ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1914/23 Номер провадження 22-ц/814/512/24Головуючий у 1-й інстанції Парахіна Є.В. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Сальної Н.О.,

представника заявника - адвоката Ярошенко С.М.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника заявника, ОСОБА_1 , адвоката Ярошенко С.М., на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 липня 2023 року

у справі окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Подільський районний у м. Полтаві відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про встановлення факту, що має юридичне значення

УСТАНОВИВ:

коротко змісту вимог заявника і рішення суду першої інстанції;

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду у порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме прохала:1. Встановити факт смерті її сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Полтава, Полтавської області, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , військовослужбовця Збройних сил України (в/ч НОМЕР_2 ), який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Сєвєродонецьк, Сєвєродонецького району, Луганської області під час захисту Батьківщини, виконуючи бойове завдання та забезпечуючи здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення;

2. Датою смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Полтава, Полтавської області, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , вважати ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування заяви вказувала, що є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сержанта, командира відділення 2 мінометної батареї 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , який 12.03.2022 був призваний на військову службу по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до Витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 12.03.2022 № 2 ОСОБА_2 прибув по мобілізації до військової частини НОМЕР_2 та був зарахований до особового складу військової частини. ОСОБА_2 перебував у районі виконання завдань для безпосередньої участі у бойових діях та забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з 03 квітня по ІНФОРМАЦІЯ_2, згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 № 2/9дск від 10.04.2022. Відповідно сповіщення сім`ї (близьких родичів) на тих, хто зник безвісті від 13.06.2022 року заявницю сповіщено, що: «її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вірний військовій присязі у бою за нашу Батьківщину о 10 год. 02 хв. ІНФОРМАЦІЯ_2 року місті Сєвєродонецьк Луганської області, під час виконання бойового завдання в бою з переважаючими силами противника отримав важкі поранення не сумісні з життям та зник безвісті". Згідно з Актом службового розслідування за фактом зникнення безвісті військовослужбовців 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 від 09.10.2022 сержанта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що "з ІНФОРМАЦІЯ_2 сержанта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вважати таким, що зник безвісті та ймовірно загинув, цей факт знайшов своє підтвердження у зібраних в ході службового розслідування пояснень військовослужбовців".

Заявниця вказувала, що отримати свідоцтво про смерть сина у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся в зоні бойових дій, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стані". Луганська область Сєвєродонецький район Сєвєродонецька міська територіальна громада на сьогодні тимчасово окупована, доступу до належного оформлення факту смерті та до тіла загиблого сина у неї немає, що унеможливлює реєстрацію факту смерті сина, оскільки тіло сина не було вивезене з території м. Сєвєродонецька, видача лікарського свідоцтва чи фельдшерської довідки про його смерть неможлива, що, у свою чергу, унеможливлює державну реєстрацію його смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану та видачу свідоцтва про його смерть.

З урахування викладеного зазначала, що встановлення юридичного факту їй необхідно з метою отримання свідоцтва про смерть сина для подальшої реалізації спадкових прав на майно померлого та отримання відповідної грошової компенсації, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 25 липня 2023 року у задоволені заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа - Подільський районний у м. Полтаві відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про встановлення факту смерті - відмовлено.

коротко змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаним рішенням не погодилась заявник ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, через свого представника - адвоката С. Ярошенко.

В апеляційній скарзі прохала рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішенням, яким задовольнити її заяву про встановлення факту, що має юридичне значення.

Вказувала на помилковість посилання місцевого суду на те, що вона не надала доказів звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану з питання реєстрації факту смерті сина та відмови у здійсненні такої реєстрації, оскільки такого попереднього звернення законом не вимагається, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 27.09.2021 у справі № 756/8168/21. Також, не погоджується з висновком суду про недоведеність факту загибелі сина, оскільки відповідно до сповіщення, Акту службового розслідування, свідчень побратимів вбачається, що її син загинув, а пошуки родини у Telegram-каналах, звернення до відповідних державних органів не підтвердили, що він живий. Родині достовірно відомо і місце і час загибелі сина.

узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу від заінтересованої особи у справі - Подільського районного у м. Полтаві відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), не надходив до апеляційного суду.

21.11.2023 від представника заінтересованої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини; доводи, з якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що відповідно до копії паспорту громадянина України заявника, ОСОБА_1 , серії НОМЕР_3 , виданого 08.02.2006, остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 6-8)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 22.05.1979 року, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Полтаві, його батьками є: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_1 . ( а.с. 9)

Вказані вище документи у своїй сукупності підтверджують факт родинних зв`язків між заявницею у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як матір`ю та сином, у зв`язку з чим вона має право на звернення до суду в порядку ст. 317 ЦПК України.

Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено в Україні воєнний стан. Строк воєнного стану продовжувався згідно з Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 133/2022 від 14.03.2022, № 341/2022 від ІНФОРМАЦІЯ_2, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023 та востаннє Указом Президента № 254/2023 від 01.05.2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 год 30 хв 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Місцевим судом установлено, що надані заявником до суду документи підтверджують той факт, що ОСОБА_2 був мобілізований до лав Збройних сил України.

Згідно з Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 2 від 12.03.2022 визнано вважати таким, що прибув по мобілізації, сержанта ОСОБА_2 , військовослужбовця військової служби по мобілізації на особливий період, призваного ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, зараховано з 12 березня 2022 року до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення, призначено на посаду командира відділення мінометної батареї 3-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 ; вважати таким, що з 12.03.2022 року приступив до виконання обов`язків за посадою. Вступний інструктаж з питань охорони праці пройшов. (а.с. 10)

Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 № 5639 від 31.10.2022, виданої начальником штабу-заступником командира військової частини НОМЕР_2 та начальником строкової частини штабу військової частини НОМЕР_2 , сержанту ОСОБА_2 , який проходив службу в військовій частині НОМЕР_2 , в тому, що він приймав безпосередню участь в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії): з 03 квітня по ІНФОРМАЦІЯ_2. (а.с. 11)

Як вбачається із сповіщення сім`ї (близьких родичів) на тих, хто зник безвісти № 1/4675 від 13.06.2022 за підписом ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3, адресованого ОСОБА_1 , останню сповіщено про те, що її син командир відділення 2 мінометної батареї 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , сержант ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вірний військовій присязі у бою за нашу Батьківщину о 10 год 02 хв ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Сєвєродонецьк Луганської області під час виконання бойового завдання в бою з переважаючими силами противника отримав важкі поранення не сумісні з життям та зник безвісти. (а.с. 12)

За вказаним фактом Відділенням поліції № 1 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області відкрите кримінальне провадження № 0000188 від 25 травня 2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.06.2022. (а.с. 13)

Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22 грудня 2022 року (із змінами), територія Сєвєродонецької міської територіальної громади в період з 24.02.2023 року по 25.06.2022 віднесена до територій можливих бойових дій. (а.с 45)

Відповідно до висновків, викладених в Акті службового розслідування за фактом зникнення безвісти військовослужбовців 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 сержанта ОСОБА_2 та солдата ОСОБА_4 , складеного ІНФОРМАЦІЯ_6 заступником командира з механізованого батальйону та затвердженого командиром військової частини НОМЕР_2 09.10.2022, службовим розслідуванням встановлено, що: з ІНФОРМАЦІЯ_2 сержанта ОСОБА_2 вважати таким, що зник безвісти та ймовірно загинув, цей факт знайшов своє підтвердження у зібраних в ході службового розслідування поясненнях військовослужбовців. Враховуючи, що: сержант ОСОБА_2 знаходився в районі ведення бойових дій та виконання завдань, виконуючи бойове завдання згідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 2/9дск від 10 квітня 2022 року отримані ним травми, зникнення безвісти та ймовірну загибель слід вважати такими, що, так, пов`язані з захистом Батьківщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Відповідно до п. 1 Розділу І «Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Згідно вказаних Правил у зв`язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника.

Пунктом 1 глави 5 розділу III «Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні» передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

Відмовляючи у задоволенні заяви, місцевий суд зазначив, що звертаючись до суду заявник не надала доказів її звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану з питання реєстрації факту смерті її сина, а також доказів того, що відповідний орган відмовив їй у цьому. Також, заявник не надала суду будь яких достовірних доказів про те, що її син ОСОБА_2 саме загинув внаслідок бойових дій (покази свідків, медичні документи, акт про смерть, лікарське свідоцтво про смерть, документи видані медичними закладами, що розташовані на тимчасово окупованій території тощо). Зміст наданих заявником доказів свідчить про те, що ОСОБА_2 зник безвісти та ймовірно загинув в ході бойових дій, але це не означає що він саме загинув, адже він міг потрапити до полону, або зникнути за інших обставин. Вказане унеможливлює встановлення факту смерті ОСОБА_2 в певний час та за певних обставин.

Місцевий суд зазначив, що конструкція п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, на яку посилається заявник при зверненні до суду, дає можливість зробити висновок, що обов`язковою умовою для встановлення факту смерті особи в певний час є неможливість реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, тобто, наявність відмови такого органу у реєстрації смерті особи. Як роз`яснив у п. 13 Постанови № 5 від 31.03.1995 Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Разом із тим, місцевий суд роз`яснив, що виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, зокрема внаслідок вогневого впливу незаконних збройних формувань під час проведення антитерористичної операції (операції об`єднаних сил), такі обставини можуть виступати підставою для оголошення судом особи померлою на підставі частини другої статті 46 ЦК України, а не шляхом встановлення факу смерті фізичної особи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення (стаття 293 ЦПК України).

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.

Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.

Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть:

-встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);

-встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України);

-встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України);

-визнання фізичної особи померлою (статті 305 - 309 ЦПК України).

Пункт 8 статті 315 ЦПК України

Пунктом 8 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту , зокрема, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10.06.2021 у справі № 591/1461/19, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення за зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.

Стаття 317 ЦПК України

Статтею 317 ЦПК України визначено особливості встановлення в окремому факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України.

Так, вказаною статтею передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. (абз 2 частини 1 статті 317 ЦПК України)

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. (частина 2 статті 317 ЦПК України)

У заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (частини перша - друга статті 318 ЦПК України).

При цьому положення статті 317 ЦПК України не вимагають від осіб, які звертаються із заявою до суду про встановлення відповідного факту, подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів. (постанова КЦС Верховного Суду від 27.09.2021 у справі № 756/8168/21)

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» розширено перелік територій, щодо яких поширюється дія статті 317 ЦПК України. На сьогодні до них належать території, на яких введено воєнний чи надзвичайний стан, або тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до законодавства.

Враховуючи, що Указом Президента України воєнний стан введено на всій території України з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, спрощений порядок розгляду судом справ про встановлення юридичних фактів смерті та народження за статтею 317 ЦПК України розширюється на встановлення таких юридичних фактів, що відбулись на всій території України (як мінімум до закінчення воєнного стану). Здебільшого такий спосіб стосується зони воєнних дій та тимчасово окупованих територій, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи, які можуть зафіксувати факт смерті.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема, можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 29.03.2023 у справі № 753/8033/22, від 26.04.2023 у справі № 337/3725/22.

Статті 305 ЦПК України

Згідно з ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з частиною 3 статті 46 ЦК України фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала без вісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (ч. 4 ст. 46 ЦК України).

Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто, констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Тобто, особливістю категорії справ про оголошення фізичної особи померлою є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). Підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Зі змісту заяви вбачається, що заявниця ОСОБА_1 фактично прохала суд встановити факт смерті її сина ОСОБА_2 (військовослужбовця) у певний час - ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання, а також причинно-наслідковий зв`язок між його смертю та військовою агресією російської федерації.

Як на фактичні підстави звернення до суду посилалась на те, що її син був призваний на військову службу 12.03.2022, а в день виконання бойового завдання ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у місті Сєвєродонецьк Луганської області отримав важкі поранення не сумісні з життям та зник безвісті, про що її було сповіщено, як матір. За відсутності доступу до тіла та тимчасовою окупацією вказаної території України отримати документи, на підставі яких відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» можливо провести державну реєстрацію смерті сина, не вбачається за можливе.

Як на правові підстави звернення до суду із заявою заявниця ОСОБА_5 посилалась на статтю 317 ЦПК України, що регулює особливості окремого провадження у справі із встановлення юридичного факту, зокрема, смерті особи, на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України.

Згідно із наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» з 24.02.2022 по 25.06.2022 на території Сєвєродонецької міської територіальної громади велись бойові дії, а з 25.06.2022 територія Сєвєродонецької міської територіальної громади та наразі є тимчасово окупованою російською федерацією територією.

Місцевим судом вірно встановлено обставини зарахування сина ОСОБА_2 по мобілізації з 12.03.2022 до лав Збройних сил України, проходження ним служби у військовій частині НОМЕР_2 та прийняття безпосередньої участі в бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) з 03.04.2022 по ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується зібраними у справі доказами. (а.с. 10-11)

Сповіщення сім`ї (близьких родичів) на тих, хто зник безвісті № 1/4675 від 13.06.2022, складеного за підписом тво начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , адресоване гр. ОСОБА_1 (заявниці у справі), не є сповіщенням про смерть, а є сповіщенням про зникнення безвісті сержанта ОСОБА_2 , командира відділення 2 мінометної батареї 3 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_2 за обставин, які з високою ймовірністю загрожували йому смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з воєнними діями (отримання важких поранень не сумісних з життям в бою за Батьківщину у місті Сєвєродонецьк, Луганської області під час виконання бойового завдання).

За фактом зникнення безвісти військовослужбовця ОСОБА_2 (серед інших) по військовій частині НОМЕР_2 було проведено службове розслідування.

З Акту службового розслідування, складеного, у тому числі на підставі пояснень військовослужбовців ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , на які посилалась заявник у справі, підтверджують обставини, за яких могла настати смерть військовослужбовця ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з воєнними діями (перебування на позиції та наступ ворога з тилу, потрапляння гранати прямо до нього в окоп та отримання ним поранення рваного характеру в області паху, які, «ймовірно, не сумісні з життям»).

Також, з Акту службового розслідування вбачається, що «евакуювати тіло, ймовірно загиблого сержанта ОСОБА_2 у зв`язку з веденням артилерійського обстрілу противником та подальшим просуванням противника на позиції» - не вдалося».

За висновком проведеного службового розслідування сержанта ОСОБА_2 , командира відділення 2 мінометної батареї 3 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_2 визнано таким, що зник безвісти та ймовірно загинув; отримані ним травми, зникнення безвісти та ймовірну загибель слід вважати такими, що, ТАК, пов`язані з захистом Батьківщини. (а.с. 15-17)

Місцевий суд, дослідивши докази у справі в їх сукупності, зокрема, Акт службового розслідування за фактом зникнення безвісті військовослужбовців, дійшов вірного висновку, що вони достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього.

Не спростовують правильності висновку суду першої інстанції і посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не надав належної оцінки письмовим поясненням побратимів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , оскільки пояснення цих військовослужбовців покладені в основу висновку службового розслідування згідно з Актом службового розслідування.

Висновки за результатом відслідковування інформації на певних телеграм-каналах та саме лише переконання заявниці та членів інших сім`ї ОСОБА_2 у тому, що він помер, не спростовує його статусу, як особи, що зникла безвісти за особливих обставин.

Доводи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди скаржника із оцінкою судом першої інстанції доказів у справі та висновками про неможливість встановлення юридичного факту смерті військовослужбовця ОСОБА_2 , який визнаний зниклим безвісти за особливих обставин.

Правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, визначає Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», який забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей.

За визначеннями, наведеними у статті 1 цього Закону:

особа, зникла безвісти, - фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук;

особа, зникла безвісти за особливих обставин, - особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду.

Особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом.

Надання особі статусу зниклої безвісти відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.

Якщо особа, зникла безвісти, оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не встановлено, проведення розшуку такої особи в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків.

Згідно з частиною 2 статті 9 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особам, які зникли безвісти за особливих обставин під час проходження військової служби, надаються гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та іншими актами законодавства України.

Статтями 18, 19 вищевказаного закону передбачений порядок подання заяви і розшуку особи, зниклої безвісти за особливих обставин.

Зокрема, заява про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, подається до відповідного територіального органу Національної поліції України.

Заява про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, може бути подана родичем такої особи, представником військового формування, органом державної влади, органом місцевого самоврядування, громадським об`єднанням або будь-якою іншою особою, якій стало відомо про зникнення.

Заява про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, може бути подана Уповноваженим, якщо зазначені в абзаці другому цієї частини особи звернулися до неї з повідомленням про зникнення особи.

У заяві про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, зазначається інформація, що може сприяти розшуку такої особи.

У разі отримання інформації про зникнення особи за особливих обставин або заяви про розшук такої особи Національна поліція України зобов`язана інформувати Уповноваженого протягом трьох днів з моменту отримання такої інформації або заяви.

Відомості, зазначені у заяві про розшук особи, зниклої безвісти за особливих обставин, підлягають внесенню до Реєстру в порядку, передбаченому цим Законом, протягом 24 годин після отримання Уповноваженим від Національної поліції України інформації про зникнення особи за особливих обставин або інформації про отримання заяви про розшук такої особи.

З метою отримання інформації, що може сприяти розшуку особи, зниклої безвісти за особливих обставин, Уповноважений надсилає запити на отримання інформації до органів державної влади (зокрема органів, уповноважених на облік та/або розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин), органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб, громадських об`єднань та міжнародних гуманітарних організацій, що можуть володіти необхідною інформацією.

Керівники органів державної влади (зокрема органів, уповноважених на облік та/або розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин), органів місцевого самоврядування, їх посадові чи службові особи, а також керівники громадських об`єднань, до яких надійшов запит Уповноваженого на отримання інформації, зобов`язані повідомити Уповноваженого в письмовій формі про результати розгляду такого запиту в триденний строк з дня його одержання.

Статтею 21 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» передбачено, що у разі наявності достовірної інформації про те, що особа, яка зникла безвісти за особливих обставин, померла, Уповноважений надає висновок про наявність обставин, що свідчать про смерть цієї особи, та направляє його її родичам.

Достовірною інформацією про смерть особи є результати аналізу і зіставлення інформації про вилучення людських останків, наданої пошуковими групами, посмертної інформації про такі останки, наданої бюро судово-медичної експертизи, інформації про профілі ДНК та результати зіставлення ДНК, надані ДНК-лабораторіями, з інформацією, що відома про особу, зниклу безвісти за особливих обставин. Ця інформація міститься у комплексному звіті про ідентифікацію.

Відповідно до частин 1, 4 статті 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме).

Члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.

Згідно з частиною 4 статті 285 ЦК України у разі смерті фізичної особи члени її сім`ї або інші фізичні особи, уповноважені ними, мають право бути присутніми при дослідженні причин її смерті та ознайомитись із висновками щодо причин смерті, а також право на оскарження цих висновків до суду.

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачена виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві, яка здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Детальний аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом і що за наявності достовірної інформації про те, що особа, яка зникла безвісти за особливих обставин, померла, Уповноважений надає висновок про наявність обставин, що свідчать про смерть цієї особи, та направляє його її родичам, які мають право звернутися до суду із заявою про оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством, а не про встановлення факту смерті особи, що зникла безвісти.

Виходячи зі змісту положень статей 43, 46 ЦК України, статей 305, 306 ЦПК України, у випадку, якщо особа, яка несла військову службу, пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, такі обставини можуть виступати підставою для оголошення судом особи померлою на підставі частини другої статті 46 ЦК України, а не шляхом встановлення факу смерті фізичної особи. Такий висновок щодо застосування норм права зроблений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 154/2135/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно вказав на ненадання доказів звернення заявника до органу державної реєстрації актів цивільного стану з питання реєстрації факту смерті її сина та отримання відмови у здійсненні реєстраційних дій, є обґрунтованими, оскільки такого попереднього звернення законом не вимагається для звернення до суду із заявою про встановлення юридичного факту смерті особи у порядку статті 317 ЦПК України, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 27.09.2021 у справі № 756/8168/21, однак, це не впливає на правильність висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті сина, який вважається зниклим безвісти за особливих обставин, що знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із захистом Батьківщини, та що вона не позбавлена можливості звернутись до суду із заявою про оголошення особи померлою.

висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника заявника, ОСОБА_1 , адвоката Ярошенко С.М., - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 лютого 2024 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль