Справа №345/3784/24
Провадження № 2/345/958/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.09.2024 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Сухарник І.І.

з участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калуша у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Представник АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т.1, а.с.1-6).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 13.08.2019 на підставі кредитного договору № 006 (надалі кредитний договір) видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 3000,00 грн., який пізніше було збільшено до 51414,17 грн. Кредитний договір укладено між сторонами 13.08.2019, однак кредитною карткою Відповідач користувався і здійснював платежі до 27.07.2022, що відображено в розрахунку заборгованості та виписках по рахунку.

Умовами Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, копія витягу з якого додається, передбачено право Банку змінювати клієнту кредитний ліміт. Так, згідно пункту 4.3.6.4. частини 4 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб встановлено, що змінити (зменшити, збільшити) розмір наданого Кредитного ліміту або закрити Кредитний ліміт взагалі за умови інформування Клієнта шляхом направлення SMS-повідомлення на Номер мобільного телефону. В SMS-повідомленні про зміну розміру Кредитного ліміту Банк повідомляє Клієнту новий розмір Кредитного ліміту. У разі незгоди Клієнта із зміненим розміром Кредитного ліміту, за винятком випадку, передбаченого п. 4.2.19. Розділу ІІ цього Договору, Клієнт протягом 30 (тридцяти) календарних днів повинен звернутися до Банку та особисто подати відповідну письмову заяву. У випадку, якщо Клієнт протягом вказаного строку не заявив про свою незгоду зі зміною розміру Кредитного ліміту та/або здійснив першу Платіжну операцію після отримання вказаного SMS-повідомлення Банку, згода Клієнта зі зміною умов Договору вважається підтвердженою.

Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 30.04.2024 складає 84325.17 грн., з яких: 51414.17 грн. заборгованість за кредитом; 32911,00 грн. заборгованість процентами; 0 грн. заборгованість за комісією.

Позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була.

У зв`язку з цим, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість у сумі 84325,17 гривень та судовий збір.

Ухвалою суду від 26.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено справу до судового розгляду.

17.09.2024 від представника відповідача отримано судом додаткові пояснення у справі (т.2, а.с.49-54), в яких зазначено, що відповідно до наданих Позивачем доказів, а саме "Довідки про збільшення кредитного ліміту", кредит надавався Відповідачу: 13.08.2019 року в сумі 3000,00 грн. 24.10.2019 року кредитний ліміт збільшений до 7000,00 грн; 12.02.2020 року збільшений до 12000,00 грн; 10.07.2020 року збільшений до 16800,00 грн; 17.11.2020 року збільшений до 21800,00 грн; 18.03.2021 року збільшений до 26800,00 грн; 22.04.2021 року збільшений до 34800,00 грн; 20.05.2021 року збільшений до 42800,00 грн; 16.06.2021 року збільшений до 48800,00 грн; 22.07.2021 року збільшений до 50000,00 грн; 27.03.2023 року збільшений до 51414,17 грн. Як стверджує позивач заборгованість відповідача за основною сумою кредиту становить 51 414,17 грн.

Однак, із розрахунку заборгованості з погашення суми кредиту вбачається, що починаючи з 13.11.2019 року заборгованість Відповідача вказана Позивачем понад встановлений ним же кредитний ліміт. Так, 13.11.2019 року Позивач вказує залишок непогашеного кредиту в сумі 7367,53 грн, яка в подальшому із незрозумілих причин зростала щодня, і це при тому, що у період 24.10.2019 року-11.02.2020 року кредитний ліміт становив 7000,00 грн.

Представник відповідача зазначає, що понад встановлений кредитний ліміт Відповідач об`єктивно не могла використовувати будь-які кошти. Аналогічна ситуація вбачається у згаданому розрахунку протягом всього періоду до 30.04.2024 року, за який він здійснений. Максимальна сума боргу за кредитом Позивачем у розрахунку зазначена станом на 30.08.2021 року в сумі 213 716,77 грн. Із наявних матеріалів справи неможливо з`ясувати звідки такі нарахування, на чому вони базуються і чим обґрунтовуються.

У додаткових поясненнях представник відповідача звертає увагу, що в позові вказано, що відповідач користувалась карткою до 27.02.2022 року, при цьому збільшення кредитного ліміту до рівня 51 414,17 грн зазначено лише з 27.03.2023 року. Відтак, виникають обґрунтовані сумніви щодо наявності дійсних підстав стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту саме у заявленому розмірі, так як сам позивач вказує кінцеву дату користування виданою карткою.

Інші докази у справі також містять суперечливі відомості щодо обставин справи. Так, відповідно до "Паспорта споживчого кредиту №0-9-24ВС" Відповідачу надавався кредит в сумі 34 608,00 грн, строком на 24 місяці, з нарахуванням процентів у розмірі 47,9023% річних, кредит надавався шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок продавця товарів та/або послуг. Тобто, за інформацією цього паспорта ці грошові кошти не отримувались безпосередньо відповідачем у користування у вигляді кредитного ліміту на картку. Також, згідно із цим паспортом погашення кредиту мало здійснюватися шляхом внесення періодичних платежів протягом 24 місяців.

Однак, позивачем як доказ у справі надана "Заява №006" на приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб", у якій процентна ставка за користування кредитом складає 47,88% річних. Отже, Позивачем на обґрунтування позовних вимог надані докази, які містять суперечливу інформацію, що унеможливлює з`ясування дійсних обставин справи.

Представник відповідача звертає увагу, що позивач покликається на те, що укладений сторонами кредитний договір становлять анкета клієнта, заява на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб і Публічна пропозиція ПАТ "ПУМБ" на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі по тексту Публічна пропозиція).

В додаткових поясненнях представника відповідача зазначено, що позивач не надає доказів оформлення та укладання між сторонами та відповідно отримання позичальником Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, та/чи Тарифів банку, щоб в сукупності із заявою і анкетою свідчило б про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Виходячи з аналізу норм ЦК України, не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови розумів позичальник, підписуючи чи договір, чи заяву та анкету клієнта.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ "ПУМБ" зазначає, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши договір, заяву-анкету. На думку представника відповідача, доводи позивача в позовній заяві не можуть бути прийняті до уваги, оскільки матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт належного ознайомлення відповідача з усіма істотними умовами договору. Відсутність підпису позичальника на Публічній пропозиції фактично надає можливість банку надавати умови в будь-якій редакції та стверджувати, що зазначені умови погоджені з Відповідачем. Зазначення в заяві на видачу кредиту про ознайомлення позичальника і Відповідача з умовами надання кредиту без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом позичальника, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження позичальника, відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.

Таким чином, враховуючи, що за умовами договору, заяви позичальника, останній разом з Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб і Тарифами складає між позичальником та банком договір про надання банківських послуг, а долучена Позивачем до матеріалів позовної заяви Публічна пропозиція, не містить підпису Відповідача, представник відповідача робить висновок, що позивачем не доведено, що під час підписання заяви позичальника Відповідач була ознайомлена саме з цими умовами кредитування.

Представник відповідача зазначає, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ "ПУМБ"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Оскільки стороною позивача на обґрунтування позовних вимог надані докази, які містять суперечливі відомості, а також відсутні належні і допустимі докази укладання кредитного договору саме на тих умовах, якими банк обґрунтовує свої вимоги, тому відповідач вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Вищезазначені додаткові пояснення представника відповідача доставлено до електронного кабінету позивача 17.09.2024. Тобто у представника позивача було достатньо часу для ознайомлення з цими поясненнями та надання заперечень. Однак, станом на дату проведення судового засідання 24.09.2024 жодних заперечень від позивача не отримано.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася. В позовній заяві просила розглядати справу за відсутності представника позивача (т.1, а.с.5).

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак представником відповідача подана суду заява про розгляд справи без участі сторони відповідача (т.2, а.с.60).

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 13.09.2019 відповідачем ОСОБА_1 подано АТ «ПУМБ» (позивачу) анкету клієнта, в якій зазначені перональні дані клієнка ОСОБА_1 (т.1, а.с.14).

Також відповідачем ОСОБА_1 що 13.09.2019 підписана заява № 006 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. В даній заяві зазначені такі умови кредитування: кредитний ліміт у сумі 3000.00 грн, розрахунковий день 30 число місяця, платіжна дата 30 число місяця, реальна річна процентна ставка складає 47,88%. Також зазначено, що строк дії кредитного ліміту, процентна ставка за користування кредитним лімітом, розмір мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО в залежності від типу кредитної картки. Даною заявою підтверджується отримання кредитної картки (т.1, а.с.15).

Крім того, в заяві на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 006 від 13.09.2019 зазначено, що клієнт підписанням цієї заяви беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі за текстом ДКБО), яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ», в повному обсязі (т.1, а.с.15).

Позивачем до позовної заяви долучено Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка затверджена рішенням правління АТ «ПУМБ» №760 від 11.06.2019 та діє в новій редакції з 12.06.2019 (т.1, а.с.17-45).

Однак, суд звертає увагу, що в заяві на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 006 від 13.09.2019 не зазначено, що відповідачка приєдналася саме до Публічній пропозиції на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що затверджена рішення правління АТ «ПУМБ» №760 від 11.06.2019 та діє в новій редакції з 12.06.2019.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 1054 ЦК України, особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України від 15.11.2016 № 1734-VIII «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Отже, умови договору про споживчий кредит мають бути викладені у вигляді примірнику договору з додатками до нього, який має бути переданий споживачу.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19):

«Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.»

«У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.»

«Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.»

«В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК Україниза змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.»

«За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.»

«Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст.11Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.»

Аналогічний висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 697/302/20, провадження № 61-2498св22.

Позивачем не надано суду докази про узгодження відповідачем Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що затверджена рішенням правління АТ «ПУМБ» №760 від 11.06.2019.

Таким чином, суд не може зробити висновок, що відповідачка приєдналася саме до Публічній пропозиції на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що затверджена рішення правління АТ «ПУМБ» №760 від 11.06.2019 та діє в новій редакції з 12.06.2019.

Також до позовної заяви долучено паспорт споживчого кредиту, який був підписаний відповідачкою 13.08.2019 (т.1, а.с.16). В паспорті в розділі 3 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача» зазначено: сума/ліміт кредиту 34608,00 грн; строк кредитування 24 місяці; пільговий період 9 місяців; кредит надавався шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок продавця товарів та/або послуг. В розділі 4 паспорта «Інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної сукупної вартості кредиту з пільговим періодом для споживача» зазначено: процентна ставка становить з 14.08.2019 року по 13.05.2020 року 0,01 відсотків річних, з 14.05.2020 0,01 відсотків річних; реальна річна процентна ставка 47,9023 відсотків річних. В розділі 4 паспорта зазначено, що погашення кредиту мало здійснюватися шляхом внесення періодичних платежів протягом 24 місяців.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону «Про споживче кредитування», до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Як встановлено судом, до матеріалів справи долучено два документи: заява на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту, умови яких відрізняються (зазначено різні суми кредитного ліміту, різні відсоткові ставки). В позовній заяві не зазначено, яке відношення до предмету позовних вимог має паспорт споживчого кредиту.

Судом також досліджено довідку про збільшення кредитного ліміту по договору № 006 від 13.09.2019 боржника ОСОБА_1 , в якій зазначено, що кредит надавався Відповідачу: 13.08.2019 року в сумі 3000,00 грн. 24.10.2019 року кредитний ліміт збільшений до 7000,00 грн; 12.02.2020 року збільшений до 12000,00 грн; 10.07.2020 року збільшений до 16800,00 грн; 17.11.2020 року збільшений до 21800,00 грн; 18.03.2021 року збільшений до 26800,00 грн; 22.04.2021 року збільшений до 34800,00 грн; 20.05.2021 року збільшений до 42800,00 грн; 16.06.2021 року збільшений до 48800,00 грн; 22.07.2021 року збільшений до 50000,00 грн; 27.03.2023 року збільшений до 51414,17 грн. (т.1, а.с.51).

Однак, до позовної заяви не додано будь-яких доказів згоди відповідача на зміну кредитного ліміту та підстав такої зміни.

До матеріалів справи позивачем долучено розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором № 006 від 13.09.2019 станом на 30.04.2024 (т.1, а.с.52-63). В даному розрахунку зазначено, що прострочена заборгованість відповідача за відсотками становить 32911,00 грн, заборгованість відповідача за основною сумою кредиту становить 51414,17 грн.

У постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 266/4900/21, провадження № 61-6798св23, зазначено, що: «...по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні ст.ст. 76,95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, тоді як саме виписки за рахунками позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, тобто слугувати підтвердженням правильності проведених стороною в такому розрахунку арифметичних дій. Така ж позиція стосовно розрахунку та доказів заборгованості міститься у постанові Верховного Суду від 09.02.2023 у справі № 464/3214/16 (провадження № 61-16156св21).

На підтвердження заборгованості ОСОБА_1 перед АТ «Перший Український Міжнародний Банк» долучено до матеріалів справи виписку з особового рахунку ОСОБА_1 з 13.08.2019 по 30.04.2024 (т.1, а.с.64-230; т.2, а.с.1-15). У даній виписці не зазначено підсумкових сум, які отримувала відповідачка та які вона оплачувала.

Судом досліджено долучений розрахунок заборгованості та виписку з особового рахунку ОСОБА_1 та встановлено, що між ними є розбіжності, зокрема:

-щодо погашення відсотків: у виписці з особового рахунку зазначено, що 01.05.2020 клієнтом погашено 671,93 грн заборгованості за відсотками, однак в розрахунку заборгованості по відсотках травень 2020 року взагалі не відображено; у розрахунку заборгованості по відсотках зазначено, що 30.06.2022 клієнтом погашено 1,38 грн. заборгованості, однак у виписці з особового рахунку немає відомостей про дану операцію.

-щодо погашення основної заборгованості: у розрахунку заборгованості з погашення суми кредиту зазначено, що 31.10.2021 фактично клієнтом погашено 46714,61 грн, однак у виписці з особового рахунку наявні відомості про проведення клієнтом в жовтні 2021 року операцій по кредиту (погашенні) на загальну суму 47861,00 грн; у розрахунку заборгованості з погашення суми кредиту зазначено, що 31.08.2021 фактично клієнтом погашено 179607,93 грн, однак у виписці з особового рахунку наявні відомості про проведення клієнтом в серпні 2021 року операцій по кредиту (погашенні) на загальну суму 168607,93 грн; у розрахунку заборгованості з погашення суми кредиту зазначено, що остання оплата проведена 04.11.2021 в сумі 10185,83 грн, однак у виписі з особового рахунку є відомості про проведення операції 25.07.2022.

Крім того, в розрахунку заборгованості позивач вказує залишок непогашеного кредиту станом на 13.11.2019 в сумі 7367,53 грн, яка в подальшому зростала щодня, і це при тому, що у період з 24.10.2019 по 11.02.2020 кредитний ліміт за твердженнями позивача становив 7000,00 грн. Аналогічна ситуація вбачається у згаданому розрахунку протягом всього періоду до 30.04.2024 року, за який він здійснений. Максимальна сума боргу за кредитом Позивачем у розрахунку зазначена станом на 30.08.2021 року в сумі 213 716,77 грн.

Також в розрахунку заборгованості вказано, що з 04.11.2021 по 28.02.2023 борг відповідача становить 51414,17 грн. Однак, у довідці про збільшення кредитного ліміту зазначено, що 22.07.2021 року кредитний ліміт збільшений до 50000,00 грн; 27.03.2023 року кредитний ліміт збільшений до 51414,17 грн. (т.1, а.с.51). Тобто станом на 04.11.2021 кредитний ліміт відповідача (за твердженням позивача) становив 50000,00 грн і сума боргу по кредиту не могла перевищувати дану суму, тобто не могла становити 51414,17 грн.

Крім того, що в позові вказано, що відповідач користувалась карткою до 27.02.2022 року, при цьому збільшення кредитного ліміту до рівня 51 414,17 грн зазначено лише з 27.03.2023 року. Відтак, в суду виникають обґрунтовані сумніви щодо наявності дійсних підстав стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту саме у заявленому розмірі, так як сам позивач вказує кінцеву дату користування виданою карткою.

Позивачем не надано жодних пояснень щодо зазначених розбіжностей у розрахунку заборгованості та виписці з особового рахунку ОСОБА_1 , не роз`яснено, яким чином було виготовлено розрахунок заборгованості, чому в розрахунку заборгованості залишок непогашеної суми перевищує заявлений кредитний ліміт.

Таким чином, оскільки позивачем не надано суду докази про узгодження відповідачем Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що затверджена рішенням правління АТ «ПУМБ» №760 від 11.06.2019, то суд не може зробити висновок, що відповідачка приєдналася саме до цієї редакції Публічної пропозиції. До матеріалів справи долучено два документи: заява на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту, умови яких відрізняються (зазначено різні суми кредитного ліміту, різні відсоткові ставки), тому суд не може зробити висновку, які конкретно умови договору були запропоновані відповідачу. Крім того, до позовної заяви не додано будь-яких доказів згоди відповідача на зміну кредитного ліміту та підстав такої зміни, тому суд не може вважати доведеною правильність збільшення кредитного ліміту. Також судом встановлено, що між долученим до матеріалів справи розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку ОСОБА_1 є розбіжності, зокрема у сумах і датах проведення оплат відповідачем, позивачем не надано жодних пояснень щодо зазначених розбіжностей, тому суд не може встановити, яким є залишок заборгованості відповідача перед позивачем. За твердженням позивача, станом на 04.11.2021 кредитний ліміт відповідача становив 50000,00 грн, тому борг по тілу кредиту не міг перевищувати дану суму, тобто не міг становити 51414,17 грн (які просить стягнути позивач).

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зазначений процесуальний обов`язок кореспондується із положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

З аналізу зазначених положень, вбачається, що учасники справи мають передбачені процесуальним законом права та обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх недоведеністю.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Суд вважає, що заявлені вимоги позивача не доведені та не підтверджені належними доказами.

Таким чином, обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду судом справи, а тому суд вважає позов недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 141, 258, 259, 265, 268, 279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 27.09.2024.

Головуючий