КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №362/6634/23 Головуючий у І інстанції - Ковбель М.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2024 року

у справі за позовомОСОБА_1 до Васильківської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

установив:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області із позовом до Васильківської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (спадкодавець) померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27 квітня 2022 року, серії НОМЕР_1 , після смерті якої відкрилась спадщина.

За життя спадкодавець склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, все, що буде належати їй на день смерті, і на що вона за законом буде мати право, заповіла ОСОБА_3 (спадкоємець).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 20 жовтня 2005, ОСОБА_2 на праві приватної власності на момент смерті належав садовий будинок, загальною площею 45,0 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, в свою чергу, спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є вона, як його дружина, до якої згідно з ст. 1276 ЦК України переходить право померлого чоловіка прийняти спадщину, яку останній не встиг прийняти (спадкова трансмісія).

Постановою нотаріуса від 27 вересня 2023 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 після смерті її чоловіка (в порядку спадкової трансмісії) за пропуском шестимісячного строку прийняття спадщини.

Просила суд, визначити їй додатковий строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкової трансмісії.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2024 року у задоволенні зазначеного вище позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважаючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що на момент пред`явлення позову у неї були відсутні відомості про спадкоємців ОСОБА_2 , відтак можливість визначення нею належного відповідача була обмежена.

Зазначає, що її клопотання про витребування доказів судом першої інстанції було проігноровано, а тому саме бездіяльність суду першої інстанції призвела до неможливості визначення нею належного відповідача у даній справі.

Просила суд, скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27 квітня 2022 року, серії НОМЕР_1 , після смерті якої відкрилась спадщина.

За життя спадкодавець склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, все, що буде належати їй на день смерті, і на що вона за законом буде мати право, заповіла ОСОБА_3 (спадкоємець).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 20 жовтня 2005 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності на момент смерті належав садовий будинок, загальною площею 45,0 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Як зазначає позивач, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 грудня 2022 року, серії НОМЕР_3 .

В свою чергу, спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1 (позивач), до якої згідно з ст. 1276 ЦК України переходить право померлого чоловіка прийняти спадщину, яку останній не встиг прийняти (спадкова трансмісія).

27 вересня 2023 року позивач звернулась до державного нотаріуса Десятої київської державної нотаріальної контори Ткач Т. В. з заявою про прийняття спадщини.

Постановою нотаріуса від 27.09.2023 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 після смерті чоловіка позивача (в порядку спадкової трансмісії) за пропуском шестимісячного строку прийняття спадщини.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що предметом позову є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а саме: садового будинку, загальною площею 45,0 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке територіально відноситься до Глевахівської селищної ради Фастівського району Київської області, натомість позовна заява пред`явлена до неналежного відповідача Васильківської міської територіальної громади.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч. 2 ст. 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).

У постанові від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та ухвалює рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №761/23904/19 (провадження №61-9953св20) Верховний Суд зазначив, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

У постанові від 21 липня 2022 року у справі №662/2401/20 (провадження №61-17108св21) Верховний Суд зазначив, що належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявами про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. Саме в межах розгляду позову, пред`явленого до спадкоємця, який прийняв спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, і має доводити поважність причин пропуску строку - необізнаність про існування заповіту на його користь, а також обґрунтовувати послідовність своїх дій та поведінки як спадкоємця.

Таким чином, у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Звертаючись до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 зазначила відповідачем Васильківську міську раду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальна громада - це жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, селиш, міст, що мають єдиний адміністративний центр.

Згідно з ст. 10 Закону Васильківська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє Васильківську міську територіальну громаду та здійснює від її імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами

12 червня 2020 року Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження №715-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області», яким було визначено, зокрема, територію Васильківської міської територіальної громади Обухівського району Київської області з адміністративним центром у місті Василькові.

Відповідно до окремих положень вказаного розпорядження Кабінету Міністрів України до складу Васильківської міської територіальної громади Обухівського району Київської області увійшли: територія міста Василькова та території 12 населених пунктів (сіл) Обухівського району Київської області (села Барахти, Велика Бугаївка, Велика Вільшанка, Застугна, Здорівка, Кодаки, Луб?янка, Митниця, Погреби, Тростинка, Яцьки, Шевченкове).

Таким чином, спадкове нерухоме майно знаходиться та розташоване у межах території Глевахівської селищної територіальної громади від імені якої діє Глевахівська селищна рада, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги до Васильківської міської ради є необґрунтованими та безпідставними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_4 про вступ у справу як третьої особи, з якої вбачається, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває справа №755/11988/23 за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , третя особа: Десята київська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту недійсним, в якому позивачі просять визнати недійсним заповіт ОСОБА_8 від 09 вересня 2022 року на користь ОСОБА_4 , посвідчений Десятою київською державною нотаріальною конторою на бланку серії НСА 330628 і зареєстрований у спадковому реєстрі за №5-143 недійсним.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що на момент пред`явлення позовної заяви ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, є й інші спадкоємці, щодо майна померлої ОСОБА_2 , а тому результат розгляду даної цивільної справи може вплинути на права та/або обов`язки спадкоємців померлої ОСОБА_2 .

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не було залучено до участі у розгляді справи належних відповідачів - інших спадкоємців щодо майна померлої.

Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі №200/8461/15-ц (провадження №61-7479св18), від 26 січня 2022 року у справі №457/726/17 (провадження №61-43201св18), від 11 липня 2023 року у справі №129/1337/20 (провадження №61-11616св22) та інші).

З урахуванням вказаного, визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Суд зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норми матеріального права, які підлягають застосуванню.

Судом першої інстанції зазначено, що позивач не заявляв клопотань про заміну відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду попередньої інстанції про те, що у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України,правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складно 26 вересня 2024 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба