Провадження № 2-з/761/523/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Фролової І. В.,

секретаря судового засідання - Коломійця А. Д.,

за участю:

представника позивача - Шишки Ю. О. ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши матеріали заяви представника ОСОБА_3 - адвокатки Шишки Ю. О. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Оленцевич Олена Анатоліївна про визнання договору дарування недійсним,

В С Т А Н О В И В:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Оленцевич Олена Анатоліївна про визнання договору дарування недійсним.

Ухвалою суду від 01 березня 2024 року було відкрито провадження у справі, призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

На адресу суду надійшла заява представника ОСОБА_3 - адвокатки Шишки Ю. О. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Оленцевич Олена Анатоліївна про визнання договору дарування недійсним

У своїй заяві представник позивача просить суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, що належить на праві власності ОСОБА_5 .

Cвою заяву мотивує тим, що предметом розгляду даної справи серед іншого є позовна вимога про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00 (надалі за текстом - спірне майно), укладеного між Відповідачем-1 та Відповідачем-2.

В межах справи №761/39066/21, яка розглядалася Шевченківським районним судом м. Києва під головуванням судді Фролової І.В., про стягнення суми позики з Відповідача-1 на користь Позивача, судом задоволено заяву про забезпечення позову та винесено ухвалу від 17.02.2022 р. відповідно до якої накладено арешт на майно що належать Відповідачу-1, а саме на спірне майно.

Проте, в період розгляду вищевказаної справи та заяви про забезпечення позову, Відповідачем-1 відчужено на користь дружини, Відповідача-2, спірне майно на підставі договору дарування, що в подальшому і стало підставою для звернення Позивача з позовною заявою про визнання договору дарування недійсним, яка розглядається в межах даної справи.

На сьогоднішній день згідно Інформаційної довідки №393128764 від 02.09.2024 р. обтяження нерухомого майна (спірного майна) №47437475 від 27.07.2022 р., накладеного приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Мироник О.В., на підставі вищевказаної ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2022 р. є чинним, в зв`язку з чим Позивач в межах даної справи не звертався з окремою заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

В той же час, 22.08.2024 р. з сайту Київського апеляційного суду представнику Позивача стало відомо, що 31.05.2024 р. в рамках цивільної справи №761/39066/21 представником Відповідача-2, адвокатом Узуновою Анастасією Михайлівною, подано апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2022 р. щодо забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірне майно.

Зазначає, що в разі задоволення апеляційної скарги Відповідача-2 щодо скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17.02.2022 р. про накладення арешту на спірне майно, існує ризик подальшого відчуження даного майна з боку Відповідача-2, що унеможливить в подальшому виконання рішення суду в межах даної справи, за умови задоволення позовних вимог Позивача.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги заяви підтримала, просила суд накласти арешт.

Представник відповідача у судовому засіданні щодо задоволення вимог заяви заперечувала.

Представник третьої особи у судове засідання не прибув, повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи належним чином.

Суд, дослідивши матеріали заяви та додані до неї матеріали, матеріали цивільної справи, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З точки зору закону, значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд зауважує, що метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Так, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Згідно ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Вказана норма імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Разом з тим, наявність самого по собі позову не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Також, заявником не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження підстав вважати, що виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову, може бути утрудненим чи неможливим.

Одночасно з цим, доказів, які підтверджують обґрунтований ризик того, що майно буде згодом відчужене відповідачем матеріали справи також не містять.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відтак, заявник не обґрунтував належним чином необхідність вжиття вказаного заходу забезпечення позову і не зазначив причини, що можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_3 - адвокатки Шишки Ю. О. про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Оленцевич Олена Анатоліївна про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: