Провадження № 2-з/754/23/24
Справа № 754/2393/24
У Х В А Л А

Іменем України

20 лютого 2024 року м.Київ

Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого-судді Скрипки О.І.

при секретарі Моторенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві заяву ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Палій Альони Віталіївни про забезпечення позову до подання позову,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 в особі свого представника Палій А.В. звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про забезпечення позову до подання позову.

Свою заяву заявник мотивує тим, що вона у відповідності до ст.152 ЦПК України має намір пред`явити позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Бадахов Ю.Н., приватний нотаріус КМНО Косенко М.О., про визнання незаконним та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, визнання недійсним договору дарування, витребування з чужого незаконного володіння. Причиною звернення з даною заявою стало те, що ОСОБА_3 в порядку позасудового врегулювання спору на підставі договору іпотеки від 14.12.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Косенком М.О. за № 1146, здійснила перереєстрацію на своє ім`я право власності на належне їй (позивачу) нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на предмет іпотеки ОСОБА_3 набула незаконно та без правових підстав і в подальшому вчинила наступний правочин, подарувавши вказане приміщення ОСОБА_4 . На даний час невідомими особами фактично здійснено рейдерське захоплення спірного приміщення, у якому вона здійснювала підприємницьку діяльність, вибито двері, змінено замки, у неї відсутній доступ до її майна, яке знаходилось у приміщенні. Також їй телефонують невідомі особи, які повідомляють про подальший продаж приміщення.

Посилаючись на викладені обставини та наявність очевидної небезпеки завдання шкоди її інтересам, а також неможливість виконання можливого рішення суду в разі незабезпечення позову, оскільки вже здійснювалась перереєстрація права власності з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 , заявник просить задовольнити її заяву та накласти арешт на спірне приміщення, а також заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь які дії щодо його відчуження.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, суд не повідомляв учасників справи про надходження заяви про забезпечення позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […]

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, предметом майбутнього позову, який має намір та зобов`язується пред`явити заявник протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову є визнання незаконним та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень, визнання недійсним договору дарування, витребування з чужого незаконного володіння.

Заявник, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, вказала на те, що існують ризики відчуження спірного майна, враховуючи перехід права власності від ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , що у разі задоволення її позову, який вона має намір та зобов`язується пред`явити до заінтересованих осіб протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову, істотно ускладнить чи унеможливить ефективний захист та поновлення її порушених прав, за захистом яких вона має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень ст. ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, зокрема, й власників.

Зокрема, суд враховує положення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які гарантують принцип непорушності права власності.

Враховуючи надану інформацію отриману із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також предмет позову, який в майбутньому може бути поданий позивачем, суд приходить до висновку про наявність підстав згідно зі статтями 149-153 ЦПК України для вжиття заходів забезпечення шляхом накладення арешту на спірне нежитлове приміщення, оскільки вважає, що в даному випадку невжиття заходу забезпечення позову ускладнить ефективний захист прав заявника та може унеможливити виконання рішення суду.

Суд вважає, що накладення арешту на спірне нежитлове приміщення у забезпечення даного позову є правомірним. Зазначений захід забезпечення позову є співмірним заявленим вимогам, так як предметом спору є оспорювання переходу права власності на нерухоме майно. Відтак, невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконати рішення суду у разі задоволення позовних вимог, ускладнить поновлення порушених прав та інтересів сторін, тому обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру спрямований на запобігання відчуженню нерухомого майна, яке є предметом спору, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та не порушують права та інтереси сторін. При цьому суд зауважує, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно не є порушенням права власника мирно володіти своїм майном.

Крім того, виходячи з предмету та підстав позову, суд приходить до висновку про необхідність вжиття таких заходів забезпечення позову, як заборона вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження спірного майна, оскільки право власності на це майно є предметом спору.

Таким чином, дослідивши матеріали справи з`ясувавши обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам, пересвідчившись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав заявника, за захистом яких вона має намір звернувся до суду, суд вважає за необхідне для забезпечення позовних вимог заявника, заяву про забезпечення позову до подачі заяви задовольнити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 157 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Палій Альони Віталіївни про забезпечення позову до подання позову - задовольнити.

Накласти арешт на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо відчуження нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 109,2 кв.м.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Роз`яснити, що заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом у разі неподання заявником відповідної позовної заяви згідно із вимогами частини четвертої статті 152 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 20 лютого 2024 року.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .

Боржник: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя: