Провадження № 22-ц/812/201/24 Суддя першої інстанції Афоніна С.М. Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 лютого 2024 року м. Миколаїв Справа № 487/3635/22

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Царюк Л.М.,

суддів - Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання - Колосовій О.М.,

за участі відповідача - ОСОБА_1 ,

її представника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла її представник - ОСОБА_4 , на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Афоніної С.М., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області - Іскрицької Ганни Василівни про усунення від права на спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

14 листопада 2022 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області - Іскрицької Г.В. (далі - приватний нотаріус) про усунення від права на спадкування за законом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік - ОСОБА_5 .

Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 до приватного нотаріуса зі заявою про прийняття спадщини звернулася донька померлого - ОСОБА_1 у зв`язку з чим була заведена спадкова справа № 68863805.

Між тим, вона вважає, що ОСОБА_5 необхідно усунути від права спадкування за законом з огляду на те, що її чоловік в останні роки тяжко хворів та потребував матеріальної допомоги та стороннього догляду. Вона несла витрати на утримання свого покійного чоловіка, доглядала за ним та вчиняла всі необхідні дії щодо догляду, матеріального забезпечення та утримання.

Відповідач жодного разу не запропонувала своєї допомоги, не надала матеріальної допомоги на лікування та утримання свого батька, ні разу не з`являлась його провідати, а навпаки влаштовувала сварки з різних підстав, ображалась на те, що батько не надає їй фінансове забезпечення, що призводило до погіршення самопочуття ОСОБА_5 .

Вона самостійно займалась похованням покійного чоловіка та проводила поминки.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила суд усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не надала належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані, зумовленому тяжкою хворобою, факту відсутності можливості забезпечити умови свого життя, звернення до відповідача за допомогою по догляду чи матеріальною допомогою та відмови чи ухилення відповідача ОСОБА_1 від надання батьку такої допомоги.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла її представник - ОСОБА_4 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував значення сукупності обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Доведеність зазначених фактів було здійснено в судовому засіданні шляхом допиту свідків, огляду медичних документів та поясненням сторін, однак суд не врахував дані докази при винесені рішення.

Вказана судова позиція підтверджується постановами Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 233/6868/15-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 753/21722/13-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 521/19609/16.

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Миколаїв.

Спадкоємцями першої черги, в порядку спадкування за законом, є його дружина - ОСОБА_3 та дочка - ОСОБА_1 , які в установлений чинним законодавством строк звернулися до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_5 та нотаріусом була заведена спадкова справа №72/20221 від 16 грудня 2021 року.

За життя ОСОБА_5 працював на посаді морського лоцману 1-го класу філії «Дельта -лоцман» ДП «АМПУ» відповідно до займаної ним посади, регулярно щорічно проходив медичний огляд на підприємстві, згідно наданих філією «Дельта -лоцман» ДП «АМПУ», суду карток працівника ( ОСОБА_5 ), який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду за період 2019-2021, відповідно до висновків лікарів - придатний для роботи за професією - лоцман морський.

ОСОБА_5 за життя регулярно отримував заробітну плату, розмір якої, відповідно до особового рахунку співробітника ОСОБА_5 , наданого філією «Дельта-лоцман» за період 2019 по 31 березня 2021 року, складав в різні місяці від 55 773.82 грн до 174 354.63 грн.

Крім того, з 01 січня 2019 року, ОСОБА_5 отримував пенсію за віком в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївської області, розмір якої у 2019 році було встановлено 9 872.26 грн, в подальшому розмір збільшувався, починаючи з березня 2021 року розмір пенсії складав 15 143.27 грн. Проживав ОСОБА_5 у власному будинку, мав також заміський будинок та автомобіль.

За даними медичної картки стаціонарного хворого № 4678/170 Комунального некомерційного підприємства Миколаївської міської ради «Міська лікарня №1», ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 захворів на Covid-19, був госпіталізований 20 листопада 2021 року до лікарні в інфекційне відділення № 1 з діагнозом: коронавірусна інфекція Covid-19, тяжкий перебіг, під час лікування була зупинка серця, знаходився в реанімації. За цими ж документами заключний діагноз в посмертному епікризі за датою смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений: коронавірусна інфекція Covid-19 (Ag+ від ІНФОРМАЦІЯ_1), тяжкий перебіг, ускладнення поза лікарняна вірусно-бактеріальна двобічна полі сегментарна пневмонія, кл. група IV, тяжкий перебіг, ЛН III, гострий респіраторний дистрес-синдром дорослих; супутній діагноз: артеріальна гіпертензія II ст. II стад., гостре ураження нирок, Covid-асоцийоване, зі збереженою видільною функцією.

Отже причиною смерті ОСОБА_5 є коронавірусна інфекція Covid-19, тяжкий перебіг, з ускладненням та настанням супутніх захворювань, захворювання настало раптово у часі. Безпорадний стан ОСОБА_5 , термін лікування після його госпіталізації до лікарні, перебування в реанімаційному відділення та дня його смерті, тривав 22 дня (20 листопада 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_1).

При дії карантину для боротьби із коронавірусною хворобою, були встановлені обмеження для відвідування хворих, зокрема у реанімаційному відділенні, де перебував хворий.

Відповідач не відвідувала батька у лікарні, згідно наданого результату лабораторних досліджень від 04 листопада 2021 року захворіла на Covid-19, але цікавилась станом його здоров`я у позивача.

Відповідно до частини 4 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1216, 1217 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

Тлумачення норми частини 5 статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи (постанови Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 390/1635/15ц, від 11 лютого 2019 року у справі № 756/11676/16-ц, від 25 березня 2019 року у справі № 766/810/17).

У постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц , від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 18 липня 2018 року ц справі № 390/1635/15ц, від 29 червня 2021 року у справі № 750/9209/20-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 741/1714/18, від 21 жовтня 2021 року у справі № 766/14057/17, від 19 травня 2022 року у справі № 132/2991/20 зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Отже, ухилення характеризується умисною формою вини. При цьому, необхідно враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її нагальну необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Постанова) роз`яснено, що безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадний стан необхідно доводити відповідними записами в медичних документах.

Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц зазначив, що «безпорадним станом спадкодавця є такий стан, під час перебування у якому особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби; він викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах… Доводити факт безпорадного стану тільки поясненнями позивача та свідків є недостатнім з огляду на те, що відповідач - спадкоємець першої черги, заперечує право позивача на спадщину».

У постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц, від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 суд касаційної інстанції зазначив, що підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Виходячи з викладеного, правове значення при вирішенні спору має доведеність сукупності обставин: ухилення спадкоємця (умисні винні дії або бездіяльність) від надання допомоги (1) при можливості її надання спадкодавцю (2), який перебуває у безпорадному стані через похилий вік чи хворобу (3), потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця (4).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що сам лише факт госпіталізації ОСОБА_5 20 листопада 2021 року до лікарні з діагнозом коронавірусна інфекція Covid-19, тяжкий перебіг, знаходження його в реанімації з обмеженим доступом сторонніх осіб, крім медичних працівників не може свідчити про безпорадний стан спадкодавця у розумінні частини 5 статті 1224 ЦК України з огляду на те, що такий стан викликаний раптовою інфекційною хворобою, відповідно до перебігу якої хворий перебував під постійним наглядом лікарів протягом усього періоду хвороби, який тривав з 20 листопада по 02 грудня 2021 року. Похилий вік та інші захворювання, виявлені при медичному обстеженні у ОСОБА_5 також не дають підстав для висновку про перебування спадкодавця в безпорадному стані. Відсутній також медичний висновок про значну залежність ОСОБА_5 від інших осіб у виконанні життєво-важливих соціально-побутових функцій та потреби у сторонньому догляді.

Водночас апеляційний суд враховує, що самий лише факт перебування особи у безпорадному стані не є достатньою підставою для усунення судом спадкоємця від права на спадкування. Відповідно до статті 1224 ЦК України виключно за встановлення сукупності обставин може бути встановлено достатні підстави для усунення спадкоємців від спадкування, зокрема, безпорадній стан спадкодавця, ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги за можливості надання такої та потреба спадкодавця в допомозі саме цього спадкоємця.

Як встановив суд першої інстанції, позивач не навів переконливих доказів на підтвердження нагальної потреби спадкодавця в отриманні допомоги саме від відповідача за умови її надання іншими особами (позивачем), а також, що відповідач мала матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 за життя був заможною людиною, працював отримував немалу заробітну плату та пенсію, тому не потребував матеріальної допомоги від дочки та не звертався до неї за такою допомогою.

Належних та допустимих доказів на підтвердження сукупності обставин, що мають значення для вирішення спору, ОСОБА_3 суду не надала, а самі по собі її пояснення про ці обставини не дають підстав вважати їх установленими.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, встановив фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, правильно застосувавши положення частини 5 статті 1224 ЦК України, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено фактів безпорадного стану спадкодавця, ухилення ОСОБА_1 від надання допомоги своєму батькові, постійну потребу спадкодавця у допомозі саме відповідача, що в силу статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

За таких обставин, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді даної справи неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, оскільки ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. Обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, не впливають на правильний висновок суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не містять у собі посилань на обставини чи докази, якими спростовуються встановлені судом обставини.

Аргументи апеляційної скарги в частині неналежної оцінки доказів у справі зводяться до здійснення переоцінки зібраних у справі доказів, між тим апеляційний суд погоджується з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, оскільки така оцінка за встановлених фактичних обставин справи відповідає наведеним правовим позиціям Верховного Суду. Скаржник не навів обґрунтованих доводів того, що суд першої інстанції не здійснив дослідження та оцінку певних доказів у справі, що могло вплинути на правильність вирішення спору по суті.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції під час розгляду справи не було враховано правові висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від 04 квітня 2018 року у справі № 233/6868/15-ц, від 30 травня 2018 року у справі № 753/21722/13-ц, від 30 червня 2020 року у справі № 521/19609/16 є неприйнятними, оскільки висновки суду першої інстанції не суперечать практиці Верховного Суду, викладеній у постановах, на які заявник посилається в апеляційній скарзі.

Отже доводи скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

З огляду на зазначене апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно відмовив в задоволенні позову, оскільки відсутні підстави, передбачені частиною 5 статті 1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування за законом.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного апеляційний суд дійшов до переконання, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діяла її представник - ОСОБА_4 , залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 21 лютого 2024 року.