Справа №484/2163/24
Провадження № 22-ц/812/1428/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

подану адвокатом Пащуком Артемом Ігоровичем

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Шикерею І.А., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" (далі ТОВ «Бізнес Позика») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 27 січня 2022 року між ТОВ "БІЗНЕ СПОЗИКА" та ОСОБА_1 було укладено Договір № 446208-КС-001, укладеного в електронній формі, в порядку передбаченому ЗУ «Про електронну комерцію» і Правил про надання споживчих кредитів ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця.

Згідно договору позичальник отримав кредит у розмірі 25 000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку строком на 24 тижні, тобто до 14 липня 2022 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом, які є фіксованими у розмірі 0,86470000% за кожен день та комісії за надання кредиту в сумі 3 750 грн.

Посилаються на те, що відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 10 квітня 2024 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 60704,42 грн., з яких: 25 000 грн. суми прострочених платежів по тілу кредиту, 33291,72 грн. суми прострочених платежів по процентам та 2412,70 грн. суми прострочених платежів за комісією.

Посилаючись на те, що відповідачем були проігноровані вимоги щодо погашення заборгованості за вказаним кредитним договором, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 60704,42 грн. та сплачений судовий збір по справі у розмірі 2 422,40 грн.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2024 року позов ТОВ "БІЗНЕС ПОЗИКА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес Позика" заборгованість за договором №446208-КС-001, про надання кредиту від 27 січня 2022 року, яка складається з: 25000 грн. - суми прострочених платежів по тілу кредиту, 33291,72 грн. - суми прострочених платежів по процентам та 2412,70 грн. суми прострочених платежів за комісією, а всього стягнути 60704 грн. 42 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес Позика", витрати по сплаті судового збору, в сумі 2422 грн. 40 коп.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 покладено на ОСОБА_1 .

Мотивуючи рішення суд першої інстанції вказав, що 27 січня 2022 року між ТОВ "Бізнес позика" та ОСОБА_1 було укладено Договір №446208-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

Тому твердження представника відповідача щодо відсутності між сторонами договірних відносин, суд відхиляє.

Згідно розрахунку заборгованості відповідач ОСОБА_1 частково здійснив оплату за Договором №446208-КС-001, в сумі 4580 грн. і про таке наголошувала представник відповідача. Вказана сума була зарахована позивачем в рахунок погашення відсотків.

Тож, із врахуванням внесених відповідачем коштів, заборгованість відповідача, станом на 10.04.2024, становить 60704,42 грн., з яких: 25000 грн. сума прострочених платежів по тілу кредиту, 33291,72 грн. сума прострочених платежів по процентам та 2412,70 грн. сума прострочених платежів за комісією.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Пащук А.І. вказував, що рішення суду є незаконними, оскільки такі прийняті при неповному з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з нього на користь позивача основну суму заборгованості у розмірі 25000 грн.

Так вказував, що суд першої інстанції мав врахувати, що комісія за надання кредиту є незаконною. Тобто, умова кредитного договору про нарахування комісії за надання кредиту в розмірі 3750 грн., оскільки невідомо за які послуги нараховувалась комісія.

В даній справі умова договору про встановлення комісії є нікчемною (несправидливою) умовою кредитного договору, а тому стягнення за даною вимогою є безпідставною і в цій частині позовних вимог слід було відмовити, в частині стягнення комісії в сумі 2412,70 грн.

Звертає увагу, що відповідно до умов кредитного договору, відповідач мав сплатити за користування кредитом відсотки в розмірі 26210 грн. за період з 27 січня 2022 року по 14 липня 2022 року, тобто за фактично 6 місяців відповідач мав сплатити відсотків більше ніж сума кредиту.

Задоволення позову про стягнення комісії є безпідставним. Стягнення відсотків на суму 33 291,72 грн. є також безпідставним.

Оскільки відповідно до умов кредитного договору відсотки становлять 26 210 грн. і при цьому відповідач на погашення відсотків сплатив 4580 грн. і таким чином заборгованість мала б становити 26 210 грн. - 4580 грн.= 21650 грн. Таким чином, заборгованість по відсотках не могла становити 33 291,72 грн.

На його думку нарахування процентів за договором обмежене до 14 липня 2024 року.

Відповідно до п. 1 Кредитного договору сума кредиту складає 25 000 грн. терміном до 14 липня 2022 року, комісія за надання кредиту складає 3750 грн., стандартна процентна ставка в день складає 0,86447 %.

Якщо виходити із сплаченої суми кредиту, відповідач отримав від Кредитора кредит у сумі 25000 гри, з яких повернув 4580 грн., що підтверджує сам позивач у своєму позові. Таким чином, розмір заборгованості за тілом кредиту мав би становити 20 420 грн., а не 25 000 грн., як про це неправдиво зазначає позивач у позовній заяві.

А заборгованість за процентами взагалі не повинна нараховуватися, так як пункти Договору про процентну ставку у розмірі 0,86447 % річних є просто кабальними для відповідача.

Також, кабальною умовою Кредитного договору є умова про орієнтовну загальну вартість кредиту у розмірі 54 960 грн., передбачена п. 3 даного договору.

Вказує, що позивач не надав суду належного розрахунку із якого би вбачалось оплата в сумі в сумі 4580 грн. відповідачем, що вказує на те, що розрахунок заборгованості наданий позивачем є неправильним.

Станом на дату подання позову позивач нарахував відповідачу прострочену заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 33291,72 гривень, що становить 133,17 % від суми кредиту. Такий розмір процентів при застосуванні цих умов призводить до встановлення непропорційно великої суми компенсації, тобто понад 50 % вартості кредиту і плати за користування кредитними коштами.

Також зазначає, що, відповідно до вимог пункту 15 етапі 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Так, військовослужбовці, визначені пунктом 15 статті 14 Закону, які мають кредитні зобов`язання перед банками, мають право на встановлені законодавством пільги, а саме:

1) звільнення від сплати відсотків за користування кредитом ;

2) звільнення від сплати штрафів/пені за несвоєчасну сплату платежів по кредиту.

Додатково повідомляємо суд про те, що пунктом 6-2 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» врегульовано питання простроченої заборгованості на період дії воєнного стану в Україні Так, на період дії воєнного стану та упродовж трьох місяців після його припинення або скасування банки, небанківські фінансові установи та колекторські компанії під час врегулювання простроченої заборгованості зобов`язані дотримуватися додаткових вимог щодо етичної поведінки, зокрема не взаємодіяти за власною ініціативою зі споживачем, що належить до захищеної категорії, та з його близькими особами.

До категорії захищених осіб віднесено:

1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України;

2) військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби;

3) членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

4) осіб - які перебувають у полоні;

5) з якими втрачено зв`язок;

6) зниклих безвісти.

Суд першої інстанції не дав оцінки долучених до матеріалів справи копії Посвідчення учасника бойових дій та Довідку, видану молодшому сержанту ОСОБА_1 про те, що він дійсно проходить військову службу по мобілізації відповідно до Указу Президента України №69/2022, що підтверджують статус військовослужбовця/учасника бойових дій.

Окрім того, Правила надання коштів у позику є незрозумілими для відповідача, який є пересічним споживачем, через дрібний шрифт такого документу. При цьому самі правила не підписані відповідачем по справі.

Також, Правила надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», додані позивачем до позову, не можуть вважатися належним та допустимим доказом у справі, так як Позивач не може довести яка саме редакція Правил надання коштів у позику діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Вважає, що стягненню з нього підлягає лише 25000 грн.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі.

З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

Зі змісту статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 27 січня 2022 року між ТОВ "Бізнес Позика" та ОСОБА_1 було укладено Договір № 446208-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

ТОВ "Бізнес Позика" 27 січня 2022 року направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 446208-КС-001 про надання кредиту, а ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію щодо укладання Договору № 446208-КС-001, шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-9593, який було надіслано на номер його мобільного телефону.

Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ "Бізнес позика" надає позичальнику грошові кошти, у розмірі 25000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти та комісію за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.

Згідно умов договору № 446208-КС-001 від 27 січня 2022 року, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти, в сумі 25000 грн., терміном до 14 липня 2022 року, комісія за надання кредиту - 3750 грн., процентна ставка в день 0,86470000% фіксована, загальна вартість кредиту 54960 грн., реальна річна процентна ставка - 3584,96 (а.с.44).

Згідно паспорту споживчого кредиту сума кредиту становить 25000 грн., строк повернення кредитних коштів - 24 тижні, відсоткова ставка - 315,61550000%, комісія за надання кредиту - 37500 грн., загальні витрати за кредитом - 29960 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту - 54960 грн., реальна річна процентна ставка -3584,96 (а.с.42,43).

ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало надало позичальнику грошові кошти, в розмірі 25000 грн., шляхом перерахування на банківську картку Позичальника ОСОБА_1 (а.с.12).

Таким чином, 27 січня 2022 року між ТОВ "Бізнес позика" та ОСОБА_1 було укладено Договір №446208-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».

У справах про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Із наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості видно, що станом на 10 квітня 2024 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 60704,42 грн., з яких: 25 000 грн. - суми прострочених платежів по тілу кредиту, 33291,72 грн. - суми прострочених платежів по процентам та 2412,70 грн. - суми прострочених платежів за комісією.

Згідно розрахунку заборгованості відповідач ОСОБА_1 частково здійснив оплату за Договором №446208-КС-001, сплативши 11 лютого 2022 року в сумі 4580 грн. і про таке наголошувала представник відповідача. Вказана сума була зарахована позивачем в рахунок погашення відсотків за користування кредитом 3242 грн.70 коп. та комісії 1337 грн. 30 коп. ( а.с.34-40).

Тож, із врахуванням внесених відповідачем коштів, заборгованість відповідача, станом на 10 квітня 2024 року, становить 60704,42 грн., з яких: 25000 грн. сума прострочених платежів по тілу кредиту, 33291,72 грн. сума прострочених платежів по процентам та 2412,70 грн. сума прострочених платежів за комісією.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув вищевказану суму заборгованості з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги безпідставними з огляду на нижчевикладене.

Щодо покликів апеляційної скарги про кабальні умови договору про нарахування процентів суд зазначає наступне.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 свої обов`язки за кредитним договором №446208-КС-001 від 27 січня 2022 року належним чином не виконував, допустив заборгованість за кредитом, яка станом на 10 квітня 2024 року, становить 60704,42 грн., з яких: 25000 грн. сума прострочених платежів по тілу кредиту, 33291,72 грн. сума прострочених платежів по процентам та 2412,70 грн. сума прострочених платежів за комісією.

За час користування відповідачем кредитним коштами ним на виконання своїх зобов`язань 11 лютого 2022 року було сплачено 4580 грн, які пішли на погашення відсотків за користування кредитом 324 грн.70 коп. та комісії 1337 грн.30 коп. (а.с.34-40).

Згідно умов кредитного договору №446208-КС-001 від 27 січня 2022 року позичальника було повідомлено, що у разі надання позичальнику кредиту, останній за договором споживчого кредитування зобов`язаний буде сплачувати відсотки, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі, з яким ОСОБА_1 ознайомився та без будь-яких заперечень підписав в електронному вигляді. Крім того, ОСОБА_1 було повідомлено орієнтовну вартість кредиту, строк кредиту та орієнтовану реальну річну процентну ставку.

Таким чином, ОСОБА_1 був повідомлений про загальні витрати, які будуть понесені ним у разі отримання кредиту у відповідній фінансовій установі, зокрема, повідомлено про реальну переплату за кредитом, тобто розмір відсотків, які повинні бути повернуті разом із грошовими коштами, наданими фінансовою установою у кредит.

Разом з тим, умови договору та правила надання кредиту не позбавляють ОСОБА_1 права на дострокове повернення кредиту зі сплатою процентів за фактичний час користування кредитом.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений та погодився з умовами надання кредиту, на підставі чого 27 січня 2022 року між сторонами укладено кредитний договір №446208-КС-001, в якому відображені умови надання кредиту, останній з відповідним договором погодився, про що свідчить його електронний підпис.

На момент укладення кредитного договору відповідач не зверталася до ТОВ «Бізнес Позика» із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився з усіма умовами такого договору.

Більше того, не дивлячись на своє гарантоване право (п.6) на розірвання договору протягом чотирнадцяти днів з дня його підписання, користувався коштами відповідача, до відповідача із відповідною заявою не звертався.

За змістом статей 6, 626, 627, 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, позивач мав можливість не вступати у кредитні відносини з відповідачем, якщо дійсно вважав встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим, натомість, позивач погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчив, що погодився на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені договором.

Колегія суддів не вбачає підстав вважати текст кредитного договору незрозумілим та/або таким, що вводить в оману споживача, зокрема, в частині визначення розміру та порядку сплати відсотків за користування кредитом.

Щодо покликів апеляційної скарги про безпідставність нарахування відсотків за кредитом, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем та на нього поширюється дія п. 15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Частиною 15 статті 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

У матеріалах справи на а.с.87 наявна довідка від15 вересня 2023 року, видана відповідачу ОСОБА_1 про те, що він дійсно призваний від 26 липня 2023 року №212 та проходить військову службу по мобілізації відповідно до Указу Президента України №69/2022.

З аналізу змісту вказаної вище норми законодавства та наявних у справі доказів вбачається, що відповідач, як військовослужбовець, який проходить службу з 26 липня 2023 року по теперішній час, з моменту мобілізації звільнений від виконання перед своїм кредитором зобов`язань, зокрема, по сплаті відсотків за користування кредитними коштами.

Відтак, нарахування до стягнення з відповідача відсотків по кредиту, починаючи з 26 липня 2023 року, є таким, що суперечитиме приписам ч.15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Разом з тим, як вбачається із розрахунку заборгованості долученого позивачем до позовної заяви, починаючи з 27 січня 2022 року ТОВ «Бізнес Позика» ОСОБА_1 нараховувались відсотки за користування коштами.

Станом на 14 липня 2022 року розмір відсотків становив 33291,72 грн. та в подальшому вказана сума відсотків є незмінною, що свідчить про ненарахування відсотків після 14 липня 2022 року.

Отже, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги в частині поширення на відповідача ч.15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відсотки за кредитом про стягнення яких просить позивач були нараховані до 26 липня 2023 року, тобто до проходження позичальником військової служби.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправомірність стягнення заборгованості за комісією, то колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19 дійшла такого висновку:

«10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин 1 і 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.».

Зазначений висновок відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України апеляційний суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Сторони кредитного договору погодили сплату комісії за надання кредиту в розмірі 3750 грн., що не суперечить наведеним вище вимогам закону, а з врахування сплаченим сум суд першої інстанції підставно задовольнив вимогу позивач про стягнення з ОСОБА_1 2412,70 грн.

Підстав для визнання умови договору про сплату комісії за надання кредиту нікчемною немає.

Отже, вимоги позивача про стягнення комісії є правомірними та вірно задоволенні судом першої інстанції.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права в оскаржуваній частині.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Пащуком Артемом Ігоровичем залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 липня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2024 року.