ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2062/24 Справа № 205/9519/23 Суддя у 1-й інстанції - Курбанова Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді : Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2023 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) та зняття арешту з майна, накладеного постановою державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною скаргою на бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з його майна при поверненні виконавчого документу без виконання.

В обґрунтування посилався на те, що cудовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2009 року № 2н-1336/09 з нього на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість по кредитному договору у розмірі 7166,48 грн. та судові витрати у розмірі 79,58 грн.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дмитрієвої C.B. (далі ВДВС) 12.04.2010 року було відкрите виконавче провадження № 769/6 з примусового виконання зазначеного вище судового наказу та на все належне йому нерухоме майно було накладено арешт.

Постановою державного виконавця ВДВС від 01.09.2010 року виконавче провадження було закінчене на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України « Про виконавче провадження», тобто повернуто виконавчий документ стягувачеві.

Разом з тим, ним судовий наказ № 2н-1336/09, виданий 19.06.2009 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, був виконаний у повному обсязі, що підтверджується довідкою AT КБ «Приватбанку» від 22.08.2023року, однак арешт знято не було.

07.09.2023 року він звернувся до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про зняття арешту з кв. АДРЕСА_1 , 1/3 частина якої належить йому на праві приватної власності, однак отримав відповідь від 07.09.2023 року, згідно якої в автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутня постанова про відкриття виконавчого провадження № 769/6 від 12.04.2010 року, видана Ленінським ВДВС Діпропетровського МУЮ Дмитрієвої C.B. відносно накладення арешту на квартиру кв. АДРЕСА_1 , однак для скасування арешту йому рекомендовано звернутися до суду.

Зазначав, що у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника не має.

Просив визнати неправомірною бездіяльність начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкової К.М. щодо не зняття арешту з належного йому майна; зобов`язати начальника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Астапенкову К.М. зняти арешт з майна, накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дмитрієвою C.B., виконавче провадження № 769/6 від 12.04.2010 року, за реєстраційним номером обтяження № 9728760, на все майно, що належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 при примусовому виконанні судового наказу № 2н-1336/09, виданого 19.06.2009 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2023 року відмовлено у задоволені скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначену ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що відмова у знятті арешту з його нерухомого майна датується вереснем 2023 року, а тому спірні правовідносини виникли саме на момент відмови у 2023 році, а не в момент винесення постанови про повернення виконавчого документу у 2010 році. Крім того, після повернення виконавчого документа банку, він добровільно погасив заборгованість перед стягувачем про що повідомив органи ДВС, однак останні так і не зняли арешт з його нерухомого майна, чим порушили майнові права скаржника. Також звертає увагу, що стягувач повторно не пред`являв документ до виконання протягом визначених законом строків, при цьому з моменту повернення виконавчого документу і до моменту подання скарги пройшло чотирнадцять років і виконавче провадження знищено.

Від Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому вони просили відмовити у її задоволенні та залишити без змін ухвалу від 02.11.2023 р. Зокрема наголошували, що закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає знаття арешту з майна боржника, оскільки виконавче провадження є незакінченим і стягувач має право на повторне звернення із заявою про примусове виконання судового рішення.

Звертає увагу, що скаржником не було надано доказів, що його права порушені саме діями Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра та вважає, що позивач не правильно визначив коло особі спору, оскільки ДВС повинного залучатись у якості третьої особи, а не відповідача.

Також вважає, що ОСОБА_2 пропущено строк для подання скарги на дії державного виконавця, оскільки виконавче провадження перебувало на примусовому виконанні у відділі у 2010 році і боржник був про це обізнаний, а причини його пропуску не можуть вважатись поважними через недобросовісну процесуальну поведінку боржника.

В судове засідання з`явилася представник ОСОБА_1 -адвокат Мартиненко Т.О.. Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить довідки про отримання документів в електронному суді, а також у вигляді СМС та рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с.95-98, 100-102). Крім того відомості щодо дня слухання справи розміщено на офіційному веб-сайті судової влади (а.с.100)

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту із майна боржника, суд першої інстанції виходив із того, що законодавчо не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку із відсутністю майна у боржника, оскільки стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду.

Проте такий висновок суперечить встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно п.2, п.5 наказу «Про реорганізацію деяких відділів державної виконавчої служби у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)», утворено Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), реорганізувавши шляхом злиття Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) та Чечелівський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Новоутворені відділи державної виконавчої служби є правонаступниками відповідних реорганізованих відділів державної виконавчої служби.

Згідно судового наказу №2н-1336/09 року від 19.06.2009 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська з ОСОБА_1 стягнуто на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору у розмірі 7166,48 грн. та судові витрати: по сплаті судового збору у розмірі 35,83 грн., витрат на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 43,75 грн..

Згідно відповіді КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР від 13.06.2022 року №4057 в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_3 постанови Ленінського ВДВС від 06.05.2015 року та від 12.04.2010 року відсутні.

Згідно відповіді КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР від 01.06.2022 року №3819 в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_3 містяться відомості про право спільної сумісної власності: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.08.1998 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів, згідно розпорядження №6/1564-98, зареєстроване в КП «ДМБТІ» та записане в реєстрову книгу №391п за реєстровим №15-82 (а.с.9).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 17.08.2022 року №307594619 постановою про відкриття виконавчого провадження 769/6 від 12.04.2010 року державним виконавцем Дмітрієвою С.В. Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції накладено арешт на все нерухоме майно власника ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 9728760 (а.с.10-11).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 22.08.2023 року ОСОБА_1 станом на 22.08.2023 року не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.12).

Згідно листа Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 07.09.2023 року ОСОБА_1 повідомлено, що відділ не має можливості ідентифікувати підстави накладання зазначеного ним арешту, у зв`язку з тим, що в автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутня постанова про відкриття виконавчого провадження №769/6 від 12.04.2010 року, видана Ленінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ, державний виконавець Дмитрієва С.В. відносно накладання арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Відділ не має правових підстав для зняття арешту з нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 за реєстровим номером обтяження 9728760 та для вирішення цього питання йому запропоновано звернутися до суду (а.с.13).

Згідно ВП-спецрозділ від 13.09.2023 року, наданого органом ВДВС, 01.09.2010 року судовий наказ №2н-1336 від 22.12.2009 року виданий Ленінським районним судом м.Дніпропетровська, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору у розмірі 7246,06 грн., повернуто

стягувачеві 01.09.2010 року, на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з відсутністю у боржника майна (а.с.38-39).

У відзивах ДВС зазначає, що виконавче провадження №18646981 з примусового виконання судового наказу №2н-1336, виданого 22.12.2009 року Ленінським районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» суми боргу в розмірі 7 246,06 грн., знищене.

Додатковою перевіркою АС ВП не знайдені виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 з виконання постанови від 12.04.2010 року, на підставі якої внесений запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №9728760 від 14.04.2010 року.

ОСОБА_1 обґрунтовував свою скаргу тим, що він погасив заборгованість перед стягувачем після повернення державним виконавцем виконавчого документу у добровільному порядку

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є боржником, а отже стороною виконавчого провадження він мап право звернутись із скаргою на дії ДВС щодо не зняття арешту у порядку

ст. 447 ЦПК України, а тому доводи відзиву щодо залучення ДВС, як третьої особи при пред`явленні позову є такими, що не відповідають положенням ЦПК України.

Відповідно до положень ст.449 ЦПК України скаргу на дії або бездіяльність ДВС може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність щодо не зняття арешту за його заявою у 2023 року, про яку Другий правобережний ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра повідомив скаржника у листі від 07.09.2023 року. А до суду першої інстанції він звернувся із зазначеною скаргою 12 вересня 2023 року. тобто з дотримання строків, встановлених ст. 449 ЦПК України.

Відповідно до частини другої та третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Судом першої інстанції встановлено, що виконавчий документ, за яким було відкрите виконавче провадження №18646981 по стягненню з ОСОБА_1 7 246,06 грн. на користь АТ КБ «Приват Банк» та накладено арешт на майно ОСОБА_1 01 вересня 2010 року, повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність майна боржника).

Положення ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла станом на 01.09.2010 року стосується винагороди державного виконавця та не містить положень щодо повернення виконавчого документу.

Натомість п.2 ч.1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція станом на момент повернення стягувачу виконавчого документу) зазначено, що виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У статті 38 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином повернення виконавчого документа стягувачу на підставі статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас, спір у справі, що переглядається, виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державним виконавцем, який здійснював виконавчі дії у виконавчому провадження 18646981 на стадії їх завершення під час повернення виконавчих документів стягувачу у 2010 році.

Спір виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 у вересні 2023 року про зняття арешту у зв`язку з виконання виконавчого документу поза межами виконавчого провадження, державний виконавець відмовився зняти арешт з майна боржника.

За таких обставин, стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

У справі, що переглядається, встановлено, що після повернення банку виконавчого документа про стягнення з ОСОБА_1 боргу, стягувач підтвердив відсутність зобов`язань перед ним у скаржника станом на 22.08.2023 року.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

Подаючи заяву про зняття арешту з майна, ОСОБА_1 вказав, що він погасив борг перед АТ КБ «Приват Банк», на виконання якого видавався виконавчий документ, у добровільному порядку поза межами виконавчого провадження 18646981, які є завершеними та матеріали яких знищено виконавчою службою.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку щодо доцільності зняття арешту, накладеного на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Також аналогічні висновки було зроблено у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 2/0301/806/11 .

Крім того, слід звернути увагу, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з

метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні 18646981, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку добровільного виконання виконавчого документа після повернення його стягувачу.

При цьому слід врахувати те, що наявність протягом тривалого часу (майже 14 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі зазначеного колегія суддів приходить до висновку, що не зняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для скасування арешту

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції не правильно було встановлено фактичні обставини справи, не правильно застосовані норми матеріального права, що в свою чергу є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення з ухваленням нового про задоволення скарги в даній справі та зобов`язання державного виконавця винести постанову про зняття арешту з майна ОСОБА_1 ..

Керуючись ст. ст.368, 376, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2023 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) та зняття арешту з майна, накладеного постановою державного виконавця, задовольнити.

Визнати бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) щодо не зняття арешту неправомірною.

Зобов`язати Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) скасувати арешт та (відповідну заборону відчуження) нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження - 9728760), накладений постановою державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дмитрієвою C.B., виконавче провадження № 769/6 від 12.04.2010 року, щодо примусового виконання судового наказу № 2н-1336/09, виданого 19.06.2009 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська відносно ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 лютого 2024 року.

Судді: