Справа № 2-62/91
Провадження № 2-зз/524/21/24
УХВАЛА

31 жовтня 2024 року

Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:

судді Ковальчук Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Воблікової І. О.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 19 грудня 1991 року,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Автозаводського районного суду міста Кременчука з клопотанням, в якому просила скасувати заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 19 грудня 1991 року на її майно, що зареєстровано Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером обтяження 1795874 від 23 березня 2005 року.

На обґрунтування своїх вимог заявниця послалася на те, що 19 квітня 1989 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у справі № 2-730/89 ухвалив рішення про розірвання шлюбу, укладеного між нею та ОСОБА_2 .

У подальшому ОСОБА_1 звернулася до цього суду з позовом про поділ майна колишнього подружжя, за наслідками розгляду якого рішенням суду від 03 червня 1991 року за нею та ОСОБА_2 визнано право власності по частині на квартири АДРЕСА_1 .

Як зазначає заявник, під час розгляду цієї справи суд вжив заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 , який зареєстровано Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за номером обтяження 1795874 від 23 березня 2005 року; підстава обтяження ухвала Автозаводського районного суду міста Кременчука № б/н від 19 грудня 1991 року.

Однак, згідно з відповіддю Автозаводського районного суду міста Кременчука від 13 травня 2024 року № 01-25/132/2024 ухвала цього суду № б/н від 19 грудня 1991 року, якою накладено арешт на майно заявниці, у матеріалах зазначеної судової справи відсутня.

Аналогічна відповідь наявна і у матеріалах судової справи цього суду № 02-03/40/2018.

Під час особистого прийому посадові особи Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори повідомили заявницю про неможливість надання їй копії ухвали Автозаводського районного суду міста Кременчука № б/н від 19 грудня 1991 року через її відсутність.

Полтавський обласний державний нотаріальний архів листом від 31 серпня 2024 року № 1829/02-04 також повідомив ОСОБА_1 щодо неможливості надання їй копії ухвали Автозаводського районного суду міста Кременчука № б/н від 19 грудня 1991 року у зв`язку з її відсутністю.

Розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 завершився, ухвалене у цій справі судове рішення набрало законної сили, будь яких інших судових справ протягом 1991 року, окрім поділу майна, у яких стороною є ОСОБА_1 , Автозаводський районний суд міста Кременчука не розглядав.

Копія ухвали Автозаводського районного суду міста Кременчука № б/н від 19 грудня 1991 року, на підставі якої накладено арешт на майно заявниці, відсутня як у цьому суді, так і в органах, відповідальних за її реєстрацію.

Ураховуючи наведене, на думку заявниці, відсутні підстави для збереження арешту, накладеного на її майно. Однак, накладений арешт зазначеною вище ухвалою суду не скасований, у зв`язку з чим порушує її право як власника на розпорядження своїм майном.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що ухвалою від 26 липня 2024 року Автозаводський районний суд міста Кременчука відмовив ОСОБА_1 у задоволенні її заяви про скасування заходів забезпечення позову. При цьому суд, установивши відсутність достовірних відомостей про вжиття заходів по забезпеченню позову під час розгляду вказаної цивільної справи, дійшов висновку, що заява не є обґрунтованою, тому не підлягає задоволенню.

Звертаючись із заявою про скасування заходів забезпечення позову вдруге, ОСОБА_1 зазначила про те, що після ухвалення Автозаводським районним судом міста Кременчука рішення від 03 червня 1991 року, ОСОБА_2 відчужив належну йому частину квартири ОСОБА_3 . Однак, Автозаводський районний суд міста Кременчука рішенням від 11 червня 2002 року визнав за ОСОБА_1 право власності на частину квартири, що належала ОСОБА_3 , у зв`язку з чим ОСОБА_1 стала єдиним власником спірної квартири.

Як стверджує заявниця спорів щодо будь якого іншого майна ОСОБА_1 . Автозаводський районний суд міста Кременчука не розглядав.

Ухвалою від 16 жовтня 2024 року суд прийняв до розгляду заяву і призначив судове засідання для розгляду її по суті.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала подане нею клопотання про скасування заходів забезпечення позову, просила його задовольнити.

Вивчивши клопотання ОСОБА_1 , заслухавши її думку, дослідивши матеріали, суд дійшов таких висновків.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб здійснюється в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Такі висновки узгоджуються з постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18.

Порядок скасування заходів забезпечення позову визначений статтею 158 ЦПК України.

Відповідно до частин першої четвертої наведеної статті суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. У разі надання відповідачем до суду документа, що підтверджує здійснене ним забезпечення позову відповідно до частини четвертої статті 156 цього Кодексу, відповідне клопотання відповідача про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, розглядається судом не пізніше наступного дня після надання вказаного документа. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Згідно з частинами сьомою, дев`ятою, десятою, тринадцятою статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в пункті 10 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (зі змінами), заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ паєнагромадження, усунення перешкод користування житловим приміщенням та вселення, Автозаводський районний суд міста Кременчука в ухвалі від 26 липня 2024 року зазначив про те, що у матеріалах справи відсутні процесуальні рішення у вигляді ухвали про вжиття заходів забезпечення позову; заходи забезпечення позову не могли вживатися 19 грудня 1991 року після розгляду справи по суті в період часу з 03 червня 1991 році по 09 жовтня 1991 році; заявник не подала достовірні відомості про наявність вжитих судом при розгляді даної цивільної справи будь-яких заходів по забезпеченню позову.

У матеріалах цивільної справи № 2-2638/02 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл спільної часткової власності, виселення, вселення та стягнення моральної шкоди, на яку посилається заявник, звертаючись удруге з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, також відсутня ухвала Автозаводського районного суду міста Кременчука № б/н від 19 грудня 1991 року.

Ураховуючи встановлені під час розгляду заяви ОСОБА_1 обставини, викладені в ухвалі Автозаводського районного суду мста Кременчука в ухвалі від 26 липня 2024 року, а також досліджені матеріали цивільної справи № 2-2638/02, суд дійшов висновку про відсутність доказів, які б давали підстави вважати, що у зазначених цивільних справах у 1991 році вживалися заходи забезпечення позову, на підставі яких в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстроване обтяження майна ОСОБА_1 .

Згідно з частиною третьою статті 12 і частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України).

Оскільки суд за наведених обставин позбавлений можливості розглянути заяву про скасування заходів забезпечення позову в порядку статті 158 ЦПК України, через відсутність жодного доказу про ухвалення судом ухвали про забезпечення позову, відсутні підстави для задоволення такої заяви.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 158 ЦПК України ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, або про відмову в скасуванні забезпечення позову може бути оскаржена. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити, що оскільки не встановлено обставин вжиття судом заходів забезпечення позову у справі, у якій ОСОБА_1 була стороною, то належним способом захисту її прав у такому випадку є звернення до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про зняття арешту з належного їй майна.

Керуючись статтями 81, 89, 95, 158, 258-261 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 261 ЦПК України та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 листопада 2024 року.

Суддя Т. М. Ковальчук