Ухвала

31 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 484/554/18

провадження № 61-14486ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Крата В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року у справі за позовом Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_1 , треті особи: Управління у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 , Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року Виконавчий комітет Первомайської міської ради Миколаївської області, діючи як орган опіки та піклування, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Управління у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області, ОСОБА_2 , Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області, про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які до 2016 року проживали разом з ним та перебували на його утриманні. У зв`язку з неналежним доглядом за дітьми у листопаді 2016 року діти за рішенням органу опіки та піклування були відібрані у батька та влаштовані до педіатричного відділення Первомайської лікарні, де у них було встановлено ураження головного мозку не уточненої етіології (затримка мовного розвитку), порушення зору, вади серця, вторинну лактозну недостатність, фімоз, деформацію стоп.

У липні 2017 року ОСОБА_2 призначено опікуном дітей.

Позивач зазначав, що ОСОБА_1 в силу наявності у нього психічної хвороби, відсутністю необхідних знань і вмінь по вихованню дітей та низького виховного потенціалу не в змозі виховувати дітей та повноцінно оцінювати ситуацію. Після відібрання дітей у відповідача він не змінив на краще умови проживання, житло так і залишається непридатним для проживання малолітніх дітей. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 через психічну хворобу не може належним чином виконувати батьківські обов`язки, залишення дітей з ним є небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання, Виконком Первомайської міської ради Миколаївської області просив відібрати у ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2021 року в задоволенні позову Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що:

Позивачем не доведено наявність обставин, які б свідчили про необхідність відібрання дітей у відповідача через наявність у нього психічного захворювання.

Оскарженою постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року апеляційні скарги Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області та ОСОБА_2 задоволено. Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 10 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Ухвалено відібрати у ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав його малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ухвалено передати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під опіку Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

осліджені судом докази у їх сукупності свідчать, що залишення дітей з ОСОБА_1 є небезпечним для їх життя, здоров`я та морального виховання, оскільки він виявляє патопсихологічні порушення у вигляді розладів особистості, когнітивних та емоційних особливостей, що можуть спричинити негативний вплив на психічний стан та особливості психічного розвитку дітей. Під час проживання дітей з ОСОБА_1 вони були педагогічно занедбані, не розмовляли, мали захворювання, які випливали з неналежного догляду за ними та виховання. Після передачу їх під опіку діти почали прогресувати у розвитку, стали більш відкритими та допитливими, почали відвідувати навчальні заклади, що позитивно вплинуло на їх життя, здоров`я та розвиток;

згідно з висновком психолого-психіатричної експертизи ОСОБА_1 не може виконувати у повному обсязі свої батьківські обов`язки та соціалізувати малолітніх дітей. Особливості його хворобливого психічного стану, розлади особистості можуть ймовірно впливати на психічний розвиток малолітніх дітей.

у зв`язку з викладеним колегія суддів зробила висновок, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про задоволення позовних вимог Виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області до ОСОБА_1 про відібрання дітей. Такий висновок відповідає найкращим інтересам дітей, бо забезпечує їх розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Порівняння розвитку дітей під час проживання їх з ОСОБА_1 та після їх поміщення до родини опікунів, доводить, що ОСОБА_1 не може в силу свого захворювання забезпечити дітям безпечного проживання, виховання, навчання. Діти, проживаючи з ним, не будуть у повній мірі у безпеці.

Не погоджуючись із постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року ОСОБА_1 декілька разів подавав касаційні скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 30 травня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року ухвалено вважати неподаною та повернуто у зв`язку із тим, що заявник не виконав вимоги процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 21 серпня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року повернуто у зв`язку із тим, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2024 року повернуто ОСОБА_1 касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року у зв`язку з тим, що у касаційній скарзі не викладені передбачені ЦПК України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку (пункт 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року ухвалено вважати неподаною та повернуто, оскільки заявником не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження.

ОСОБА_1 29 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 викладає незгоду з оскарженою постановою апеляційного суду, посилаючись на її незаконність. Разом з тим, підстави касаційного оскарження судового рішення передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не викладено.

Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку (пункт 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України).

Про повернення касаційної скарги постановляється ухвала (частина шоста статті 393 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги свідчить, що її мотивувальна частина складається із викладення обставин справи та містить формальне посилання на неправильність та незаконність судового рішення. ОСОБА_1 не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судових рішень. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без обґрунтування випадків (випадку), передбачених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження. Тому ОСОБА_1 не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, і згідно пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 260, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 напостанову Миколаївського апеляційного суду від 19 квітня 2023 року повернути.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. І. Крат