Номер провадження № 6/521/32/24
УХВАЛА

08 жовтня 2024 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя Плавич І.В.,

секретар судового засідання Петренко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі заяву представника ОСОБА_1 адвоката Шкоди Віри Миколаївни про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 адвокат Шкода В.М. звернулася до суду з заявою про визнання судового наказу від 13.08.2019 року, виданий Малиновським районним судом м. Одеси у справі №521/12798/19 за заявою ОСОБА_2 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 13.08.2010 року між сторонами у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Ізмаїл Ізмаїльського управління юстиції Одеської області зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №384.

У період шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 19.07.2011 року, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 16.06.2016 року.

Перебуваючи у шлюбі, бажаючи забезпечити комфортні та гідні умови життя своїй сім`ї, ОСОБА_1 постійно працював на суднах іноземного пароплавства. Всі зароблені кошти він витрачав на забезпечення життєдіяльності сім`ї, гідні умови життя своїх дітей, та придбання нерухомості для своєї сім`ї. Однак, через те, що його робота пов`язана з виїздом за межі України, останній не мав можливості бути присутнім на постійній основі зі своєю сім`єю.

Задля зручного користування коштами, які заробляв ОСОБА_1 , на ім`я його дружини вони відкрили у банківській установі додатковий рахунок для пересилання зароблених ОСОБА_1 коштів на утримання сім`ї. Крім того, на ім`я дружини ОСОБА_1 оформлював у банківській установі довіреності з метою отримання коштів, зароблених ОСОБА_1 для утримання його сім`ї.

При цьому, ОСОБА_2 усі роки перебувала у відпустці по догляду за дітьми, та не має й досі самостійного заробітку. Отже, утриманням сім`ї займався та займається досі ОСОБА_1 .

01.08.2019 року ОСОБА_2 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей.

11.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою про визнання договорів купівлі продажу недійсними та переведення прав і обов`язків покупця, визнання особистим майном, визнання спільним сумісним майном, поділ спільного майна подружжя та визнання права власності до ОСОБА_2 , та її батьків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

24.10.2019 року ОСОБА_2 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В ході розгляду зазначених заяв подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досягнуто примирення, зазначені вище позови були залишені без розгляду.

Отже з кінця 2019 року сторони продовжили проживати однією сім`єю. Станом на день подачі заяви, сторони не проживають однією сім`єю близько восьми місяців.

До 24.02.2022 року сторони проживали однією сім`єю, виховували дітей та сім`я була забезпечена у повному обсязі виходячи з коштів, зароблених саме ОСОБА_1 .

Після вторгнення на територію держави Україна рф, сім`я ОСОБА_1 виїхала до іншої держави. Проїзд, проживання, харчування та інше на території іншої держави, забезпечував знову ж таки ОСОБА_1 .

Між тим, 23.02.2023 року стягувач звернулась до державної виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом: Судовий наказ №521/12798/19, виданий Малиновським районним судом м. Одеси 31.01.2020 року.

23.02.2023 року державним виконавцем Ізмаїльського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Душаковою М.О. відкрито виконавче провадження №71123159 за виконавчим документом: Судовий наказ №521/12798/19, виданий Малиновським районним судом м. Одеси 31.01.2020 року.

Станом на день звернення до суду із зазначеною заявою, ОСОБА_1 нараховано заборгованість у виконавчому провадженні №71123159 у розмірі 111182,57 грн. за період з серпня місяця 2019 року.

ОСОБА_1 вважає, що така заборгованість не відповідає дійсності та не може бути нарахована як борг, враховуючи те, що ОСОБА_1 ніколи не припиняв забезпечувати в тому ж числі й фінансово своїх дітей.

Тому вважає, що зазначене надає всі підстави, вважати судовий наказ у справі №521/12798/19 від 13.08.2019 року таким, що не підлягає виконанню.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Нерушко Дар`ї Геннадіївни надійшов відзив по заяві про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, в якому вона просить в задоволені заяви відмовити.

При цьому зазначає, що стягувач все своє шлюбне життя теж працювала і теж вкладала зароблені кошти в сім`ю та на утримання спільних дітей. На протязі 7 років, а саме з 16.07.2014 року по 11.10.2021 року вела незалежну самостійну діяльність як фізична особа підприємець. Зараз стягувач працює в ТОВ «Смартлаб» на посаді менеджера та самостійно забезпечує себе і своїх неповнолітніх дітей. На останньому місці роботи стягувач отримує гарну заробітну плату, яка в два рази перевищує мінімальну заробітну плату в Україні.

Боржник оформлював довіреності, але це було для зручності самого боржника. Стягувач отримувала кошти в банку, оскільки в усіх банках є ліміт зняття готівки на один день. Всі кошти, які знімала стягувач вона передавала боржнику.

Дійсно боржник та стягувач зробили спробу примирення, але при цьому прожили як подружжя близько пари місяців, після чого жили на одній житловій площі, але не жили спільним життям як сімейна пара та не вели сумісний побут, оскільки і них погіршилися відносини.

Боржник не сплачує жодних коштів на дітей добровільно. Оплата в розмірі близько 3000-3500 грн. на обох дітей приходить лише в рамках виконавчого провадження по стягненню аліментів.

Стягувач дійсно виїхала разом з дітьми за межі України, але це було 20.03.2022 року і боржник не оплачував проїзд, проживання та харчування. Стягувач мала свої власні кошти, оскільки продовжувала працювати дистанційно на своєму місці роботи і не переривала роботи. Крім того, стягував знаходилась на території Федеративної Республіки Німеччина і там оформлювала тимчасовий захист біженців для себе та дітей. У зв`язку з чим мала необхідну гуманітарну та фінансову підтримку цієї країни, а також тимчасове розміщення для себе та дітей.

Спору між сторонами про проживання дітей не було і не має на теперішній момент.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Шкодою В.М. до суду надійшла відповідь на відзив, в якому адвокат зазначила, що стягувачем в порушення норм ЦПК України не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в обґрунтування своїх посилань, що дає підстави для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про слухання справи сповіщений належним чином та своєчасно.

Стягувач ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з`явилися, про слухання справи сповіщені належним чином та своєчасно.

Представник ОСОБА_1 адвокат Шкода В.М. в судовому засіданні підтримала заяву та просила визнати судовий наказ від 13.08.2019 року, виданий Малиновським районним судом м. Одеси у справі №521/12798/19 за заявою ОСОБА_2 таким, що не підлягає виконанню.

Суд, дослідивши матеріали заяви та цивільної справи № 521/12798/19, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що Малиновським районним судом м. Одеси 13 серпня 2019 року видано судовий наказ у справі №521/12798/19 про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_3 виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 30.07.1997 року РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_5 виданий Балтським РВ ГУМВС України в Одеській області від 29.10.2010 року, РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована і проживає за адресом: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі на двох дітей 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01 серпня 2019 року і до повноліття дітей. Судовий наказ набрав законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ч. 1ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 1ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Частиною 5 статті 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст.168 ЦПК України у судовому наказі зазначаються повідомлення про те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Аналіз норм ЦПК України, які регламентують наказне провадження, дає підстави для висновку про те, що наказне провадження - це самостійний вид провадження цивільного судочинства, що існує поряд із позовним і окремим провадженням, якому притаманна певна процесуальна форма, що має певні особливості, пов`язані з тим, що ця форма забезпечує захист прав та інтересів стягувача, що має документи проти боржника, який не виконує свої зобов`язання. Метою наказного провадження є спрощення, скорочення та здешевлення судової процедури у тих випадках, коли це можливо та виправдано, та є ефективним засобом захисту прав боржника у безспірних справах.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За приписами частин 1, 2 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, виконавчий документ може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» стосується саме відсутності (припинення) обов`язку боржника, який підлягає виконанню. Підстави припинення зобов`язання визначені главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

З матеріалів заяви про видачу судового наказу вбачається, що судовий наказ було видано не помилково, а за заявою заявника про стягнення аліментів та на законних підставах, на сьогоднішній день боржником не надано суду доказів того, що його добровільно виконано, примирення між сторонами не відбулося, підстав для визнання виконавчого документу судового наказу таким, що не підлягає виконанню, з підстав на які посилається заявник немає, оскільки існує судове рішення, а саме судовий наказ, який набрав законної сили, а тому у відповідності до вимог ст. 129-1 Конституції України та ст. 18 ЦПК України є обов`язковим до виконання.

Законодавцем визначено підстави припинення обов`язку зі сплати аліментів на підставі судового рішення.

Так, статтею 273 Сімейного кодексу України визначено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених устаттях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз вказаної норми закону свідчить, що у зв`язку зі зміною обставин, які мають істотне значення, платник аліментів у порядку визначеному законом, зокрема шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Враховуючи вищенаведене, а також практику Європейського суду з прав людини, який наголошував, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року),суд вважає, що заява представника ОСОБА_1 адвоката Шкоди Віри Миколаївни про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню - задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 432 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви представника ОСОБА_1 адвоката Шкоди Віри Миколаївни про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя: І.В. Плавич