ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/293/22Головуючий у 1-й інстанції Запорожець Л.М.
Провадження № 22-ц/817/847/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючого - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

за участі секретаря - Панькевич Т.І.

без участі сторін, належним чином

повідомлених про дату, час і місце

розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 608/293/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2023 року, ухваленого суддею Запорожець Л.М., повний текст якого виготовлено 05 січня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 500000 гривень , -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Самуляк Михайло Юрійович, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 500000 гривень. В позовній заяві вказала, що 05.09.2020 об 21:45 год., водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель с.Нагірянка Чортківського району, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21093» р.н. НОМЕР_1 та рухаючись 394 КМ автодороги «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече», що в м. Чортків по вул. Копичинецька в бік м. Тернопіль, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав в с. Садки Заліщицького району Тернопільської області, який пересікав проїзну частину дороги з права на ліво поза межами пішохідного переходу. Внаслідок наїзду останній опинився в горизонтальному положенні на проїзній частині дороги, де після цього на нього був здійсненний наїзд з переїздом невстановленим водієм на невстановленому автомобілі типу «позашляховик», який рухався по заду автомобіля марки «ВАЗ 21093» в попутному напрямку. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих травм загинув на місці події. ОСОБА_3 є її батьком. Відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.09.2020 року за №0000435. 30 вересня 2021 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Ванджура Д.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000435 від 06 вересня 2020 року, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення.

Вказує, що внаслідок даної ДТП їй була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що в ДТП загинув її батько, у зв`язку з чим вона зазнала істотних моральних страждань. Вона постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про смерть не залишають її до теперішнього часу. Вказує, що втрата рідної людини є найвищою немайновим втратою, яка не підлягає відновленню. Вона, як дочка, позбавлена можливості моральної підтримки батька у подальшому своєму житті. Усвідомлення того, що батько загинув і вже ніколи не буде поруч, і дотепер завдає глибоких душевних страждань. Все це разом призвело до зниження працездатності та обмеження кола її спілкування, що знову-таки поглиблює негативні переживання внаслідок порушення соціальної та особистої адаптації. З часу смерті батька у неї значно погіршився психічний стан, вона відчуває пригнічення настрою, тугу, тривогу, значне погіршення сну, посилення дратівливості і нестриманості, що в значній мірі призвело до порушення стосунків з рідними, знайомими. Оцінити її розмір душевних страждань та життєвих змін об`єктивно неможливо, так як таке поняття, як «життя людини», не може бути оцінено будь-яким матеріальним виміром і є в будь-якому випадку вищим за нього, а втрата батька призвела до душевного болю, який ніколи не припиниться. Оскільки відновити попередній стан її життя неможливо, - тому із засад розумності та справедливості обґрунтованим розміром моральної шкоди, завданої їй смертю батька внаслідок ДТП вважає суму 500 000 гривень

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 500000 гривень задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок смерті її батька - ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави - 1500 судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2023 року, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно з`ясовано обставини та матеріалів справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що кримінальну справу, за фактом вчинення ОСОБА_1 правопорушення - закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, про що 30 вересня 2021 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Ванджурою Д.Ї. винесено постанову. З матеріалів кримінальної справи вбачається та підтверджується доказами, про те що загиблий ОСОБА_3 рухався через проїзну частину дороги з права на ліво поза межами пішохідного переходу, в нічний час доби, одітий був в чорний одяг, назустріч ОСОБА_1 рухалися автомобілі з увімкненим ближнім світлом, рухався ОСОБА_1 не перевищуючи дозволену максимальну швидкість, не перебував в стані алкогольного сп`яніння на відміну від потерпілого та застосував екстрене гальмування. Всі ці вказані обставини дають підстави вважати, що наїзд на ОСОБА_3 стався не з вини ОСОБА_1 , а в діях ОСОБА_3 вбачається умисел, тому внаслідок непереборної сили ОСОБА_1 не міг уникнути зіткнення.

Вказує, що рішенням суду зобов`язано ОСОБА_1 відшкодувати моральну шкоду в розмірі 150 000 гривень, проте позивачем не надано, а судом не встановлено обґрунтованих доказів того, що дійсно було заподіяно моральну шкоду, яка б відповідала вказаній сумі.

Також вважає, що судом було порушено норму статті 23 ЦК України, яка передбачає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Однак, судом не враховано у призначенні суми відшкодування, те що досудовим розслідуванням кримінального правопорушення, а також наданими доказами в цивільній справі не вказано та не досліджено ступінь вини, при її наявності, ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді.

Також, суд повинен був з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, однак вказаного судом вчинено не було.

Відзив у визначений судом термін на апеляційну скаргу не надійшов.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за штрих кодом 075.

ОСОБА_1 у судове засідання також не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за штрих кодом 168.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 05.09.2020 об 21:45 год., водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель с. Нагірянка Чортківського району Тернопільської області, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21093» р.н. НОМЕР_1 та рухаючись 394 КМ автодороги «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече», що в м. Чортків по вул. Копичинецька в бік м. Тернопіль, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який пересікав проїзну частину дороги з права на ліво поза межами пішохідного переходу. Внаслідок наїзду останній опинився в горизонтальному положенні на проїзній частині дороги, де після цього на нього був здійсненний наїзд з переїздом невстановленим водієм на невстановленому автомобілі типу «позашляховик», який рухався по заду автомобіля марки «ВАЗ 21093» в попутному напрямку. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих травм загинув на місці події. ОСОБА_3 є батьком позивачки. Відомості про вчинене кримінальне правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.09.2020 року за №0000435.

30 вересня 2021 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Тернопільській області старшим лейтенантом поліції Ванджурою Д.І. винесено постанову про закриття кримінального провадження, якою кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000435 від 06 вересня 2020 року - закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 08 вересня 2020 року, виданим Садківською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за № 10.

Позивач ОСОБА_2 є дочкою загиблого ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_4 від 15 червня 1983 року.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "ВАЗ 21093", р.н. НОМЕР_1 на момент ДТП була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР № 4152737 у ПрАТ "Українська пожежно-страхова компанія".

З Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням в цивільній справі № 607/14025/21 позовні вимоги ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Західної дирекції приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково та стягнуто з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 12 400,00 гривень невиплаченого страхового відшкодування та 3 000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачці ОСОБА_2 завдано моральну шкоду, яка пов`язана з моральними стражданнями, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати батька. Проте, на думку суду першої інстанції, заявлений розмір моральної шкоди в розмірі 500000 гривень є явно завищеним, тому, виходячи з принципу розумності і справедливості, суд прийшов до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути на користь позивачки ОСОБА_2 - 150 000 гривень моральної шкоди, завданої внаслідок смерті її батька - ОСОБА_3 .

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції погоджується, з огляду на таке.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина друга та п`ята статті 1187 ЦК України).

Отже, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власника (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч.1 ст.1188 ЦК України). У випадках завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки іншим особам застосовується положення частини другої статті 1188 ЦК України. Відповідно до положень частини другої статті 1188 ЦК України іншим особам, які не є власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, від взаємодії яких завдана шкода, наприклад пасажир транспортного засобу, шкода відшкодовується власниками (володільцями), які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини. Тобто, за змістом цієї норми, обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого ( частина п`ята ст.1187 ЦК України).

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Отже, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність яких є джерелом підвищеної небезпеки.

Проте відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Згідно з частинами третьою-четвертою статті 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23), від 13 липня 2023 року в справі № 203/2786/17 (провадження № 61-3193 св 23), від 05 січня 2024 року в справі № 629/2371/23 (провадження № 61-15421св23).

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ОСОБА_1 , 05 вересня 2020 року, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21093» р.н. НОМЕР_1 та рухаючись 394 КМ автодороги «Доманово-Ковель-Чернівці-Тереблече», що в м. Чортків по вул. Копичинецька в бік м. Тернопіль, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який пересікав проїзну частину дороги з права на ліво поза межами пішохідного переходу. Внаслідок наїзду останній опинився в горизонтальному положенні на проїзній частині дороги, де після цього на нього був здійсненний наїзд з переїздом невстановленим водієм на невстановленому автомобілі типу «позашляховик», який рухався по заду автомобіля марки «ВАЗ 21093» в попутному напрямку. В результаті ДТП пішохід ОСОБА_3 від отриманих травм загинув на місці події.

При таких обставинах колегія суддів в силу вимог ч.2 ст.1188 ЦК України вважає, що шкода відшкодовується власниками (володільцями) джерел підвищеної небезпеки, які спільно завдали шкоду, незалежно від їх вини. Враховуючи те, що іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди не встановлено, тому суд першої інстанції взяв до уваги вказану обставину при визначенні розміру моральної шкоди в сумі 150000 грн від 500000 грн, які просила позивач у позовній заяві, таким чином встановивши 30 % участі відповідача у даній ДТП.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 з приводу настання непереборної сили під час скоєння ДТП та наявності умислу в діях ОСОБА_3 , слід зазначити таке.

Дійсно, за положеннями ч. 5 ст. 1187 ЦК України відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належить непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.

Крім цього, під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20 та від 06 липня 2022 року у справі № 442/3107/21.

Разом із цим, відповідачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів, що потерпілий передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком та те, що ДТП була спричинена внаслідок непереборної сили, оскільки сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду ознакам надзвичайністю та невідворотністю не відповідає.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду настає лише за наявності вини особи, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок з огляду на те, що особливість правил відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала моральної шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи як вже вище зазначалося поширюється до межі непереборної сили або умислу потерпілого. Тому її називають підвищеною.

З огляду на викладене, відсутність вини водія транспортного засобу та наявність постанови про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення відносно нього не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Також відповідачем не спростовано факт наїзду на ОСОБА_3 та причинно-наслідкового зв`язку з вказаною подією.

Крім цього, твердження заявника про те, що судом не встановлено відповідальності щодо відшкодування шкоди внаслідок ДТП страховою компанією, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, в межах встановленого ліміту страхового полісу АР/4152737 ПрАТ «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ», рішенням в цивільній справі № 607/14025/21 позовні вимоги ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Західної дирекції приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково та стягнуто з приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 12 400,00 гривень невиплаченого страхового відшкодування.

Посилання відповідача, на те, що позивачем не надано доказів заподіяння моральної шкоди, що настала у зв`язку з діями відповідача та її розміру є безпідставними, оскільки згідно з ч. 1 ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, тому сам факт загибелі батька позивачки під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості її моральних страждань, а щодо розміру відшкодування моральної шкоди, то вона визначена судом з урахуванням усіх фактичних обставин справи, зокрема, що ДТП сталася внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, у зв`язку з необережністю самого потерпілого та відповідає критеріям розумності, виваженості і справедливості із врахуванням перенесених позивачкою моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями, яких вона зазнала внаслідок смерті батька.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у цій справі суд першої інстанції дослідив усі наявні у справі докази у їх сукупності, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, правильно встановив підстави, розмір та порядок відшкодування моральної шкоди, завданої позивачці та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 150 000 грн.

Інші обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2023 року - залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 02 вересня 2024 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2023 року, слід поновити.

У відповідності до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції необхідно покласти на ОСОБА_1 в межах понесених ним сум.

Керуючись ст. ст.35, 259, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2023 року - залишити без змін.

Поновити дію рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 27 грудня 2023 року.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах понесених ним сум.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 31 жовтня 2024 року.

Головуючий Н. М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів