ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/2925/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 червня 2024 року в складі судді Яковлевої В.М. у справі № 638/11485/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 12 жовтня 2020 року відповідачка звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою укладення договору про надання банківських послуг шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг у АТ КБ «ПриватБанк». Шляхом підписання вказаної анкети-заяви відповідачка погодилася з «Умовами та правилами банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua та які разом складають Договір про надання банківських послуг та відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України, є договором приєднання.

Відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 5000,00 грн. Для користування кредитним рахунком відповідачка отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 100 000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.5 Договору, на підставі якого відповідачка дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Вказав, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Проте, відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором відповідачка станом на 11 червня 2023 року має заборгованість в розмірі 124 380,48 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 101 748,30 грн, заборгованість за простроченими відсотками 22 632,18 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в указаному розмірі, а також 2684,00 грн судового збору.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 червня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12 жовтня 2020 року за тілом кредиту у розмірі 101 748,30 грн, у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2 195,62 грн.

Заочне рішення суду мотивовано тим, що відповідачка фактично отримала та використовувала кошти, надані банком на кредитну картку, а тому наявні підстави для стягнення з неї на користь позивача фактично використаної суми кредитних коштів (тіла кредиту). В частині стягнення процентів відмовлено, оскільки сторонами не узгоджено розмір процентів за користування кредитом.

На вказане заочне рішення суду 25 червня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити його вимоги в повному обсязі, в іншій частині - задоволенні позовних вимог рішення суду залишити без змін; судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при ухваленні заочного рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права; заочне рішення в частині відмови у задоволенні вимог прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. Суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками, оскільки між сторонами було узгоджено розмір відсотків за користування кредитом, що підтверджується підписом відповідачки в заяві про приєднання до умов та правил надання послуг від 12 жовтня 2020 року, де визначено процентну ставку за користування кредитом та у разі прострочення. Відповідачка частково погашала заборгованість, в тому числі за процентами, що підтверджується випискою, тобто погодилась з умовами договору.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 31 жовтня 2024 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

АТ КБ «ПриватБанк» отримано 11 вересня 2024 року в електронному кабінеті (а.с. 8 том 2).

Повістку на ім`я ОСОБА_1 повернуто на адресу апеляційного суду з відміткою від 26 вересня 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 10-11 том 2).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» слід задовольнити, виходячи з наступного.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що стягненню підлягає лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 101 748,30 грн. Що стосується заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 22 632,18 грн, то підстав для її стягнення не вбачається, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо погодження між сторонами розміру відсотків за користування кредитними коштами.

Проте, погодитися з заочним рішенням суду в цій частині колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 12 жовтня 2020 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг (а.с. 37-44).

У Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг зазначено, що клієнт підписанням цього документу приєднується до розділу «загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою» Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені у мережі інтернет за адресою: https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї заяви, які разом становлять договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати.

Із змісту цієї заяви вбачається, що сторонами погоджена базова процентна ставка 42,0 % - для карт Універсальна та 40,8 % - для карт Універсальна Gold (а.с.37 зворот), а у випадку невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується процентна ставка 84,0% - для карт Універсальна та 81,6 % - для карт Універсальна Gold (а.с.38 зворот).

Крім заяви, до кредитного договору банк додав копію Паспорту споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 та в ньому також вказана процентна ставка за користування кредитом (42,0% для картки «Універсальна» та 40,8% для картки «Універсальна голд»), однак викладена у паспорті інформація зберігає чинність та є актуальною лише до 27 жовтня 2020 року (а.с. 45-47).

Також банком надано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», проте він не містить підпису ОСОБА_1 (а.с. 48).

За умовами укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредитного договору від 12 жовтня 2020 року, Банком було надано кредит в розмірі 5000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому неодноразово збільшувався та станом на 25 січня 2022 року становив 100 000,00 грн (а.с. 35).

Згідно з довідкою позивача, за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 останній були надані кредитні картки: 12 жовтня 2020 року картка типу «Універсальна» № НОМЕР_1 з терміном дії до 09/24 та 23 грудня 2020 року картка типу «Універсальна GOLD» № НОМЕР_2 з терміном дії до 07/24 (а.с. 36).

З виписки за договором № б/н за період 12 жовтня 2020 року по 27 червня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитним коштами як шляхом зняття готівки у банкоматах, так і здійснювала розрахунки за покупки в магазинах, перераховувала кошти на інші карткові рахунки, а також здійснювала поповнення кредитної картки (а.с. 15-34).

Згідно наданого Банком розрахунку станом на 11 червня 2023 року мається заборгованість в розмірі 124 380,48 грн, яка складається з: 101 748,30 грн заборгованості за тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 22 632,18 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит згідно статті 625; 0,00 грн нарахована пеня; 0,00 грн нарахована комісія (а.с. 10-14).

Оскільки заочне рішення суду оскаржується лише в частині позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, а саме щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками, тому в іншій частині заочне рішення суду не переглядається.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відома, в зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Посилання банку на те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 22 632,18 грн, адже позивачем до суду було надано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 12 жовтня 2020 року, яка підписана відповідачкою особисто та підтверджує, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, є обґрунтованим.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, яка підписана в електронному вигляді (а.с. 37-44).

Правові відносини в сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регулюються Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон).

Згідно положень частин 3, 4, 6, 7 статті 11 зазначеного Закону у редакції на час виникнення спірних відносин електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» у редакції на час підписання заяви визначає, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За змістом норм статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається зі змісту Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг (а.с. 40) сторони визнають простим електронним підписом такі способи підпису клієнта: ОТР-пароль, QR-код, підпис стилусом на планшеті у відділені Банку, кнопки «Підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився» тощо в програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах Банку в мережі інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідних послуг та підписати відповідний договір, дати доручення Банку на здійснення операції по переказу коштів тощо, якщо інтерфейс відповідного ПК Банку дає можливість клієнту зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої клієнт надає Банку шляхом підписання способами, узгодженими сторонами вище. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів з використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, які не потребують додаткового підтвердження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що наданими позивачем доказами підтверджено підписання ОСОБА_1 . Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг в електронному вигляді 12 жовтня 2020 року.

Із змісту цієї заяви вбачається, що сторонами погоджена базова процентна ставка 42,0 % - для карт Універсальна та 40,8 % - для карт Універсальна Gold (а.с.37 зворот), а у випадку невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту застосовується процентна ставка 84,0% - для карт Універсальна та 81,6 % - для карт Універсальна Gold (а.с.38 зворот).

Згідно довідки Банку (а.с. 36) відповідачці 12 жовтня 2020 року видавалась картка Універсальна, а 23 грудня 2020 року - Універсальна GOLD, а тому погоджений сторонами розмір відсотків до 23 грудня 2020 року становить 42,0% - базова процентна ставка для карт Універсальна, а з 23 грудня 2020 року 40,8% - базова процентна ставка для карт Універсальна Gold.

За відповідними ставками банком нараховувались проценти, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 10-14).

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув.

Встановивши, що банк надав відповідачці кредит, а відповідачка його не повернула, суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні заборгованості за простроченими відсотками.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Видана ОСОБА_1 кредитна картка «Універсальна» мала термін дії до вересня 2024 року, а Універсальна GOLD - до липня 2024 року (а.с. 36).

Відтак, у межах строку кредитування за вказаними картками відповідачка має, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти.

З розрахунку банку вбачається, що проценти нараховувались за період з 12 жовтня 2020 року по 11 червня 2023 року, тобто у межах строку кредитування (а.с. 10-14).

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 22 632,18 грн.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками за кредитним договором б/н від 12 жовтня 2020 року.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність Банком факту користування позичальником кредитними коштами та наявності заборгованості за тілом кредиту останньої в розмірі 101 748,30 грн, зважаючи на те, що правильність розрахунку судом першої інстанції розміру заборгованості за тілом кредиту судом апеляційної інстанції не перевіряється, як таке, що не оскаржується, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення на користь банку заборгованості за відсотками за кредитним договором б/н від 12 жовтня 2020 року в розмірі 22 632,18 грн.

Оскільки у заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, підписаній відповідачкою, визначений розмір процентної ставки за користування кредитом, судова колегія вважає, що сторони погодили умови договору кредиту в частині розміру процентів за користування кредитом. Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; з порушенням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги спростовують висновки суду, тому відповідно до п. 3 частини 1 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції задовольняє апеляційну скаргу та скасовує заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами, та ухвалює нове судове рішення про задоволення позову банку в цій частині.

В частині задоволення позову судове рішення не оскаржувалось та не переглядалось.

Частинами 1, 2, 10, 13 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду першої інстанції з позовом АТ КБ «ПриватБанк» було сплачено судовий збір в розмірі 2684 грн (а.с. 58), та при зверненні з апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» сплачено 732,73 грн. (а.с. 238).

Оскільки позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені повністю, з ОСОБА_1 на користь Банку підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 3416,73 грн (2684 + 732,73).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 червня 2024 року скасувати в частині відмови в стягненні відсотків за користування кредитними коштами та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за кредитним договором № б/н від 12 жовтня 2020 року у розмірі 22 632, 18 грн (двадцять дві тисячі шістсот тридцять дві гривні вісімнадцять копійок).

Змінити розподіл судових витрат:

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 3416,73 грн (три тисячі чотириста шістнадцять гривень сімдесят три копійки).

В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина