Справа № 541/1981/24
Провадження № 2/541/788/2024
У Х В А Л А

Іменем України

31 травня 2024 року м.Миргород

Суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області Шатілова Л.Г., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільної сумісної власності подружжя на житлове приміщення,

в с т а н о в и в:

29 травня 2024 року позивач звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою. Дослідивши зміст поданої заяви та доданих до неї документів, суддя доходить висновку, що позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України та має недоліки, що перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

Так, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити відомості про наявність або відсутність електронного кабінету сторін та інших учасників справи.

Однак, всупереч вимогам вказаної статті, у позовній заяві не зазначено відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету в учасників справи.

Також, згідно з п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Позивачем не обґрунтовано ціну позову, з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ч.1 п. 2 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна, що підлягає поділу, яка має бути підтверджена належними доказами.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно з п.22-26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що в період шлюбу сторонами було придбане нерухоме майно, а саме квартиру. Однак, позивач не обґрунтувала, з яких міркувань вона виходила, визначаючи його вартість, зокрема не надано експертного висновку про вартість майна, а також не надано доказів його вартості.

09 березня 2021 року набрав чинності наказ Фонду державного майна України від 12 січня 2021 року №24 «Про внесення змін до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24 лютого 2021 року за № 239/35861.

Позивач не позбавлений можливості скористатися для визначення оціночної вартості об`єкта нерухомості Єдиною базою даних звітів про оцінку (https://evaluation.spfu.gov.ua), якою формується електронна довідка про його оціночну вартість (е-Довідка), яка є чинною впродовж 30 календарних днів.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання спільної сумісної власності подружжя на житлове приміщення і просить визнати за нею право власності на 1/2 чистину житлової квартири АДРЕСА_1 , яку як зазначає позивач у позовній заяві було придбано за спільні кошти з відповідачем у шлюбі. Разом з тим позивач не надає жодних доказів, які б підтверджували перебування її та відповідача в шлюбі взагалі і зокрема на час придбання спірної квартири .

Відповідно до правил ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки, дана позовна заява оформлена з порушенням вимог ст. 175 ЦПК України відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України її необхідно залишити без руху, а позивачу надати строк, що не перевищує 10 днів з дня вручення йому ухвали, для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Крім того, позивачем зазначено вимогу про забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь які дії, пов`язані з відчуженням квартири.

В цій частинні позовної заяви суддя зазначає наступне.

Позивач в супереч ст. 151-152 ЦПК України заяву про забезпечення позову в якій просить забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_2 вчиняти будь які дії, пов`язані з відчуженням квартири, не подав окремо, а заявив окрему вимогу у позовній заяві, хоча для кожної з них передбачений свій порядок подачі її до суду.

Ст. 124 Конституції України закріплено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення ст. ст. 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Під час розгляду вказаної заяви про забезпечення позову суд не може керувався положеннями ч.1 ст.153 ЦПК України, відповідно до яких заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), оскільки ознайомившись із заявою про забезпечення позову та доданими до неї документами, суд вважає, що її подано без додержання вимог ст.151 ЦПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

У той же час, у заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 не вказала своїх пропозицій щодо зустрічного забезпечення, як і не зазначила про їх відсутність.

Крім того, відповідно до відповідно до ч. 6 ст. 151 ЦПК України до заяви про забезпечення позову додається документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до пп.4 п.2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» заяви по забезпечення доказів або позову, поданої фізичною особою оплачуються у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.

При зверненні до суду із даною заявою про забезпечення позову заявнику необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп.

Враховуючи вищевикладене, вимога в частині забезпечення позову розгляду не підлягає.

Керуючись ст. ст. 175, 185 ЦПК України, суддя-

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільної сумісної власності подружжя на житлове приміщення залишити без руху.

Подати окрему заяву про забезпечення позову врахувавши вимоги ст.ст.151-152 ЦПК України.

Надати позивачу строк, що не перевищує 10 днів з дня вручення йому ухвали, для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Роз`яснити позивачу, що у разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Л. Г. Шатілова