Номер провадження: 22-ц/813/6488/24
Головуючий у першій інстанції Косіцина В.В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Скрипченко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 червня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Споживчого товариства «СУЗІР`Я БУДОВА», Товариства з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» та до Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС» про захист прав споживачів, визнання майнових прав на об`єкти інвестування та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви про забезпечення позову.

25 червня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Дімітріу Вікторії Валеріївни про забезпечення позову, у якій заявник просить забезпечити позов шляхом:

- заборони СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» в будь-який спосіб відчужувати будь-яким іншим особам майнові права позивачів на об`єкти будівництва (інвестування) згідно укладеного з ОСОБА_1 договору, зокрема, договору №4/57 від 01.03.2018 року на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 кв.м. у розмірі проінвестованого внеску у розмірі 1 621 545,00 гривень;

- заборонити ТОВ «УВГП-Система» діяти в будь-який спосіб, що утворює передумови для відчуження будь-яким способом майнові права позивача на об`єкт будівництва, у тому числі передавати СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» або іншим суб`єктам право забудови на земельній ділянці за кадастровим номером :44:001:0057 в частині майнових прав ОСОБА_1 згідно №4/57 від 01.03.2018 року на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 кв.м. у розмірі проінвестованого внеску у розмірі 1 621 545,00 гривень;

- заборонити СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС», а також будь-яким іншим особам, органам та суб`єктам, які відповідно до закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які дії, у тому числі реєстраційні, щодо користування, розпорядження та відчужування (передавання, прийняття) майнових прав прав ОСОБА_1 згідно №4/57 від 01.03.2018 року на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 кв.м. у розмірі проінвестованого внеску у розмірі 1 621 545,00 гривень.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 червня 2024 року заяву представника ОСОБА_1 адвоката Дімітріу Вікторії Валеріївни про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено Споживчому товариству «СУЗІР`Я БУДОВА» в будь-який спосіб відчужувати будь-яким іншим особам майнові права на об`єкт будівництва (інвестування) згідно укладеного з ОСОБА_1 договору, зокрема, договору №4/57 від 01.03.2018 року на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 кв.м. у розмірі проінвестованого внеску у розмірі 1 621 545,00 гривень.

Заборонено СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС», а також будь-яким іншим особам, органам та суб`єктам, які відповідно до закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які дії, у тому числі реєстраційні, щодо користування, розпорядження та відчужування (передавання, прийняття) майнових прав ОСОБА_1 згідно договору №4/57 від 01.03.2018 року на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 кв.м. у розмірі проінвестованого внеску у розмірі 1 621 545,00 гривень.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині заборони СТ «Сузір`я Плюс» (Код ), а також будь-яким іншим особам, органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а також будь-яким іншим особам, органам та суб`єктам, які відповідно до закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які дії, у тому числі реєстраційні, щодо користування, розпорядження та відчужування (передавання, прийняття) майнових прав ОСОБА_1 згідно договору №4/57 від 01.03.2018 року на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 кв.м. у розмірі проінвестованого внеску у розмірі 1 621 545,00 гривень, та постановити нове в цій частині, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що:

1) відсутні між СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» та позивачем будь-які правовідносини та спір щодо зазначених майнових прав;

2) скаржник зазначає про тотожність вжитих судом заходів забезпечення позову, позовним вимогам;

3) суд першої інстанції безпідставно обмежив скаржника у можливості вчинення реєстраційних дій стосовно спірного нерухомого майна.

Сповіщення сторін.

У судове засідання, яке призначене на 11 грудня 2024 року, учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сторони були належним чином сповіщені.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повне судове рішення виготовлено 23 грудня 2024 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню в частині заборони СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» вчиняти реєстраційні дії та винесенню в цій частині нового судового рішення, про відмову у задоволенні заяви в цій частині.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується виключно в частині застосування такого заходу забезпечення позову як заборона СТ «Сузір`я Плюс» (Код ), а також будь-яким іншим особам, органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, а також будь-яким іншим особам, органам та суб`єктам, які відповідно до закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які дії, у тому числі реєстраційні, щодо користування, розпорядження та відчужування (передавання, прийняття) майнових прав ОСОБА_1 згідно договору №4/57 від 01.03.2018 року на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 кв.м. у розмірі проінвестованого внеску у розмірі 1 621 545,00 гривень, а тому підлягає перегляду лише в цій частині.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до ч.ч.1-2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

У п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України вказано, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Постанова ВП ВС від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 містить висновок про те, що тлумачення наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що можливість забезпечення судом позову не пов`язується з тим, чи підлягає рішення суду, ухвалене по суті спору, примусовому виконанню.

Цивільний процесуальний закон не забороняє вживати заходи забезпечення позову у справі, рішення у якій не підлягає примусовому виконанню, якщо забезпечення позову сприятиме ефективному захисту порушених прав позивача. І навпаки, якщо рішення у справі підлягатиме примусовому виконанню, вжиття заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно, не завжди може бути необхідним та співмірним із пред`явленими вимогами позову і відповідати характеру порушеного права позивача.

У частині першій статті 150 ЦПК України наведено перелік видів забезпечення позову, серед яких у пункті 1 законодавець вирізняє накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами; 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Із зазначеної норми вбачається, що арешт, як захід забезпечення позову може бути застосовано виключно до майна, що належить на праві власності відповідачеві.

При цьому, положення статті 150 ЦПК України, в якому передбачено перелік заходів забезпечення позову не передбачає такого заходу забезпечення позову як арешт майнових прав, а передбачено лише захід забезпечення позову у вигляді арешту майна (створеного, існуючого, завершеного).

Тому, з огляду на зазначене, суд першої інстанції вважав, що обрані позивачем заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчинення певних дій є належними заходами забезпечення позову у даному випадку.

Згідно з постанови КЦС ВС від 04.10.2023 у справі № 504/158/22, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

Щодо такого заходу забезпечення позову як заборона СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС», а також будь-яким іншим особам, органам та суб`єктам, які відповідно до закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які дії, у тому числі реєстраційні, щодо користування, розпорядження та відчужування (передавання, прийняття) майнових прав ОСОБА_1 згідно договору №4/57 від 01.03.2018 року на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 кв.м. у розмірі проінвестованого внеску у розмірі 1 621 545,00 гривень суд першої інстанції зазначив наступне.

Заява у цій частині мотивована тим, що СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» вчиняє дії, спрямовані на перешкоджання у користуванні, розпорядженні та відчуженні майнових прав позивача на об`єкт будівництва (інвестування), та на підтвердження цього посилається на проєкт запропонованого позивачу договору із СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС».

Також, на підтвердження своєї позиції заявник посилається на статті засобів масової інформації, розміщених у мережі інтернет, а саме, на статті: Одеська "Будова" пропонує інвесторам ЖК "Чотири сезони" доплатити за добудову їхнього житла (https://interfax.com.ua/news/economic/975890.html) та Одеська Будова вимагає з інвесторів доплатити 25% або квартир не буде (https://culturemeter.od.ua/uk/odeska-budova-vymahaye-z-investoriv-doplatyty-25-abo-kvartyr-ne-bude-211002/).

Враховуючи те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірних майнових прав на користь третіх осіб, що в подальшому може впливати на строки процесуального розгляду справи, спричинити труднощі під час виконання рішення по справі, беручи до уваги те, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою, а заборона вчинення певних дій, як захід забезпечення позову, який просить застосувати заявник є належним, співмірним та збалансованим заявленим позовним вимогам, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову в цій частині.

Однак суд апеляційної інстанції не може повністю погодитись із висновками суду першої інстанції в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони із СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» вчиняти реєстраційні дії щодо майнових прав ОСОБА_1 згідно з договору №4/57 від 01.03.2018 року на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 кв.м. у розмірі проінвестованого внеску у розмірі 1 621 545,00 гривень, з огляду на таке.

Пунктами 1, 9 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру.

Згідно із статтею 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно. Виконавчі органи сільських, селищних та міських рад (крім міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення) набувають повноважень у сфері державної реєстрації прав відповідно до цього Закону у разі прийняття відповідною радою такого рішення.

У постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі №522/11884/22-Е зазначено, що реєстраційна дія охоплює поняття відчуження, передання в оренду, управління, суборенду, лізинг, інші види оплатного чи безоплатного користування іншим особам, видачу довіреності щодо зазначеного майна, укладення інших видів договорів, в тому числі попередніх, договорів охорони, зберігання з будь-якими іншими особами чи організаціями та установами. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2023 року у справі № 457/1089/22 (провадження № 61-9420св23).

З огляду на наведені вище положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» не є суб`єктом, уповноваженим вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна (майнових прав), тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави забезпечення вказаного позову, зокрема, шляхом заборони СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС», м. Одеса, вул. Осипова, 25, , вчиняти реєстраційні дії щодо майнових прав ОСОБА_1 .

Щодо доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності між скаржником та позивачем будь-яких правовідносин чи спору стосуються вирішення спору у цій справі по суті, у зв`язку із чим колегією суддів відхиляються як передчасні та такі, що не дають передбачених законом підстав для скасування судового рішення в оскаржуваній частині.

Безпідставними є також і посилання скаржника про тотожність заходів забезпечення позову, про які просив ОСОБА_1 та вжитих судом, позовним вимогам у цій справі.

Дійсно, ч. 8. ст. 150 ЦПК України забороняє вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Так, у поданому до суду позові, ОСОБА_1 просив:

1. Визнати згідно договорів асоційованого членства в споживчому товаристві, укладених між СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» та асоційованими членами майнові права на об`єкти нерухомості (за переліком);

2. Зобов`язати СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» виконати у повному обсязі умови договорів асоційованого членства у споживчому товаристві, укладених між СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» та пайовиками (за переліком) шляхом забезпечення будівництва будинку, закріплення та передачі квартир (нежитлових приміщень, паркінгів), правовстановлюючі документи позивачам;

3. Зобов`язати ТОВ «УВГП-СИСТЕМА» виконати умови договору про спільну діяльність №1/Г-19 від 23.08.2016 року, укладеного з СТ «СУЗІР`Я БУДОВА» та ТОВ «БАУБУД» у повному обсязі.

У заяві ж про забезпечення позову, позивач просив суд:

1) заборонити Споживчому товариству «Сузір`я Будова» в будь-який спосіб відчужувати (передавати) будь-яким іншим особам майнові права Позивачів на об`єкти будівництва (інвестування) згідно укладених з Позивачем договору асоційованого членства у споживчому товаристві, а саме, укладеним з ОСОБА_1 договору №4/57 від 01.03.2018 року на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 кв.м. у розмірі проінвестованого внеску у розмірі 1 621 545,00 гривень.

2) заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «УВГП-Система» (Код ) діяти в будь-який спосіб, що утворює передумови для відчуження (передання) будь-яким іншим способом майнові права ОСОБА_1 згідно договору №4/57 від 01.03.2018 року на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 кв.м. у розмірі проінвестованого внеску у розмірі 1 621 545,00 гривень.

3) заборонити Споживчому товариству «Сузір`я Плюс» (Код ), а також будь-яким іншим особам, органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (в тому числі Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, державним реєстраторам, суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, нотаріусам, державним та приватним виконавцям, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») здійснювати будь-які дії, у тому числі реєстраційні, щодо користування, розпорядження та відчуження (передання, прийняття) майнових прав ОСОБА_1 згідно договору №4/57 від 01.03.2018 року на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 кв.м. у розмірі проінвестованого внеску у розмірі 1 621 545,00 гривень.

Отже, зміст вказаних вище позовних вимог та вимог заяви про забезпечення позову спростовує твердження скаржника про їх тотожність.

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції не врахував всі обставини у справі, не застосував актуальну практику Верховного Суду з цього питання, тому є підстави для ухвали суду першої інстанції в частині заборони СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» вчиняти реєстраційні дії та постановленню в цій частині нового судового рішення, про відмову у задоволенні заяви в цій частині

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Споживчого товариства «СУЗІР`Я ПЛЮС» задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 червня 2024 року скасувати в частині задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» вчиняти реєстраційні дії щодо майнових прав ОСОБА_1 згідно договору №4/57 від 01.03.2018 року на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 кв.м. у розмірі проінвестованого внеску у розмірі 1 621 545,00 гривень.

Постановити у цій частині нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони СТ «СУЗІР`Я ПЛЮС» вчиняти реєстраційні дії щодо майнових прав ОСОБА_1 згідно договору №4/57 від 01.03.2018 року на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 кв.м. у розмірі проінвестованого внеску у розмірі 1 621 545,00 гривень.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 23 грудня 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк