спостерігав, що в них був налагоджений спільний побут, відносини притаманні сімейним. Дружина ОСОБА_1 готувала їм, а решту роботи по господарству вони робили все разом, косили траву, тривали корову, садили невеликий город. Окрім ОСОБА_1 , у ОСОБА_4 з родичів нікого не було, а тому заявник був єдиною сім`єю для покійного. Не мав також ОСОБА_5 і власних доходів, оскільки пенсію чи допомогу про інвалідності не отримував і жив фактично за кошти заявника.

Вказані покази свідка узгоджуються з довідками про доходи заявника, згідно яких ОСОБА_1 перебуває на обліку в Коломийському об`єднаному управлінні ПФУ в Івано-Франківській області і отримує пенсію за віком. Сукупний розмір його пенсії у 2020 році склав 26307,54 грн., у 2021р. 33617,52 грн., у 2022р. 37341,37 грн., у 2023р. 45378,44 грн.

При цьому, згідно довідки голови ФГ «Аграрій Прикарпаття» Б. Ключівського від 02.10.2024р. № 23, ОСОБА_3 за 2019-2023 роки отримував доходи у вигляді орендної плати в загальному розмірі 18894,86 грн.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що заявник являється його сусідом. Родичі ОСОБА_3 померли, він залишився сам, почав хворіти і з 2017 року ОСОБА_1 та його дружина стали проживати з ОСОБА_5 та допомагати йому. Свідку відомо, що вони стали разом вести господарство, тривали корову, садили на городі овочі для власного споживання. Вотін хворів і ОСОБА_1 оплачував йому ліки, возив до лікарні на обстеження, відносився до нього та спілкувався з ним, як з власним сином, а ОСОБА_5 в свою чергу, сприймав заявника, як батька. ОСОБА_9 наголосив, що проживає на відстані близько 100 метрів від заявника, а тому їхнє спілкування було частим, він багато разів приходив до них в гості, по сусідські допомагав. Був присутнім на дні народження заявника, заходив на Великдень та може стверджувати, що вони сприймалися як одна сім`я. ОСОБА_3 звертався до заявника: «батьку», а той до нього: «сину, ОСОБА_10 ». В селі їх всі сприймали за одну сім`ю, якій притаманні відносини сина та батька.

Також в якості письмових доказів, заявником були надані квитанції та товарні чеки на придбання приладів побутової техніки, зокрема: товарні чеки від 18.07.2018р. про придбання у ПП ОСОБА_11 бувшого у використанні холодильника марки «Іndesit» вартістю 4200,00 грн. та від 01.03.2019р. пральної машини «Samsung» вартістю 5800,00 грн., а також товарний чек від 18.06.2020р. про придбання у тієї ж ПП ОСОБА_11 мікрохвильової печі за 1000,00 грн. та електричного чайника за 700,00 грн. Квитанціями №949 та № 12915, виписаних на ім`я ОСОБА_1 підтверджується ремонт обігрівача «Термія», який полягав у заміні кнопки термодатчику, вартістю 500 грн. та ремонті холодильника «Іndesit» на суму 1350,00 грн. Також було здійснено ремонт пральної машини «Samsung» (заміна насоса) вартістю 740,00 грн., що підтверджується квитанцією №241. Податковою накладною від 20.06.2022р. підтверджується придбання в ТОВ «Епуцентр К» плитки «Area CEMENT» на 1514,93 грн., яку отримав ОСОБА_3 , та монтажного клею. Згідно накладної №112 була придбана бляха для кровельних робіт на суму 1715,00 грн., плива оцинкована на суму 1600,00 грн. (товарний чек від 18.10.2021р.) та дашок на криницю вартістю 19200,00 грн., що підтверджується товарним чеком від 16.04.2020р.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що заявником було в достатній мірі доведено, що ОСОБА_1 проживав з померлим ОСОБА_3 однією сім`єю з 2017 року і до смерті останнього, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільний бюджет. Заявник за спільні з померлим кошти придбавав продукти харчування, сплачував комунальні платежі, вів домашнє господарство, тримав домашніх тварин. Разом вони здійснювали поточний ремонт в будинку, придбавали для цього будівельні матеріали, покращували спільний побут придбанням побутової техніки для спільного користування. Після смерті ОСОБА_3 , саме заявник здійснив його поховання та намагався оформити у спадщину земельні ділянки. Вказані обставини підтверджуються показами свідків та письмовими доказами, дослідженими судом.

Таким чином, суд вбачає достатньо підстав для встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з спадкодавцем ОСОБА_3 з 2017 року по 16 листопада 2023 року.

З огляду на викладене, суд задовольняє заяву в повному обсязі, оскільки встановлення даного факту породжуватиме для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 293, 294, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити факт проживання однією сім`єю з 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2024 року

Суддя: Третьякова І. В.