Провадження №2-зз/369/66/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Скрипник О.Г.

секретарі: Масан В. О.

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: ОСОБА_2

відповідач: ОСОБА_3

представник відповідача: ОСОБА_4

представник третьої особи: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини і встановлення порядку і способу спілкування з дитиною,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини і встановлення порядку і способу спілкування з дитиною, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Бучанська районна державна адміністрація Київської області про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з донькою батька.

До Києво-Святошинського районного суду Київської області від ОСОБА_3 надійшла заява про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2021 року у справі № 369/15492/51 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини, встановлення порядку і способу спілкування з дитиною.

В обгрунтування заяви ОСОБА_3 зазначила, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2021 року вжито заходи забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини і встановлення порядку і способу спілкування з дитиною та заборонено ОСОБА_3 вчиняти дії, спрямовані на зміну місця проживання дитини ОСОБА_6 , фактичне місце проживання якої знаходиться за адресою місця проживання батька ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.05.2024 року частково задоволено заяву про забезпечення позову зустрічного позивача ОСОБА_3 у цивільній справі № 369/15492/21 за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Бучанська районна державна адміністрація Київської області про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з донькою батька та встановлено спосіб зустрічей ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_7 за місцем проживання матері та в місцях рекреаційно-оздоровчого характеру без присутності батька до ухвалення судом рішення, а саме: з 15 червня 2024 року по 30 червня 2024 року; з 01 серпня 2024 року по 16 серпня 2024 року; з 15 жовтня 2024 року по 31 жовтня 2024 року; з 20 грудня 2024 року по 03 січня 2025 року; з 15 лютого 2025 року по 02 березня 2025 року, з моменту постановлення ухвали до набрання рішенням у справі законної сили. Зобов`язано батька дитини, ОСОБА_1 передати малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 в періоди визначеного судом спілкування.

ОСОБА_3 зазначила, що позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ухвалу суду від 30.05.2024 року, постановлену за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не виконує, зловживає своїми правами та ухвалою суду про вжиття заходів забезпечення позов від 03.12.2021 року, постановлену за первісним позовом, дитину матері не дає, чим обмежує дитину у спілкуванні з матір`ю, тим самим порушує право дитини на спілкування та виховання її обома батьками.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.05.2024 року у справі № 369/15492/21, ОСОБА_3 , яка є відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом неодноразово були подані заяви щодо вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень за фактом невиконання судових рішень.

Відповідач ОСОБА_3 зазначає, що позивач ОСОБА_1 свідомо умисно формує у дитини синдром відчуження матері, травмує психіку дитини. Оскільки за час розгляду справи у суді існує реальний ризик того, що дитина може втратити емоційний зв`язок з матір`ю, і ця обставина може призвести до погіршення психічного стану здоров`я дитини та ймовірності вкрай негативних наслідків у вигляді відчуження дитини від матері через втрату емоційної та психологічної прихильності, відповідач ( зустрічний позивач) ОСОБА_3 просить скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2021 року у справі № 369/15492/51 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної державної адміністрації в м. Києві, орган опіки та піклування Голосіївської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини, встановлення порядку і способу спілкування з дитиною.

Заслухавши думку позивача, відповідача, їхніх представників, представника Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2021 року вжито заходи забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної державної адміністрації в м. Києві, орган опіки та піклування Голосіївської районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини і встановлення порядку і способу спілкування з дитиною та заборонено ОСОБА_3 вчиняти дії, спрямовані на зміну місця проживання дитини ОСОБА_6 , фактичне місце проживання якої знаходиться за адресою місця проживання батька ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.05.2024 року частково задоволено заяву про забезпечення позову зустрічного позивача ОСОБА_3 у цивільній справі № 369/15492/21 за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Бучанська районна державна адміністрація Київської області про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з донькою батька та встановлено спосіб зустрічей ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_7 за місцем проживання матері та в місцях рекреаційно-оздоровчого характеру без присутності батька до винесення судом рішення, а саме: з 15 червня 2024 року по 30 червня 2024 року; з 01 серпня 2024 року по 16 серпня 2024 року; з 15 жовтня 2024 року по 31 жовтня 2024 року; з 20 грудня 2024 року по 03 січня 2025 року; з 15 лютого 2025 року по 02 березня 2025 року, з моменту постановлення ухвали до набрання рішенням у справі законної сили. Зобов`язано батька дитини, ОСОБА_1 передати малолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 в періоди визначеного судом спілкування.

Малолітня дитина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Як убачається з пояснень ОСОБА_1 він дитину для спілкування з матірю ОСОБА_3 дає, проте малолітня ОСОБА_8 не хоче з нею спілкуватися.

З матеріалів справи також убачається, у зв`язку з невиконанням ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області про забезпечення позову від 30.05.2024 року у справі № 369/15492/21, відповідач ОСОБА_3 неодноразово зверталася до Голосіївського управління поліції ГУ НП у місті Києві щодо вчинення ОСОБА_1 кримінальних правопорушень за фактом невиконання судових рішень та ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва було зобовязано внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_3 .

З пояснень представника Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації убачається, що ОСОБА_1 зловживає ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2021 року, оскільки вважає, що суд фактично визначив місце проживання дитини разом з ним, дитину матері не дає, що стало підставою до відчуження дитини по відношенню до матері. Представник вважає, що ухвалу суду від 03.12.2021 року у справі № 369/15492/21 слід скасувати, оскільки розгляд справи про визначення місця проживання дитини триває вже більше трьох років та справа може розглядатися тривалий час, що призведе до повного відчуження дитини з матір`ю.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, встановлених законом. Серед передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України видів забезпечення позову значиться, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин(п. 3ч. 1 ст. 150 Кодексу),іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (п. 10ч. 1 ст. 150 Кодексу). Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150 ЦПК України). Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України). Обмеження у застосуванні судом заходів забезпечення позову окремо встановлені частинами 4 12 ст. 150 ЦПК України. Зокрема, згідно з ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказано: «[…] співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову». Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 705/4132/19 вказано, зокрема таке: «Забезпечення позову по суті - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України). Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору».

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Вказана норма кореспондується із положеннями ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч. ч. 1 - 3 ст. 157 СК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до ст. 4 Конвенції про контакт з дітьми 2003 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків. Про необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час судового процесу та за відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дітей неодноразово наголошував у своїх рішеннях ЄСПЛ.

Матеріали справи дають підстави вважати, що між сторонами дійсно існує спір щодо подальшого місця проживання дитини. Наразі сторони по справі проживають окремо, а їх малолітня дочка проживає з позивачем. З досліджених у судовому засіданні доказів ( пояснень сторін, огляду відеоматеріалів на флеш-накопичувачах) убачається, що позивач умисно формує у дитини синдром відчуження матері, травмує психіку дитини, перешкоджає її спілкуванню з матір`ю.

Отже існує реальний ризик того, що дитина може втратити емоційний зв`язок з матір`ю, і ця обставина може призвести до погіршення психічного здоров`я дитини та ймовірності вкрай негативних наслідків у вигляді відчуження дитини від матері через втрату емоційної та психологічної прихильності.

Суд вважає, що з метою запобігання втраті емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршенню психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді, який може бути тривалим, скасування заходів забезпечення позову відповідатиме інтересам дитини, так, як свої зобов`язання щодо забезпечення ОСОБА_3 безперешкодного спілкування з дитиною в певні дні та години, без зміни теперішнього місця проживання дитини, до ухвалення рішення по суті спору, позивач за первісним позовом не виконує.

Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2021 у справі № 369/15492/21, а тому заява ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 149-153, 158 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної державної у місті Києві державної адміністрації , орган опіки та піклування Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини і встановлення порядку і способу спілкування з дитиною, задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 грудня 2021року у справі № 369/15492/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Голосіївської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини і встановлення порядку і способу спілкування з дитиною.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 04 листопада 2024 року.

Суддя О.Г. Скрипник