Єдиний унікальний номер 341/378/24
Номер провадження 2-о/341/85/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження

20 лютого 2024 року місто Галич

Суддя Галицького районного суду Івано-Франківської області Мергель М. Р. розглянув матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

встановив:

20 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Обгрунтовуючи заяву зазначив, що звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії. Проте, він отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову у призначенні пенсії. Відповідно до вказаного рішення до пільгового стажу роботи не зараховано період з 03.03.1989 до 30.05.1999, оскільки згідно з довідкою від 23.11.2022 № 115/71 ПІБ заявника « ОСОБА_2 » не співпадає з паспортними даними « ОСОБА_2 ».

До заяви долучено копію рішення про відмову у призначенні пенсії ГУ ПФУ в Житомирській області від 30.05.2023 № 87.

Таким чином, заявник просить встановити факт належності йому правовстановлюючого документа довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 23.11.2022 № 115/71, виданої на ім`я ОСОБА_1 за період роботи в електричному цеху Бурштинської ТЕС з 03.03.1989 до 30.05.1999.

Ознайомившись із поданою до суду заявою суддя встановив, що вона не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства в порядку окремого провадження, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

За своєю правовою природою між учасниками справи виникли правовідносини щодо реалізації права на соціальний захист, гарантованого державою та закріпленого у статті 46 Конституції України, і стосується наявності підстав для призначення заявникові пенсії на пільгових умовах.

Питання призначення, перерахунку і виплати пенсій урегульовані Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ст. 24 Закону № 1058-IV).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Загальними положеннями Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

У пункті 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників

З наданих заявником документів вбачається, що на підтвердження страхового стажу за період з 03.03.1989 до 30.05.1999 надано довідку від 23.11.2022 № 115/71. Розглянувши заяву, відповідний пенсійний орган прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, оскільки виявлено розбіжність між даними паспорта та даними довідки, а саме по батькові заявник згідно з паспортними даними « ОСОБА_2 », а у наданій довідці для призначення пенсії - « ОСОБА_2 ».

Відповідно до ч. 1 ст. 105 Закону № 1058-IV застраховані особи та члени їхніх сімей мають право на оскарження дій (бездіяльності) страхувальників, виконавчих органів Пенсійного фонду та їх посадових осіб відповідно до законодавства про звернення громадян, а також у судовому порядку.

Суддя враховує, що підставою звернення до суду із заявою про встановлення факту належності документа ОСОБА_1 є рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії, а отже, заявник має право на звернення до адміністративного суду з позовом про оскарження такого рішення суб`єкта владних повноважень. Так само заявник не позбавлений можливості оскаржити таке рішення ГУ ПФУ в Житомирській області до Пенсійного фонду України у позасудовий спосіб.

Зміст заяви ОСОБА_1 та долучених до неї документів дають підстави для висновку про те, що заявник у порядку окремого провадження звернувся до суду цивільної юрисдикції із заявою про встановлення факту (належності документа), оскільки у такому документі зазначено по-іншому по батькові заявника. Встановлення такого факту заявнику потрібно для призначення пенсії, оскільки відповідний орган Пенсійного фонду України відмовляється здійснити призначення пенсії у зв`язку із розбіжностями в імені заявника.

У спірних правовідносинах суд повинен врахувати правову мету звернення заявника до суду, яка у цьому випадку полягає у підтвердженні його соціального права на призначення пенсії. Наявність чи відсутність такого права, тобто наявність права на врахування страхового стажу, має правове значення виключно у публічно-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення.

З наведеного суддя дійшов висновку, що між заявником та пенсійним органом наявний спір щодо наявності/відсутності у ОСОБА_1 необхідного страхового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, що є визначальним критерієм при прийнятті відповідного рішення органами пенсійного фонду.

Крім того, суддя зазначає, що ініційоване питання про встановлення факту, що має юридичне значення, шляхом визнання належності заявникові довідки про трудовий стаж як правовстановлюючого документа не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки пов`язане із доведенням наявності у заявника підстав для визнання за ним права на призначення пенсії, не пов`язане із будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані із публічно-правовими відносинами заявника із державою, а отже не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

При цьому суддя враховує, що довідка про трудовий стаж є документом відповідного підприємства, оформленим відповідно до чинного законодавства на підставі інших документів, тобто довідка про трудовий стаж не є правовстановлюючим документом, а тому факт її належності особі не може бути встановлений на підставі пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України.

Встановити факт належності довідки про трудовий стаж на підтвердження тих чи інших обставин можливо винятково під час розгляду справи у суді адміністративної юрисдикції у зв`язку із оскарженням рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у призначенні пенсії. У адміністративній справі встановлення такого факту не є самостійною метою, а є передумовою задоволення адміністративного позову.

Визначаючи, чи пов`язується з встановленням факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положення статті 1 ЦК України, за змістом якої цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям. Відповідно у порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, не підлягають вирішенню спори (розгляду заяви), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин. Спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю фізичних осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального законодавства визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 2 статті 12 КАС України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. У свою чергу на підставі пункту 3 частини 6 вказаної статті для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Урахувавши визначені законом завдання цивільного судочинства, суддя вважає недопустимим ініціювання судового провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судочинства, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, належним та допустимим.

На підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Крім того, згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , оскільки подана заява про встановлення факту належності правовстановлюючого документа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 186, 293, 315-319, 353-355 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

Роз`яснити ОСОБА_1 право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції.

Ухвала суду може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її постановлення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ