У Х В А Л А

Іменем України

24 вересня 2024 року Деснянський районний суд міста Києва

у складі головуючої судді Гринчак О.І.

за участю секретаря судових засідань Чехун Ю.В.,

представника позивача Козиренка С.П. ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглядаючи у підготовчому засіданні справу за позовом Міністерства юстиції України до ОСОБА_2 про захист ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації,

В С Т А Н О В И В:

19 квітня 2021 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява Міністерства юстиції України до ОСОБА_2 про захист ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації, в якій позивач просить суд:

1. Визнати недостовірною та такою, що порушує право Міністерства юстиції України на недоторканість ділової репутації, інформацію, оприлюднену на інтернет-сайті газети «Закон і Бізнес» в абзацах 4, 6, 8-10, реченні 2 абзацу 13, абзаці 14 статті «Мін`юст усіх дойняв. Приватних виконавців карають за те, що вони виконують рішення судів», опублікованої у випуску № 6 (1512) 06.02-12.02.2021 інтернет-видання газети «Закон і бізнес», автором якої є ОСОБА_2 , а саме:

- «Задекларований Міністерством автоматичний арешт коштів також є профанацією. В АСВП виконавець тільки друкує текст постанови про арешт, а далі надрукований лист направляє до банківських установ, із 74 діючих в Україні банків лише 7 задекларували можливість прийняття відсканованих копій постанов про арешт засобами електронної пошти. Проте перед цим виконавцю все одно постанову треба роздрукувати, підписати та скріпити печаткою»;

- «Однак найбільше юридичну спільноту хвилюють кроки міністерства щодо знищення незалежного приватного виконавця як професії. Наведемо тільки деякі цифри. Протягом 2020 року приватними виконавцями стали аж 24 особи. За той самий час Мін`юст зупинив діяльність 27 приватних виконавців. При цьому за каденції попередньої команди Мін`юсту було зупинено діяльність лише трьох осіб»;

- «Натомість інформацію про дисциплінарну практику відносно приватних виконавців можна отримати лише з тексту судових рішень, якими рішення міністерства про притягнення виконавців до дисциплінарної відповідальності визнаються незаконними. До речі майже всі такі рішення суди скасовують. І на те є об`єктивні причини»;

- «По-перше, масштаб незаконних рішень Мін`юсту за 2020 рік уже сформував узгоджену судову практику. За весь час каденції попереднього керівництва відомства Дисциплінарна комісія приватних виконавців розглянула тільки 55 подань стосовно приватних виконавців, з яких задоволено - 23. За нетривалої роботи Д. Малюськи через комісію пройшло вже 274 подання, за якими притягнуто до дисциплінарної відповідальності 66 виконавців»;

- «По-друге, суддів просто вражає нехтування міністерством Конституції та законів. Відповідно до Конституції контроль за виконанням рішення здійснюється виключно судом. Це ж саме підтверджує закон, підкреслюючи, що скарги боржника розглядає тільки суд. Натомість із 274 матеріалів, які надійшли до ДКПВ, лише 16 підготовлені за скаргами стягувачів»;

- «Останній випадок був уражаючий: громадянин особисто підтвердив, що скарги не писав, що вона сфальсифікована. Проте для міністерства це вже не мало значення: діяльність приватного виконавця було зупинено».

2. Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, оприлюднену у статті «Мін`юст усіх дойняв. Приватних виконавців карають за те, що вони виконують рішення судів» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спосіб, яким її було поширено, а саме шляхом розміщення повідомлення такого змісту: «Спростування. Інформація, яка містилася у випуску інтернет-видання газети «Закон і бізнес», № 6 (1512) 06.02-12.02.2021 у статті «Мін`юст усіх дойняв. Приватних виконавців карають за те, що вони виконують рішення судів».

17 лютого 2023 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва (суддя Підпалий В.В.) справу передано за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва.

24 жовтня 2023 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва (суддя Панченко О.М.) у прийнятті до провадження суду цивільної справи відмовлено, і справу повернуто до Печерського районного суду м. Києва.

20 грудня 2023 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва (суддя Литвинова І.В.) позовну заяву залишено без руху.

17 січня 2024 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва (суддя Литвинова І.В.) у справі відкрито провадження для розгляду у загальному позовному провадженні.

05 березня 2024 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва (суддя Литвинова І.В.) справу за позовом Міністерства юстиції України до ОСОБА_2 про захист ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації передано на розгляд до Деснянського районного суду м. Києва.

06 березня 2024 року від представника позивача надійшло клопотання про призначення лінгвістичної експертизи, в якому він просить суд призначити у цивільній справі № 757/20881/21-ц за позовом Міністерства юстиції України до ОСОБА_2 про захист ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації судову лінгвістичну експертизу; проведення судової лінгвістичної експертизи доручити експерту Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса»; на вирішення експерту поставити наступні питання:

- чи є висловлювання ОСОБА_2 , оприлюднені у випуску № 6 (1512) 06.02- 12.02.2021 інтернет-сайту газети «Закон і Бізнес» в абзацах 4, 6, 8-10, реченні 2 абзацу 13, абзаці 14 статті «Мін`юст усіх дойняв. Приватних виконавців карають за те, що вони виконують рішення судів», а саме:

- «Задекларований Міністерством автоматичний арешт коштів також є профанацією. В АСВП виконавець тільки друкує текст постанови про арешт, а далі надрукований лист направляє до банківських установ, із 74 діючих в Україні банків лише 7 задекларували можливість прийняття відсканованих копій постанов про арешт засобами електронної пошти. Проте перед цим виконавцю все одно постанову треба роздрукувати, підписати та скріпити печаткою»;

- «Однак найбільше юридичну спільноту хвилюють кроки міністерства щодо знищення незалежного приватного виконавця як професії. Наведемо тільки деякі цифри. Протягом 2020 року приватними виконавцями стали аж 24 особи. За той самий час Мін`юст зупинив діяльність 27 приватних виконавців. При цьому за каденції попередньої команди Мін`юсту було зупинено діяльність лише трьох осіб»;

- «Натомість інформацію про дисциплінарну практику відносно приватних виконавців можна отримати лише з тексту судових рішень, якими рішення міністерства про притягнення виконавців до дисциплінарної відповідальності визнаються незаконними. До речі, майже всі такі рішення суди скасовують. І на те є об`єктивні причини»;

- «По-перше, масштаб незаконних рішень Мін`юсту за 2020 рік уже сформував узгоджену судову практику. За весь час каденції попереднього керівництва відомства Дисциплінарна комісія приватних виконавців розглянула тільки 55 подань стосовно приватних виконавців, з яких задоволено 23. За нетривалої роботи Д. Малюськи через Комісію пройшло вже 274 подання, за якими притягнуто до дисциплінарної відповідальності 66 виконавців»;

- «По-друге, суддів просто вражає нехтування міністерством Конституції та законів. Відповідно до Конституції контроль за виконанням рішення здійснюється виключно судом. Це ж саме підтверджує закон, підкреслюючи, що скарги боржника розглядає тільки суд. Натомість із 274 матеріалів, які надійшли до ДКПВ, лише 16 підготовлені за скаргами стягувачів»;

- «Останній випадок був уражаючий: громадянин особисто підтвердив, що скарги не писав, що вона сфальсифікована. Проте для міністерства це вже не мало значення: діяльність приватного виконавця було зупинено»

фактичними твердженнями або оціночними судженнями?

Клопотання мотивоване тим, що для з`ясування обставин, які мають значення для справи, необхідні спеціальні знання та проведення семантико-текстуальної експертизи, якою вирішуються завдання із встановлення змісту понять, лексичного значення слів або словосполучень, використаних в тих чи інших текстах, їх стилістичного забарвлення, смислового навантаження, характеру інформації, зокрема чи є спірні висловлювання фактичним твердженням або оціночним судженням.

Позивач зазначає, що експерт у галузі семантико-текстуальної експертизи, не виходячи за межі своїх спеціальних знань (базових та отриманих під час спеціальної підготовки), відповідає на поставлені йому питання, на основі спеціальних знань у галузі мовознавства. Висновок експерта за результатами таких досліджень не є правовою кваліфікацією, а є констатацією об`єктивного змісту тексту з позиції спеціальних знань у галузі семантико-текстуальних експертних досліджень. Під час проведення таких досліджень експерт не надає юридичної (правової) оцінки, ним встановлюються лише характер і форми інформації (висловлювань) в межах спеціальних лінгвістичних знань. Позивач вказує, що при розгляді справ зазначеної категорії вирішальне значення має питання віднесення висловлювань відповідача, які є предметом позову, до фактичних тверджень чи оціночних суджень, що в свою чергу можливе тільки після проведення відповідної експертизи.

Також 06 березня 2024 року від представника позивача надійшло клопотання про призначення експертизи телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів, в якому він просить суд призначити у цивільній справі № 757/20881/21-ц за позовом Міністерства юстиції України до ОСОБА_2 про захист ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації судову експертизу телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів; проведення судової експертизи телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів доручити експерту Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України; на вирішення експерту поставити питання згідно з посиланням https://zib.com.ua/ua/146611.html: яке саме інформаційне наповнення містить ресурс/посилання?; у разі технічної можливості, здійснити фіксацію вмісту зазначеного контенту, запис/відтворення даних на матеріальному носії у паперовому вигляді та зазначити повні відомості щодо ресурсу (реєстрант, реєстратор тощо); якщо інформація видалена, то коли і ким?

Клопотання мотивоване тим, що підставою для звернення із зазначеним позовом стало поширення відповідачем недостовірної інформації, зокрема, у статті Олексія Соломка «Мін`юст усіх дойняв. Приватних виконавців карають за те, що вони виконують рішення судів», яка є у вільному доступі у мережі Інтернет та розміщена у випуску інтернет-видання «Закон і бізнес» № 6 (1512) 06.02-12.02.2021 за посиланням: https://zib.com.ua/ua/146611.html. Позивач вважає, що для з`ясування обставин, які мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері встановлення цифрових та аналогових приладів з метою встановлення технічних параметрів та стану об`єкта, визначення функціонального призначення, а саме проведення експертизи телекомунікаційних систем (обладнания) та засобів. Завданнями даного виду експертизи є серед іншого: визначення характеристик та параметрів телекомунікаційних систем та засобів; встановлення фактів та способів передачі (отримання) інформації в телекомунікаційних системах; встановлення фактів та способів доступу до систем, ресурсів та інформації у сфері телекомунікацій. Об`єктами дослідження телекомунікаційних систем та засобів є телекомунікаційні системи, засоби, мережі, їх складові частини та інформація, що ними передається, приймається та обробляється, зокрема доменні імена, веб-сторінки, адресація в мережі Інтернет.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22 квітня 2024 року (суддя Гринчак О.І.) прийнято до провадження позовну заяву Міністерства юстиції України до ОСОБА_2 про захист ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації.

05 липня 2024 року від ОСОБА_2 надійшла заява, в якій він просить відмовити в задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про призначення у справі лінгвістичної експертизи, оскільки клопотання є необґрунтованим та таким, що не відповідає предмету доказування у даному спорі. Відповідач вказує, що питання щодо розмежування оціночних суджень від фактичних тверджень належить до виключної компетенції суду, здійснюється на підставі аналізу ч. 2 статті 30 Закону України «Про інформацію». На переконання відповідача, для надання судом оцінки обставинам справи, пов`язаним з розмежуванням оціночних суджень та фактичних тверджень у змісті його публікації за посиланням: https://zib.com.ua/ua/146611.html не вимагається спеціальних знань у галузі іншій, ніж право, а тому дійсна потреба у призначенні судової лінгвістичної експертизи відсутня. Також відповідач звертає увагу суду на те, що наявні обґрунтовані підстави вважати висновок експертів, складений за результатами проведення такої експертизи може бути необ`єктивним, оскільки експертна установа, яку пропонує позивач, безпосередньо підпорядковується Міністерству юстиції України.

Також 05 липня 2024 року від ОСОБА_2 надійшла заява, в якій він просить відмовити в задоволенні клопотання Міністерства юстиції України про призначення у справі експертизи телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів, оскільки клопотання є необґрунтованим та таким, що не відповідає предмету доказування у даному спорі. Відповідач вважає, що сам предмет дослідження запропонованої позивачем експертизи є не зовсім зрозумілим, адже на момент проведення підготовчого засідання, викладений за інтернет-адресою: https://zib.com.ua/ua/146611.html зміст публікації є незмінним. З урахуванням наведеного, відповідач висловлює переконання в тому, що призначення у справі судової експертизи телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів зумовить необґрунтоване затягування розгляду справи, спричинить значні судові витрати, пов`язані з її проведенням та не сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

У підготовчому засіданні 24 вересня 2024 року представник позивача підтримав подані клопотання про призначення лінгвістичної експертизи та експертизи телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів та просив суд їх задовольнити. Відповідач просив суд відмовити у задоволенні клопотань про призначення експертизи та не заперечував щодо існування статті, опублікованої у випуску № 6 (1512) 06.02-12.02.2021 інтернет-видання газети «Закон і бізнес».

Щодо клопотання про призначення лінгвістичної експертизи

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно з приписами ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити:

1) характер і ступінь ушкодження здоров`я;

2) психічний стан особи;

3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 року № 53/5 затверджено Інструкцію про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Інструкція) та Науково-методичні рекомендації з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі - Рекомендації).

Згідно з положеннями глави 2 розділу I Рекомендацій у межах лінгвістичної експертизи мовлення проводяться авторознавчі та семантико-текстуальні дослідження. Об`єктом дослідження лінгвістичної експертизи мовлення є продукт мовленнєвої діяльності людини, відображений у писемній або в усній формі (зафіксований у відео-, фонограмі). Лінгвістична експертиза мовлення поділяється на авторознавчу експертизу писемного мовлення та семантико-текстуальну експертизу писемного та усного мовлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У постанові Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 757/56330/18-ц (провадження № 61-12420св19) зазначено, що визначення поняття «оціночні судження» міститься у законі - статті 30 Закону України «Про інформацію», а відтак тлумачення цього поняття є питанням права, які суд повинен вирішувати самостійно, про що також зазначав Європейський суд з прав людини (справа «Дмітрієвський проти росії»).

Заслухавши доводи сторін щодо заявленого клопотання та зміст поставлених експерту питань, відповіді на які має намір отримати позивач, враховуючи їх суть та взаємозв`язок із обставинами справи, що мають значення для правильного вирішення спору, суд дійшов висновку, що зазначені докази не мають безпосереднього впливу на предмет доказування у справі. Крім того, питання щодо розмежування оціночних суджень від фактичних тверджень належить до виключної компетенції суду в рамках ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію».

Щодо клопотання про призначення експертизи телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Отже, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Оскільки позивач до позовної заяви додав паперову копію електронної статті «Мін`юст усіх дойняв. Приватних виконавців карають за те, що вони виконують рішення судів», опублікованої у випуску № 6 (1512) 06.02-12.02.2021 інтернет-видання газети «Закон і бізнес», автором якої є ОСОБА_2 , а відповідачем не заперечується існування статті у випуску інтернет-видання «Закон і бізнес» № 6 (1512) 06.02-12.02.2021 за посиланням: https://zib.com.ua/ua/146611.html, та позивач не стверджує, що зміст цієї статті зазнав змін, тому суд вважає, що підстав для призначення судом експертизи телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів немає.

Зважаючи на викладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотань сторони позивача про призначення судових експертиз.

Керуючись ст. 103, 105, 106, 143, 145, 260, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотань представника позивача про призначення лінгвістичної експертизи та експертизи телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів у цивільній справі за позовом Міністерства юстиції України до ОСОБА_2 про захист ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 25.09.2024.

Суддя Деснянського районного

суду міста Києва Оксана ГРИНЧАК