Справа № 357/9243/23
Провадження № 2/357/561/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В.П.,

секретар судового засідання Чайка О.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Вдовики О.М.,

відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Матюшенкова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в місті Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В :

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 (далі «Позивач») звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 (далі «Відповідач») про стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на такі обставини.

16.07.2003 року між сторонами було укладено шлюб. Від указаного шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

07.04.2021 року судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/2753/21 з Відповідача на користь Позивача було стягнуто аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.03.2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Після досягнення старшою дитиною повноліття аліменти на іншу дитину стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

З 2021 року по 2023 рік жодних сплат не надходило, а вказаний судовий наказ не виконується.

21.09.2021 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/2740/21 шлюб між сторонами було розірвано.

Станом на 23.03.2023 року заборгованість Відповідача зі сплати аліментів становить 88832,00 гривень.

03.05.2022 року ОСОБА_3 виповнилося 18 років. З 11.08.2021 року по 01.07.2025 року він є студентом денної форми навчання Національного університету біоресурсів і природокористування України, здійснює навчання за рахунок коштів фізичних осіб.

На думку Позивача саме дії Відповідача призвели до того, що дитина не змогла пройти відповідні конкурси, щоб навчатися за рахунок держави.

У зв`язку з денною формою навчання власних доходів син не має, Позивач самостійно оплачує його навчання.

06.12.2022 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/9368/22 з Відповідача на користь Позивача було стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів), для дитини відповідного віку, починаючи з 11.10.2022 року, і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення сином 23 років.

За період навчання Позивачем сплачено за 1-й та 2-й курс навчання 63097,40 гривень та буде сплачено за 3-й та 4-й курс 55220,00 гривень. Крім того, Позивачем сплачуються витрати на гуртожиток для проживання сина в сумі 7877,40 гривень.

За таких умов, Позивач просила суд стягнути з Відповідача на її користь витрати на оплату навчання ОСОБА_3 в сумі 59158,70 гривень.

Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи.

09.10.2023 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 84).

14.11.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача було подано відзив на позовну заяву, у якому остання заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Зазначила, що Відповідач є хворим пенсіонером, отримує пенсію за віком та інших доходів не має. За 2022 рік отримав дохід у загальному розмірі 21808,22 гривень. Разом з цим у Відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів на дітей у сумі понад 80000,00 гривень, оскільки він не має фінансової можливості їх утримувати, через що на усе його майно органом ДВС було накладено арешт. Зауважила, що заявлені додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 не є такими в розумінніст.185 СК України (а.с. 89-92).

22.11.2023 року до канцелярії суду Позивачем подано відповідь на відзив, у якому остання зазначила, що Відповідачем не підтверджено його неможливість працювати через стан здоров`я, та не доведено необхідність постійного та вартісного лікування. Зауважила, що Відповідач має у власності три зареєстровані об`єкти нерухомого майна. Він не довів свою неспроможність сплачувати аліменти, до суду із позовом про зменшення їхнього розміру він не звертався. Зазначила, що Позивачем було сплачено наступні суми: 13805,00 гривень, 70,80 гривень, 5720,00 гривень, 48,00 гривень, 13,60 гривень, 83,00 гривень, 6902,50 гривень, 6902,50 гривень, 1942,00 гривень. Загальна сума додаткових витрат на першому курсі становить 35487,40 гривень. Наголошує, що оплата навчання у ЗВО є саме додатковою витратою, а не утриманням дитини. Зауважила, що додані позовної заяви квитанції були підставою для призначення аліментів на період навчання, але сама вартість навчання та проживання у гуртожитку тоді стягнута не була. Так рішенням суду по справі №357/9368/22 позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з Відповідача лише 1/6 частину його доходів, що не покриває понесені Позивачем витрати (а.с.138-141).

23.11.2023 року до канцелярії суду представником Відповідача було подано заперечення на відповідь на відзив, у яких остання зазначила, що до матеріалів справи було долучено належні та допустимі докази на підтвердження факту захворювання Відповідача та його актуального матеріального стану. Наголосила, що особливих обставин, які зумовили понесення додаткових витрат на дитину, Позивач в обґрунтування позовної заяви не зазначила та доказів на підтвердження їх існування не надала. Саме по собі навчання дитини у ЗВО для здобуття відповідного рівня освіти до таких обставин не відноситься (149-153).

19.12.2023 року до канцелярії суду Позивачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів (а.с. 127).

23.01.2024 року до канцелярії суду Відповідачем було подано заяву про відвід судді. При цьому, заяву було адресовано судді Цукурову В.П., утім, у заяві не містилося обґрунтування відводу саме судді Цукурову В.П. Натомість зміст заяви стосувався недовіри заявника іншому судді, а саме судді ОСОБА_5 при розгляді іншої справи, ніж та, у межах якої подано заяву про відвід (а.с. 108-111).

23.01.2024 року ухвалою суду визнано подану заяву Відповідача про відвід судді у даній цивільній справі необґрунтованою. У порядку ч. 1 ст.33, ч. 3 ст.40 ЦПК України, заяву Відповідача про відвід судді було передано до канцелярії Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для подальшого авторозподілу (а.с. 112-113).

30.01.2024 року ухвалою суду у задоволенні заяви Відповідача про відвід судді у даній цивільній справі було відмовлено (а.с. 114-116).

12.06.2024 року до канцелярії суду засобами електронного зв`язку від представника Позивача надійшли письмові пояснення, у яких остання зазначила, що Позивач на момент подання позову понесла витрати на оплату навчання сина ОСОБА_6 на 1-му та 2-му курсах, а саме: 1 курс 27610,00 гривень (13805,00 гривень + 6902,50 гривень + 6902,50 гривень); 2 курс: 27610,00 гривень (3451,25 гривень х 5 + 10353,75 гривень); разом 55220,00 гривень. Також Позивачем було сплачено за проживання в гуртожитку на 1 курсі 5720,00 гривень та 1942,00 гривень за проживання на 2 курсі. У свою чергу Позивач до позову додала і інші квитанції, а саме: за студентський квиток в розмірі 70,80 гривень, за адміністративні послуги 13,60 гривень, за магнітну картку-перепустку в гуртожиток 83,00 гривень, які також врахувала до понесених витрат, які має намір стягнути. Відповідно до договору вартість навчання становить 27610,00 гривень у рік, а тому Позивач має намір стягнути вартість наступних років навчання, а саме 27610,00 гривень за навчання на 3-му курсі та 27610,00 гривень на 4-му курсі, що разом становить 55220,00 гривень. Таким чином про стягнення аліментів у розмірі 59158,70 гривень визначена наступним чином: 27610,00 гривень х 4 роки = 110440,00 гривень (загальна вартість навчання у ЗВО); 5720,00 гривень + 1942,00 гривень + 48,00 гривень + 70,80 гривень + 13,60 гривень + 83,00 гривень = 7811,40 гривень (інші витрати); 110440,00 гривень + 7877,40 гривень : 2 = 59158,70 гривень (а.с. 185-189).

30.10.2024 року у судовому засіданні представник Позивача звернулася до суду із заявою про зменшення позовних вимог. У заяві остання просила суд стягнути з Відповідач на користь Позивача витрати на оплату навчання ОСОБА_3 в сумі 17743,70 гривень. Указані позовні вимоги Позивач та її представник підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, надали пояснення, аналогічні за змістом позовній заяві, відповіді на відзив та письмовим поясненням. Наголосили, що заявлені позовні вимоги є саме додатковими витратами на дитину в розумінні ст.185 СК України.

30.10.2024 року у судовому засіданні Відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Надали пояснення, аналогічні за змістом відзиву на позовну заяву та запереченням на відповідь на відзив. Представник Відповідача наголосив, що заявлені позовні вимоги не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлені наступні обставини та зміст спірних правовідносин.

16.07.2003 року між сторонами було укладено шлюб. Від указаного шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

07.04.2021 року судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/2753/21 з Відповідача на користь Позивача було стягнуто аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.03.2021 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Після досягнення старшою дитиною повноліття аліменти на іншу дитину стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

21.09.2021 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/2740/21 шлюб між сторонами було розірвано.

03.05.2022 року ОСОБА_3 виповнилося 18 років. У зв`язку із тим, що ОСОБА_3 здійснює навчання в закладі вищої освіти позивач зверталася до суду із позовною заявою про стягнення з Відповідача на її користь аліментів на його утримання.

06.12.2022 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/9368/22 з Відповідача на користь Позивача було стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів), для дитини відповідного віку, починаючи з 11.10.2022 року, і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення сином 23 років.

Заявлені позовні вимоги стосуються стягнення з Відповідача на користь Позивача додаткових витрат в розмірі 17743,70 гривень, пов`язаних з навчанням повнолітнього сина сторін ОСОБА_3 у закладі вищої освіти, в порядку ст.185 СК України.

2. Мотивувальна частина.

Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

За положеннями статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Висновки суду.

Судом встановлено та сторонами не оспорювалося, що заявлені позовні вимоги стосуються стягнення з Відповідача на користь Позивача додаткових витрат в розмірі 17743,70 гривень, пов`язаних з навчанням повнолітнього сина сторін - ОСОБА_3 у закладі вищої освіти, в порядку ст.185 СК України.

При цьому, 06.12.2022 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області по справі №357/9368/22 з Відповідача на користь Позивача було стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , який продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів), для дитини відповідного віку, починаючи з 11.10.2022 року, і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення сином 23 років.

Стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів(статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Такий правовий висновок було викладено у постанові Верховного Суду від 16.02.2022 року у справі № 381/2423/20.

У постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року по справі № 638/13860/16-ц зазначено, що за умови досягнення дитиною сторін повноліття - немає підстав для застосування до спірних правовідносин положень статті 185 СК України.

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У межах розгляду даної справи позовних вимог про зміну розміру аліментів, стягнутих рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.12.2022 року по справі №357/9368/22, Позивачем не заявлялося, та, відповідно, судом не розглядалося.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі наданих сторонами доказів.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 04.11.2024 року.

Суддя В. П. Цукуров