Справа № 348/775/24
Провадження № 22-ц/4808/1245/24
Головуючий у 1 інстанції Максименко О. Ю.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Пнівчук О.В. Луганської В.М.,

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю ОСОБА_1 його представника адвоката Боднарчука А.М.

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду від 08 липня 2024 року, ухвалене в складі судді Максименко О.Ю. в м. Надвірна Івано-Франківської області, повний текст якого складено 12 липня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що він 06 вересня 2023 року приблизно о 07:00 годині, на своєму автомобілі марки Renault Grand Scenic, державний номерний знак НОМЕР_1 , їхав на роботу до м. Івано-Франківська. У с. Тисменичани по вул. Л.Лукача Івано-Франківського району відповідач ОСОБА_1 вів свого коня разом із лошам. Лоша, яке не було на поводі, раптово підбігло до авто і вискочило на нього, чим спричинило автомобілю механічні ушкодження у вигляді розбитого вітрового скла з лівої сторони та лівої передньої фари, а також пошкодив ліве переднє крило. Відносно відповідача працівниками поліції 06.09.2023 складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів). Постановою Надвірнянського районного суду від 15.11.2023 провадження у справі № 348/2197/23 відносно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 лютого 2024 року постанову Надвірнянського районного суду від 15.11.2023 скасовано, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення відповідно до положень п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП. В подальшому він звернувся у сервісний центр - Приватну виробничо-комерційну фірму «В.С.К.», яка здійснює продаж та технічне обслуговування автомобілів, в тому числі, марки «Renault», де отримав рахунок на оплату № 568 від 22.02.2024, відповідно до якого заміна пошкоджених деталей та ремонт автомобіля коштує 24 339,20 грн. Крім того, внаслідок незаконних дій відповідача йому завдано моральну шкоду у вигляді моральних страждань та переживань, оскільки в результаті ДТП пережив страх та стрес. Спричинення шкоди автомобілю, який він придбав два роки назад (на придбання якого тяжко працював на роботі) глибоко вразили його і викликали у нього душевні страждання та переживання, через що тривалий час він був позбавлений можливості вести нормальний спосіб життя. Тому, заподіяну моральну шкоду оцінює у розмірі 10 000,00 грн. Добровільно відшкодувати завдану матеріальну та моральну шкоду ОСОБА_1 відмовився. Просив суд стягнути з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 24 339 грн 20 коп., моральну шкоду у сумі 10000 грн, та понесені судові витрати.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 08 липня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 20 560,48 грн, моральну шкоду в розмірі 5000 грн, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 901,62 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 5583 грн та витрати на залучення спеціаліста в розмірі 3722 грн, а всього 35 767 (тридцять п`ять тисяч сімсот шістдесят сім) грн 10 коп.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування. Вказує, що факт його невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.124 КУпАП, підтверджується судовим рішенням, відповідно до якого провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.124 КУпАП закрито на підставі п.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Позивач, незважаючи на відповідні дорожні знаки про перегін худоби та тварин, не зменшив швидкість транспортного засобу, чим самим, злякавши 4-місячне лоша, яке ішло вздовж узбіччя, спричинив зіткнення. При цьому, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не тільки позивач зазнав матеріальної шкоди, а й лоша, яке зіткнулося з машиною, отримало поранення, внаслідок чого виникла необхідність в його тривалій реабілітації. Суду не надано доказів з якою швидкістю рухався позивач на момент скоєння ДТП та відомостей щодо наявності в нього страхового полісу та щодо звернення його до страховика з заявою про ДТП і відшкодування за страховим полісом. Апелянт звертає увагу суду на те, що ДТП трапилось 06.09.2023 року, а оцінка вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №30.06.2024 року була проведена 12.06.2024 року, що могло значно вплинути на об`єктивність та точність визначення суми відшкодування матеріальної шкоди. При цьому, розмір оціненої вартості на заміри пошкоджених деталей та ремонт автомобіля вважає надмірним та таким, що не відповідає засадам справедливості. Крім того, розмір моральної шкоди позивачем належним чином не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами заподіяння йому моральної шкоди, в зв`язку з чим підстави для її відшкодування відсутні. Відсутні і підстави для стягнення витрат по сплаті правничої допомоги, оскільки розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом та затраченим часом.

Рішення суду щодо частково задоволення позовних вимог ОСОБА_2 не оспорює.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Боднарчук А.М. підтримали доводи апеляційної скарги, просять задовольнити скаргу.

Позивач ОСОБА_2 заперечив доводи апеляційної скарги, вважає їх безпідставними, ухвалене рішення законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть учасить у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд встановив наявність підстав для відшкодування відповідачем шкоди, заподіяної позивачу, внаслідок дорожньо-транспортної події. Вирішуючи питання про розмір заподіяної матеріальної шкоди, суд виходив із вартості матеріального збитку, встановленого суб`єктом оціночної діяльності, оскільки він є детальним і розрахованим на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, а тому дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 20 560,48 грн. При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував вимоги розумності та справедливості, встановлені обставини, глибину та тривалість моральних страждань позивача, характер та тривалість його немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою, дійшов до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, суд вважав, що по даній справі витрати на правничу допомогу є обґрунтованими і пропорційними до предмету спору, а тому підлягають стягненню з позивача на користь відповідача в розмірі 5583 грн (7500х74,4/100) пропорційно розміру задоволених позовних вимог (74,4%). Також суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення витрат на залучення спеціаліста в розмірі 3722 грн (5000х74,4/100), пропорційно розміру задоволених позовних вимог (74,4%).

З такими висновками апеляційний суд погоджується з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та судом встановлено, що 06.09.2024 о 07.00 год. в с. Тисменичани по вул. Лукача сталася ДТП за участю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за результатами огляду місця події інспектором СРПП відділення поліції № 1 (м. Тисмениця) складено протокол про адміністративне правопорушення. Згідно вказаного протоколу зазначено, що 06.09.2023 близько 07 год. 00 хв. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , будучи погоничем тварин, переводив коней по проїзній частині дороги (асфальтовій) без вуздечки, чим порушив правила перегону тварин. Внаслідок цього тварина допустила зіткнення з автомобілем марки «Renault Grand Scenic», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідлок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 7.4, 7.8 ПДР України, відповідальність, за яке передбачена ст.124 КУпАП (а.с. 9).

Постановою Надвірнянського районного суду від 15.11.2023 року провадження у справі №348/2197/23 відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.34-35).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22.02.2024, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Надвірнянського районного суду від 15.11.2023 відносно ОСОБА_1 скасовано, провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, відповідно до положень п.7 ч.1 ст.247 КУпАП (а.с.10-11).

Відповідно до копії рахунку на оплату № 568 від 22.02.2024, виданого ОСОБА_2 приватною виробничо-комерційною фірмою «В.С.К» щодо автомобіля Renault Scenic синій мінерал № НОМЕР_1 , сума ремонту складає 24339,20 грн ( в т.ч. 4056 ПДВ), з яких скло вітрове - 6051,79 грн, датчик - 1041,41 грн, фара ліва - 5771 грн, заміна вітрового скла - 675 грн, заміна фари лівої - 675 грн, полірування крила переднього лівого - 675 грн, ремонт електропроводки - 675 грн, фарбування капоту 675 грн ( а.с. 12).

Пошкодження автомобіля Renault Scenic державний номерний знак НОМЕР_1 зафіксовано на світлинах (а.с. 13-16).

До матеріалів справи відповідачем ОСОБА_1 долучено світлину щодо ушкодження лоша (шрам) при ДТП, яка сталася 06.09.2023 (а.с. 33).

Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 30-06-2024 від 12.06.2024, вартість відновлюваного ремонту КТЗ з урахуванням зносу, заподіяного власнику КТЗ Renault Grand Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 , становить 20560,48 грн (а.с. 81-105).

За оцінку збитку ОСОБА_2 сплатив 5000 грн, що підтверджується квитанцією №30/24 від 12.06.2024 року (а.с.80).

Згідно довідки виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 31.07.2024 року по вул. Л.Лукача в с.Тисменичани Івано-Франківського району Івано-Франківської області на проїздній частині, в тому числі на асфальтованій ділянці, штучні дорожні нерівності (лежачі поліцейські) відсутні (а.с.122).

Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди та її розміру; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Шкоду, заподіяну в результаті ДТП майну потерпілого, становить шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Відповідно до ст.ст. 9, 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка утримує домашню тварину, зобов`язана супроводжувати домашню тварину поза місцями її постійного утримання. А також ця особа та особа, яка супроводжує домашню тварину зобов`язана забезпечити безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною, крім того фізичні та юридичні особи, які утримуюсь домашніх тварин, зобов`язані не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб. Шкода, заподіяна особі твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

Згідно норм ст.ст. 22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Доводити відсутність своєї вини відповідно до вимог частини другої статті 1166 ЦК України має заподіювач шкоди.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 06.09.2024 о 07.00 год. в с. Тисменичани по вул. Лукача позивач рухався на автомобілі Renault Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , назустріч йому уздовж узбіччя ОСОБА_1 переганяв коня, якого супроводжував за допомогою вуздечки, а також 4-ох місячне лоша, яке ішло збоку, і не було на поводі. Зіткнення сталося між автомобілем і лошам, який раптово підбіг до автомобіля та вискочив на нього.

Згідно п.7.6 Правил дорожнього руху переганяти стадо тварин по дорозі дозволяється лише у світлу пору доби, при цьому залучається така кількість погоничів, щоб можна було направляти тварин якомога ближче до правого краю дороги та не створювати небезпеку та перешкод іншим учасникам дорожнього руху.

Відповідач цих вимог не виконав та не забезпечив безпечний перегін лоша, у зв`язку із чим останній вибіг на проїжджу частину дороги та вискочив на автомобіль позивача.

Доказів, що правила дорожнього руху порушив саме позивач, суду не надано.

Судом встановлено, що знак 1,35 "Перегін худоби" розташований на початку населеного пункту на центральній дорозі. Знак встановлюється перед ділянкою дороги, на якій можлива поява худоби. Згідно Правил дорожнього руху, знак 1.35 установлюється поза населеними пунктами на відстані 150-300 м, у населених пунктах - на відстані 50-100 м до початку небезпечної ділянки. У разі потреби знак встановлюється і на іншій відстані, яка зазначається на табличці 7.1.1 300 метрів.

ДТП сталося на АДРЕСА_1 , на яку дія знаку 1.35 не розповсюджується.

Таким чином, суд дійшов вірного висновку про наявність підстав щодо відшкодування відповідачем шкоди, заподіяної позивачу.

Вирішуючи питання про розмір заподіяної матеріальної шкоди, суд виходив із оцінки вартості матеріального збитку, визначеного суб`єктом оціночної діяльності, розрахованого на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092, а тому вірно дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 20560,48 грн.

Жодних доказів на спростування розміру вартості матеріального збитку відповідачем суду не надано.

Доводи апелянта про те, що судовим рішенням встановлено невинуватість відповідача у вчиненні ДТП не приймаються до уваги, оскільки постановою Івано-Франківського апеляційного суду провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, відповідно до положень п.7 ч.1 ст.247 КУпАП, а не на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в діях особи складу адміністративного правопорушення і вказаним рішенням питання винуватості чи невинуватості ОСОБА_1 не вирішувалося.

При цьому, тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19).

Суд відхиляє доводи апеляційної щодо проведення оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу не уповноваженою на те особою, оскільки до матеріалів справи долучено відповідні документи, що посвідчують повноваження експерта - оцінювача ФОП ОСОБА_3 .

Як встановлено з вбачається з матеріалів справи оцінка вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу виконана експертом-оцінювачем автотранспортних засобів інженером-механіком ОСОБА_3 , який має вищу технічну освіту, пройшов навчання за кваліфікацією аварійного комісара з правом проведення авто товарознавчої експертизи дорожньо-транспортних засобів, має стаж роботи за вказаною спеціальністю з 1999 року (кваліфікаційне свідоцтво №137, видане МЮ України від 02.04.1999 року), кваліфікаційне свідоцтво оцінювача (видане ФМД України за №5065/2007 від 19.05.2007 року), посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача (МФ №3103-ПК від 15.02.2023 року - дійсне протягом двох років), свідоцтво про включення інформації про оцінювача до Державного реєстрооцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, зареєстрованого в Державному реєстрі оцінювачів від 17.09.2013 року за №10713, сертифіката суб`єкта оціночної діяльності від 08.07.2022 року №334/2022 (а.с.103-104).

У Переліку суб`єктів оціночної діяльності, інформація про яких включається до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, ФОМ ОСОБА_3 здійснює оціночну діяльність на підставі сертифікату оціночної діяльності від 08.07.2022 року №334/2022.

Згідно Наказу від 14.03.2002 № 479, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 березня 2002 року за № 312/6600 «Про затвердження Положення про видачу сертифікатів суб`єктів оціночної діяльності» сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності (далі - сертифікат) є документ, що засвідчує право суб`єкта оціночної діяльності на внесення його до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, які здійснюють оціночну діяльність у формі практичної діяльності з оцінки майна та які визнані суб`єктами оціночної діяльності за напрямами оцінки майна та спеціалізаціями у межах таких напрямів, що в ньому зазначені. Сертифікат видається строком на три роки і може бути анульований з підстав та в порядку, що встановлені законодавством.

Суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про залишення поза увагою розбіжність із рахунком про оплату №568 від 22.02.2024 року, який подав позивач до позовної заяви, в якому вартість становить 24 339,2 грн, та Звіті про оцінку вартості матеріального збитку №30-06-2024 від 12.06.2024 року, де вказано вартість зазначених робіт у розмірі 20560,48 грн, оскільки судом при стягненні матеріальної шкоди взято до уваги вартість матеріального збитку, визначену суб`єктом оціночної діяльності саме у Звіті про оцінку вартості матеріального збитку №30-06-2024 від 12.06.2024 року у розмірі 20560,48 грн.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд зауважує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п. 9 Постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого-спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Позивач безумовно переніс психологічний стрес під час самої ДТП у вигляді переживання за технічний стан автомобіля, яким він керував, а також зазнав певних душевних і психічних страждань у зв`язку з певними пошкодженням свого автомобіля, необхідністю проведення його відновлювальних робіт та неможливості користування ним в побуті на протязі достатньо тривалого проміжку часу, тощо.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховуючи вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких він зазнав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, появу душевних страждань та переживання позивача, через що тривалий час він був позбавлений можливості вести нормальний спосіб життя, дійшов до правильного висновку, що розмір моральної шкоди, яку просить стягнути позивач, є завищеним, і вірно дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. При цьому з урахуванням усіх встановлених обставини у справі в їх сукупності, глибини душевних страждань позивача, виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, такий розмір моральної шкоди не призведе до збагачення, а буде достатнім, співмірним та справедливим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивач під час розгляду справи залучав суб`єкта оціночної діяльності, на залучення якого витратив 5 000 грн, що суд також вірно вважав за необхідне віднести до витрат, пов`язаних з розглядом справи, у зв`язку із чим вони підлягають відшкодуванню в сумі 3722 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог (5000х74,4/100) (а.с.80).

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: договір № 041 про надання правової допомоги від 15.03.2024 (а.с.17), попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу на суму 7500 грн (а.с.18); копію квитанції про сплату грошових коштів № 017/2024 від 04.04.2024 на суму 7500 грн (а.с.19).

Згідно ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Суд, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, реальності адвокатських витрат, дійшов правильного висновку, що по даній справі витрати на правничу допомогу є обґрунтованими і пропорційними до предмета спору, а тому підлягають стягненню з позивача на користь відповідача в розмірі 5583 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог (7500х74,4/100).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно п.2 ч.6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 2 684грн.

Ціна позову в даній справі становить 34 339, 20 грн, яка станом на 01 січня 2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн* 250 = 671 000 грн).

Відтак, ця справа є незначної складності, ціна позову у справі не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Надвірнянського районного суду від 08 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2024 року.

Судді: В.Д. Фединяк В.М. Луганська

О.В. Пнівчук