Номер провадження 2/754/2777/24
Справа №754/3830/24
РІШЕННЯ

Іменем України

28 травня 2024 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: О. Грегуль, секретар судового засідання: Н. Фідра, справа № 754/3830/24

ОСОБА_1 - позивач

Київаська міська рада - відповідач

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лпанасенко Костянтин Іванович - третя особа

Вимоги позивача: визнання права власності на спадкове майно

Луньова Н.Ю. - адвокат позивача

Марченко Г.А. - представник відповідача

ВСТАНОВИВ:

Позивачем подано позов у якому посилаючись на порушення своїх спадкових прав із-за відсутності державної реєстрації права власності на майно позивач просить визнати за ним право власності на АДРЕСА_1 , загальною площею 73,5 кв. м., житловою площею 42,9 кв. м. у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 19.03.2024 у справі № 754/3830/24 відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.03.2024 у справі № 754/3830/24 витребувано докази.

Внесеною до протоколу судового засідання ухвалою суду від 22.04.2024 у справі № 754/3830/24 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Про час і місце розгляду справи всі учасники справи повідомлялись належним чином через повідомлені і доступні суду засоби зв`язку відповідно: поштою, електронною поштою, SMS, додаток «Дія», під розписку, а також інформація про рух справи розміщується на офіційному сайті суду і є загальнодоступною.

Учасники справи в судове засідання не з`явились і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надали.

Сторона позивача подала до суду заяву з проханням про розгляд справи за її відсутності, покладення витрат по оплаті судового збору на позивача і до якої долучила оригінал довідки про повну сплату паю.

Відповідачем подано письмові пояснення з проханням про розгляд справи за відсутності відповідача.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З урахуванням викладеного і ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті засідання за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 04.12.1982 ОСОБА_3 і ОСОБА_1 04.12.1982 зареєстрували шлюб та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_1 (позивач).

Згідно свідоцтва про народження від 13.06.1986 ОСОБА_3 і ОСОБА_1 (позивач) є батьками ОСОБА_6 .

Згідно довідки ЖБК «Хімік-18» ОСОБА_3 є членом ЖБК «Хімік-18» з 22.01.1998 на підставі рішення виконавчого комітету КМРНД від 22.01.1992 № 63 та обмінного ордера № 091037 від 23.03.1992, сума пайового внеску за трикімнатну АДРЕСА_1 , загальною площею 73,5 кв. м., житловою площею 43 кв. м. в розмірі 19535 крб. сплачена 23.09.1993 в повному обсязі, що складає суму паєнакопичення.

Згідно технічного паспорта АДРЕСА_1 , загальною площею 73,5 кв. м., житловою площею 42,9 кв. м..

Згідно інформаційної довідки КП КМР «КМБТІ» від 23.03.2021 КВ -2021 № 5680 АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрована.

Згідно свідоцтва про смерть від 25.09.2020 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

20.022021 приватному нотаріусу позивачем подано нотаріально посвідчену заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , а ОСОБА_6 подано нотаріально посвідчену заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Постановою приватного нотаріуса КМНО Опанасенка Костянтина Івановича позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причин відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року № 697-ХІІ (який діяв на час повної виплати пайового внеску за спірну квартиру), член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом.

Згідно з п. 4 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України від 16.01.2003 року № 435-ІV, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Після набрання чинності ЦК України від 16.01.2003 року № 435-ІV, продовжувало існувати право власності спадкодавця на спірну квартиру.

Згідно ст. 1216 ЦК України, 1. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, 1. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України, 1. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1261 ЦК України, 1. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 4. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1273 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. 2. Фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. 3. Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. 4. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. 5. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. 6. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.

Згідно ст. 1274 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом. 2. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. 3. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь. 4. Якщо заповідач підпризначив спадкоємця, особа, на ім`я якої складений заповіт, може відмовитися від спадщини лише на користь особи, яка є підпризначеним спадкоємцем. 5. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Згідно ст. 1275 ЦК України, 1. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. 2. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. 3. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. 4. Якщо на спадкоємця за заповітом, який відмовився від прийняття спадщини, було покладено заповідальний відказ, обов`язок за заповідальним відказом переходить до інших спадкоємців за заповітом, які прийняли спадщину, і розподіляється між ними порівну. 5. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом.

З урахуванням викладеного суд вважає, що по відношенню до позивача порушено вищевказані норми права, що в свою чергу дає правові підстави для висновку про порушення спадкових прав позивача.

Тому, позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими.

За таких обставин позов задовольняється.

Згідно ч. 1, ч. 2, ч. 6, ч. 7 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 6. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 7. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Витрати по оплаті судового збору покласти на позивача.

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на АДРЕСА_1 , загальною площею 73,5 кв. м., житловою площею 42,9 кв. м. у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Витрати по оплаті судового збору покласти на позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: