КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №939/1983/23 Головуючий у 1 інстанції: Міланіч А.М.

Провадження №22-ц/824/595/2024 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

13 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Олійника В.І., Сушко Л.П.,

при секретарі Дуб С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 16 серпня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та записів про право власності.

Просив визнати недійсним договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 3 листопада 2022 року за реєстровим номером 1093, скасувати рішення про державну реєстрацію прав індексний номер 65344916 від 3 листопада 2022 року.

Одночасно подав заяву про забезпечення позову.

Просив накласти арешт та заборонити вчинення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вищезазначеної квартири

В обґрунтування вимог заяви зазначав, що існує ймовірність того, що відповідачі вчинять дії щодо відчуження наявного у них нерухомого майна, що призведе до ускладнення судового процесу, залучення до спору третіх осіб, визнання правочинів недійсними та неможливості в майбутньому виконати рішення суду.

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 16 серпня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 04 вересня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 16 серпня 2023 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчинення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 210, а саме квартири, загальна площа 40.6 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідачі, укладаючи договір дарування діяли явно недобросовісно та з наміром не допустити звернення стягнення на квартиру по наявним борговим зобов`язанням.

ОСОБА_1 впевнений, що дізнавшись про подачу позовної заяви, здійснять дії направлені на відчуження або передачу квартири третім особам задля унеможливлення виконання рішення суду.

29 січня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив адвоката Яковенка А.О. - представника ОСОБА_2 , у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

10 листопада 2023 року на адресу апеляційного суду надійшла відповідь на відзив ОСОБА_4 .

У судовому засіданні адвокат Столяр О.І. - представник ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Адвокат Яковенко А.О. - представник ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час та місце розгляду справи по суті, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд прийшов до наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що заявником не було надано належних і допустимих доказів, які б свідчили про існування ризиків можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту. У матеріалах справи відсутні докази щодо вчинення відповідачем ОСОБА_3 реальних дій, направлених на відчуження належної їй квартири.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для застосування зазначених заявником заходів забезпечення позову, а тому відмовив у задоволенні заяви.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 16 серпня 2023 року підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до кожного конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з заявою ОСОБА_1 посилався на те, що 07.09.2020 року між ним з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої укладено Договір поруки, який посвідчено Тригуб Є.О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстровано у реєстрі за № 4516.

19.07.2022 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу про виконання порушених зобов`язань за Договором позики.

Проте боржники не виявили жодного наміру виконати свої зобов`язання за договором. Оскільки зобов`язання боржника за договором не було забезпечене жодною іпотекою, лише порукою фізичних осіб, позикодавець мав всі підстави вважати, що боржники будуть діяти недобросовісно та здійснять усі можливі дії для негайного відчуження або передачі близьким особам всього наявного в них нерухомого майна та грошових коштів, як тільки їм стане відомо про намір заявника звернутися в суд з позовом про примусове стягнення заборгованості.

Станом на дату укладення договору поруки ОСОБА_2 мала у приватній власності квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Як пізніше стало відомо ОСОБА_1 , 03.11.2022 року ОСОБА_2 відчужила свою квартиру, а новим власником нерухомого майна стала ОСОБА_3 , яка є дочкою ОСОБА_2 , а підставою для державної реєстрації права власності на наведену квартиру став договір дарування квартири.

Таким чином ОСОБА_2 відчужила майно після настання строку виконання зобов`язань за договором позики від 07 вересня 2020 року, після отримання вимоги про сплату боргу та після того, як дізналася про намір позивача вжити заходів забезпечення позову шляхом арешту цього майна.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну ОСОБА_3 квартиру загальною площею 40.6 кв.м за адресою АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції було зроблено необґрунтований висновок про наявність підстав вважати, що заявлені ОСОБА_1 вимоги не спрямовані на реальне забезпечення позовних вимог.

На думку колегії суддів невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити ефективний захист або поновлення оспорюваних прав або інтересів позивача та виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, для вжиття яких існували усі передбачені процесуальним законодавством підстави, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 16 серпня 2023 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Вжити заходи забезпечення позову:

- Накласти арешт та заборону на вчинення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна реєстраційний номер 210, а саме квартири, загальна площа 40.6 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , належать на праві власності ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягувач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Боржник: ОСОБА_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНКОПП: НОМЕР_1 .

Строк пред`явлення до виконання - до 13.02.2027 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді В.І. Олійник

Л.П. Сушко