Справа № 752/8667/24
Провадження № 2/752/4718/24
РІШЕННЯ

Іменем України

04 листопада 2024 року Голосіївський районний суд міста Києва, в складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в приміщенні суду в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , через адвоката Конюшко Д.Б. (ордер, свідоцтво а.с.41,42), звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо» суму невиплаченого страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат у загальному розмірі 36 001,10 грн.; з відповідача ОСОБА_2 - матеріальну шкоду у розмірі 61 428,93 грн. та моральну - у розмірі 12 000,00 грн.

Вирішити питання щодо розподілу судових витрат, які полягають у сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн., витрат за надання професійної правничої допомоги у сумі 12 000,00 грн. та витрат за складання оцінки збитку - 4 500,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 вересня 2023 року о 19:00 год. по вул. Фонтанська дорога біля буд.14-А в м. Одеса, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Peugeot 206», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п.2.3б,12.1,13,1 ПДР України, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, не вибрав безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , який є власником даного транспортного засобу.

Постановою Київського районного суду міста Одеси від 17 жовтня 2023 року винним у ДТП визнано водія ОСОБА_2 .

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована відповідно до полісу № 211684609, виданого ПрАТ «СК ВУСО», яке здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 52 755,52 грн., яке є неповним, оскільки відповідно до звіту № 712/11-23 від 02 листопада 2023 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 склала 144 007,72 грн. Відтак, ПрАТ «СК ВУСО» не у повному обсязі здійснило виплату страхового відшкодування.

Позивач вказує, що згідно звіту про оцінку заподіяного збитку, складеного ФОП ОСОБА_3 , розмір витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу зменшено на суму, визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ) на дату ДТП і становить 82 578,79 грн. Відтак, відповідач ПрАТ «СК ВУСО» прострочив виплату страхового відшкодування в розмірі 29 823,27 грн. (82 578,79-52 755,52).

У позові вказується, що вартість відновлювального ремонту пошкоджено ТЗ «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , за звітом № 712/11-23 від 02 листопада 2023 року, з урахуванням зносу зменшений на суму відповідно до законодавства ПДВ на дату ДТП та становить 82 578,79 грн., повна вартість відновлювального ремонту даного ТЗ складає 144 007,72 грн. Відповідно з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром повної вартості відновлювального ремонту в сумі 144 007,72 грн. та 82 578,79 грн., як належного страхового відшкодування, що становить 61 428,93 грн.

Крім того, з відповідачів підлягає стягненню витрати позивача, відповідно до квитанції від 18 жовтня 2023 року, за складання звіту про оцінку заподіяного збитку.

На обґрунтування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 , позивач вказує, що сам факт ДТП є підставою для висновку про заподіяння моральної шкоди, що спричинив позивачу душевні страждання.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.49-50).

Відповідачу ОСОБА_2 , за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1 (дані з Єдиного державного демографічного реєстру № 576431 від 03 травня 2024р. а.с.51), судом направлялись супровідним листом від 20 травня 2024 року ухвала суду про відкриття провадження, позовна заява з додатками. Поштове відправлення повернулось до суду без вручення з відміткою поштового відділення Укрпошти від (дата не чітка) травня 2024 року «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.69,70).

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідач ОСОБА_2 не скористався правом подачі відзиву на позовну заяву.

21 червня 2024 року електронною поштою до суду надійшла заява від представника позивача адвоката Конюшко Д.Б. про відмову від позову в частині позовних вимог до відповідача ПрАТ «СК «Вусо» з тих підстав, що між сторонами досягнуто згоди щодо виконання відповідачем ПрАТ «СК «Вусо» в позасудовому порядку своїх зобов`язань з виплати страхового відшкодування позивачеві у належному розмірі. Відповідно до Угоди від 20 червня 2024 року між ПрАТ «СК «Вусо» і ОСОБА_1 , сторони узгодили розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування у позасудовому порядку. ПрАТ «СК «Вусо» визнало свої зобов`язання по доплаті страхового відшкодування перед ОСОБА_1 у розмірі 21 135,46 грн. шляхом перерахування на банківські реквізити, просили прийняти відмову від позовних вимог до ПрАТ «СК «Вусо», справу в цій частині закрити (а.с.95).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києві від 04 липня 2024 року прийнято відмову позивача щодо позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо», провадження в цій частині позовних вимог закрито. В подальшому вирішено розглядати справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди (а.с.98,99).

10 липня 2024 року електронною поштою до суду надійшла заява від представника позивача адвоката Конюшко Д.Б. про внесення виправлення в ухвалу суду від 04 липня 2024 року, в якій вказується, що відповідач не відмовлявся від позовних вимого до відповідача ОСОБА_2 щодо стягнення з останнього матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Суд помилково вказав в ухвалі від 04 липня 2024р року «В подальшому розглядати справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди», тоді як слід вказати подальший розгляд справи здійснювати також і щодо вимог про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди (а.с.100-103).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києві від 26 серпня липня 2024року виправлено описку в ухвалі Голосіївського районного суду міста Києві від 04 липня 20204 року, постановлено вказати у третьому абзаці резолютивної частини ухвали: «В подальшому розглядати справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди» (а.с. 126-127).

Крім того, 05 липня 2024 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог, за якою сторона позивача просила додатково стягнути з відповідача ОСОБА_2 2 000,00 грн. франшизи, оскільки після досягнення згоди щодо виконання у позасудовому порядку зобов`язань з виплати страхового відшкодування ПрАТ «СК «ВУСО» страхова виплата була зменшена на суму франшизи.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києві від 04 листопада 2024 року залишено без розгляду заяву представника позивача про збільшення позовних вимог.

З огляду на вищезазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Постановою Київського районного суду міста Одеси від 17 жовтня 2023 року (справа № 947/31235/23) встановлено, що водій ОСОБА_2 23 вересня 2023 року о 19:00, керуючи автомобілем «Peugeot 206», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Фонтанська дорога напроти буд.14-А в м. Одеса, в порушення вимог п.п.2.3б, 12.1, 13.1 ПДР України, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості, не вибрав безпечної дистанції, допустив зіткнення з автомобілем «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився попереду, під керуванням водія ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Водія ОСОБА_2 судом визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено штраф у розмірі 850,00 грн. (а.с.9-10).

У відповідності з частини четвертої, шостої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається зі свідоцтва серії НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу ТЗ «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , рік випуску - 2012, його власником є позивач ОСОБА_1 , дата реєстрації - ІНФОРМАЦІЯ_1 , (а.с.11).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП, який керував ТЗ «Peugeot 206», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована відповідно до полісу № 211684609, діючого на 23 вересня 2023 року, виданого ПрАТ «СК «ВУСО» (а.с.12).

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 712/11-23 від 02 листопада 2023 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , склала 144 007,72 грн. Розмір витрат на проведення відновлювального пошкодженого КТЗ «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 , з урахуванням зносу зменшений на суму, визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість на дату ДТП, та становить 82 578,79 грн. Звіт складено оцінювачем ОСОБА_3 (а.с.14-27).

Відповідач ПрАТ «СК «ВУСО» 11 жовтня 2023 року відповідно до платіжної інструкції № 47434 здійснив позивачу виплату страхового відшкодування за страховим випадком у розмірі 52 755,52 грн. (а.с. 76).

Окрім того, під час розгляду справи, позивач та відповідач ПрАТ «СК «ВУСО» дійшли згоди про те, що вказаний відповідач здійснить на користь позивача доплату страхового відшкодування, у зв`язку із чим позивач відмовився від позовних вимог до ПрАТ «СК «ВУСО» про стягнення невиплаченого страхового відшкодування у розмірі 29 823,27 грн., а також нарахованих на нього пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Згідно із ч.ч. 2,5 ст.1187 Цивільного Кодексу (далі - ЦК) України шкода, завдана джерелом, підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до чистини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Позивач зазначає, що з відповідача ОСОБА_2 на його користь підлягає стягненню різниця між фактичним розміром повної вартості відновлювального ремонту в сумі 144 007,72 грн. та 82 578,79 грн., як належного страхового відшкодування, що становить 61 428,93 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страхове відшкодування).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 61 428,93 грн., що є різницею між повною вартості відновлювального ремонту транспортного засобу в сумі 144 007,72 грн. та 82 578,79 грн. страхового відшкодування.

Позивач також просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 12 000,00 грн., вказуючи, що сам факт ДТП є підставою для висновку про заподіяння моральної шкоди, що спричинила позивачу душевні страждання.

Як зазначено вище, постановою Київського районного суду міста Одеса від 17 жовтня 2023 року встановлено, що ДТП, учасником якої був і позивач, сталося з вини відповідача ОСОБА_2 .

Таким чином, протиправна поведінка ОСОБА_2 призвела до негативного впливу на моральний стан позивача, та суд погоджується, що сам факт ДТП є стресовою ситуацією для її учасників. Як зазначено вище, ДТП сталася з вини відповідача, відтак позивачем правомірно заявленого вимогу щодо стягнення моральної шкоди.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.

Як роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Водночас, суд зазначає, що стягнення моральної шкоди не може бути способом додаткового отримання доходу.

Враховуючи характер правопорушення та його наслідки, засади розумності та справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн.

Відповідно до ст.12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

На підставі частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 статті 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Що стосується вирішення питання розподілу судових витрат між відповідача суд зазначає наступне.

Позивач звернувся до суду з позовом до двох відповідачів, сплативши судовий збір в сумі за двома платіжними квитанціями, що вбачається з виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 09 квітня 2024р., №№ @ 2РL305769 в сумі 1211,20 грн., @ 2РL302684 в сумі 1211,20 грн.(а.с.47,48).

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

До судових витрат у даній справи відноситься: сплата судового збору, витрати за дання правничої допомоги та витрати, пов`язанні зі сплатою за проведення незалежної експертизи, проведеної оцінювачем ОСОБА_3 щодо пошкоджень ТЗ «Hyundai», д.н.з. НОМЕР_2 . На підтвердження оплати послуг оцінювача позивачем надано платіжну інструкцію № Р24АD2917 від 18 жовтня 2023 року в сумі 4 500,00 грн. (а.с28).

Відповідно до ч.1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Отже, суд вважає, що судові витрати у рівних частках покладаються на відповідачів.

Однак, як зазначено вище, позивач відмовився від позовних вимог до відповідача ПрАТ «СК «Вусо», відмова судом прийнята, провадження в цій частині позовних вимог ПрАТ «СК «Вусо» судом закрито.

Відповідно до ч.3 ст.142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заяву стягуються з позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

В обґрунтування понесених витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 12 000,00 грн., представник позивача адвокат Конюшко Д.Б. надав до суду Договір про надання правової допомоги № 05/02/24-ЮП/1L від 05 лютого 2024 року, укладений з позивачем (а.с. 38); акт виконаних робіт № 01 до договору від 15 квітня 2024 року (а.с.39); платіжну інструкцію від 12 лютого 2024 року про оплату позивачем за договором про надання правової допомоги у розмірі 9 500,00 грн. (а.с.40).

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Оскільки, позивачем заявлено судові витрати, які покладаються на відповідачів у рівних частках, слід вважати, що на відповідача ОСОБА_2 припадає витрати на правничу допомогу в сумі 6 000,00 грн., витрати за оцінку заподіяної шкоду - 2 250,00 грн.

Враховуючи наведене, дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимого до ОСОБА_2 , стягнувши з останнього на користь позивача майнову шкоду у розмірі 61 428,93 грн., моральну шкоду - 3 000,00 грн, що загалом становить 64 428,93 грн.

Оскільки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 , що становить 87,47 % до заявлених вимог позивача до останнього, відтак пропорційно від задоволених вимог підлягають стягненню і судові витрати.

Так, судові витрати з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суд присуджує у наступного розмірі: витрати на судовий збір у розмірі 1 059,43 грн., витрати з оплати за складання висновку експерта - 1 968,07 грн., витрати за надану правничу допомогу - 5 248,20 грн.

Судові витрати, пов`язані з відмовою від позовних вимог до відповідача ПрАТ «СК «ВУСО» залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12,13,81,141,259, 273,279, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 61 428 (шістдесят одна тисяча чотириста двадцять вісім) грн. 93 коп., моральну шкоду у розмірі 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп., а всього стягнути 64 428 (шістдесят чотири тисячі чотириста двадцять вісім) грн. 93 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 059 (одна тисяча п`ятдесят дев`ять) грн. 43 коп., витрати з оплати за складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 712/11-23 від 02 листопада 2023 року в сумі 1 968 (одна тисяча дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 07 коп., витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 5 248 (п`ять тисяч двісті сорок вісім) грн. 20 коп.

У решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Текст судового рішення складено 04 листопада 2024 року.

Суддя А.В.Слободянюк