РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

12.02.2024 року Херсонській міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Шестакової Я.В.,

за участю секретаря Капінус О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача в листопаді 2021 року звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням ОСОБА_2 , а саме: частиною житлової квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилається на те, що позивач є власником вищезазначеної квартири в якій зареєстрований відповідач але більше року останній не проживає у вказаній квартирі, будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем про надання житла в оренду або в інше користування квартирою немає. На сьогоднішній день позивачу відомо, що відповідач виїхав на постійне проживання до РФ, до того ж, є громадянином РФ, місцезнаходження відповідача позивачу не відоме. Факт реєстрації відповідача в належній позивачу квартирі порушують її права власника на вільне користування та розпорядження майном, тому вона звернулася з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 24.12.2021 року цивільний позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 30.12.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі була направлена позивачу та відповідачу. У зазначений в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, розглянувши за наявними в справі доказами, заперечень проти заочного розгляду справи не надходило.

Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком за місцем його реєстрації, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України.

Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло.

Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши докази, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.150 ЖК України, ст.ст.319, 383 ЦК України, громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для власного проживання і проживання членів сім`ї, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, користуватися і володіти нею.

Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст.391 ЦК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.02.2010 року, зареєстрованого державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори Семенихіною В.І. за реєстровим № 632 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 448005.

Факт реєстрації відповідача у вищезазначеній квартирі, підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб департаменту адміністративних послуг ХМР № 16-21/1066 від 30.12.2021 року, наданої на запит суду 05.01.2022 року.

Згідно акту складеного 18.11.2021 року ОСББ «Довіра» ОСОБА_2 не проживає з 2019 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_2 , даний акт також підписано сусідами: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Факт не проживання відповідача у квартирі, належній позивачу більше року також підтверджується довідками ОСББ «Довіра» від 18.11.2021 року №16, 15, згідно яких ОСОБА_2 не мешкає у зазначеній квартирі з грудня 2019 року.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать Закону.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналогічна правова позиція викладена касаційним судом у постанові Верховного Суду від 22 листопада 2018 року у справі № 591/4595/16-ц.

Відповідно до ст.71 ЖК України особа втрачає право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

При розгляді справи щодо визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи є причини відсутності відповідача поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності.

Матеріалами справи встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , відповідач не проживає за місцем реєстрації без поважних причин більше 1 року, що свідчить про те, що відповідач відмовився від проживання та користування житлом.

Відомості про наявність договору про право користування спірним житлом відсутні, інші підстави, передбачені законом, судом не встановлені.

Доказів на спростування вказаних обставин або наявності поважних причини не проживання у спірному житловому приміщенні понад один рік відповідач суду не надав.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV прокоментовано порядок та підстави зняття з реєстрації місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За таких обставин, приймаючи до уваги вимоги позивача, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд вважає встановленим, що відповідач не проживає у квартирі, власником якої є позивач, без поважних причин більше року, у зв`язку з чим суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню в повному обсязі про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.319,383, 391,405 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 80,81, 141, 247, 263-265, 272, 280-284, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити .

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача , поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , РНОКПП не відомо.

Повний текст рішення складено 12.02.2024 року.

Суддя Шестакова Я.В.