Справа № 559/3362/24
Провадження № 2/559/946/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Жуковської О.Ю.,

за участю секретаря судового Окренець Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Бондарчук Віта Юріївна до Варковицької сільської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивачів.

Представник позивачів - адвокат Бондарчук Віта Юріївна звернулась до суду з позовом до Варковицької сільської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

В обгрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивачів ОСОБА_3 , яка за життя заповіту не склала, не вирішила, яким чином розпорядитися своїм майном на випадок її смерті. Після її смерті відкрилася спадщина, що складається із права на земельну частку (пай) із земель колишнього КСП «Варковицьке» на площу 2,44 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується відповідним сертифікатом серії РВ № 0099090 від 19.08.1996.

На момент смерті спадкодавиці з нею проживав та був зареєстрований н син - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У свідоцтві про його народження зазначена мати: ОСОБА_5 . Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли його діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Розбіжності у написанні імені спадкодавця « ОСОБА_7 » та « ОСОБА_8 » унеможливлюють підтвердити родинні зв`язки між позивачами та їх бабою. Так, згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06.07.1996 ім`я баби позивачів вказано як « ОСОБА_7 », проте у сертифікаті серії НОМЕР_2 від 19.08.1996, ім`я його власниці помилково зазначено як « ОСОБА_9 ». При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадкових прав на земельну ділянку, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва та повідомлено, шо оскільки наявні розбіжності у написанні імені спадкодавиці. відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, для вирішення даних питань рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх порушених прав чи інтересів з відповідною позовною заявою.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 12.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Представник позивачів просить розгляд справи проводити у їх відсутності.

Представник відповідача Варковицької сільської ради подав до суду заяву, згідно якої сільська рада позовні вимоги визнає повністю, справу просить розглянути у їх відсутності.

Відповідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України, ч. 4 ст. 268 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 06.07.1996 (а.с. 18).

У свідоцтві про народження серії НОМЕР_3 від 15.09.1966 зазначено, що ОСОБА_10 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 17).

Згідно довідки Варковицької сільської ради від 04.03.2024 № 101, на момент смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею проживав та був зареєстрований син - ОСОБА_4 1947 р.н.(а.с. 25).

Родинні стосунки між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджуються посвідкою про народження останнього серії НОМЕР_4 від 09 березня 1947 року, де в графі «батько» вказано: « ОСОБА_11 », а в графі «мати»: « ОСОБА_5 » (а.с. 19).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 від 24.03.1998 року (а.с. 20).

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли його діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я спадкоємців від 09.12.1998 року, видане в. о. державного нотаріуса Другої Дубенської державної нотаріальної контори Хомич О.С., зареєстроване в реєстрі за № 2655 (а.с. 21).

Родинні відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 підтверджуються свідоцтвом про народження останнього серії НОМЕР_6 від 04.12.1972, де в графі «батько» вказано: « ОСОБА_4 », а в графі «мати»: « ОСОБА_12 » (а.с. 22).

Родинні відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 підтверджуються свідоцтвом про народження останньої серії НОМЕР_7 від 06.01.1972, де в графі «батько» вказано: « ОСОБА_4 », а в графі «мати». « ОСОБА_12 » (а.с. 23).

Після укладення шлюбу ОСОБА_13 змінила прізвище на « ОСОБА_14 ». що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_8 від 05.07.1996 (а.с. 24).

Сертифікат серії НОМЕР_2 від 19.08.1996, виданий на підставі розпорядження голови Дубенської районної державної адміністрації від 07.08.1996 № 358, на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 26).

Згідно відповіді на адвокатський запит Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області № 29-17-0.2-3542/2-24 від 27.06.2024 року, на ім`я ОСОБА_3 було надруковано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0099090, на підставі розпорядження голови Дубенської районної державної адміністрації від 02/09/1996 № 3090. Станом на 01.01.2024 вартість земельної частки (паю) колективного сільськогосподарського підприємства «Варковицьке» Дубенського району Рівненської області становить 76 452.72 грн. Розмір земельної частки (паю) 2, 44 умовних кадастрових гектарів (а.с. 27).

У липні 2024 року позивачі подали оголошення до обласного тижневику «Дзеркало Плюс» про втрату вказаного вище сертифікату. Згідно поданого оголошення вказаний вище сертифікат вважається недійсним (а.с. 29).

Як свідчить інформаційні довідки зі Спадкового реєстру від 23.10.2024, інформація щодо заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та наявності заповітів, у Спадковому реєстрі відсутня (а.с. 40, 41).

Згідно наданих матеріалів спадкової справи №163, заведеної 16.07.1998 Другою Дубенською ДНК до майна померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після його смерті прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , які отримали свідоцтво про право на спадщину за законом. Інші спадкоємці відсутні (а.с. 43-50).

Згідно повідомлення Дубенської державної нотаріальної контори Рівненської області позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки наявні розбіжності у написанні імені спадкодавці, відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкове майно, для вирішення даних питань рекомендовано звернутися до суду за захистом своїх порушених прав чи інтересів з відповідною позовною заявою (а.с. 28).

IV. Норми права, які застосував суд.

Згідно ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав аоо підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Згідно пункту 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до вимог абз. 1 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Як передбачено абз. абз. 2-3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1540-06) (далі - ЦК У РСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_3 померла до 01.07.2003, а строк на прийняття спадщини закінчився до 01 січня 2004 року, то до питань спадкування повинні застосовуватись норми ЦК Української РСР.

Статтею 524 ЦК Української РСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим. що входять, так і тим. що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям (ч. 1 ст. 534 ЦК Української РСР).

У відповідності до ст. 548 Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Як вбачається зі ст. 549 цього ж Кодексу, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням, а тому зі змісту цієї норми вбачається, що спадкоємець приймає (або не приймає) спадщину в повному обсязі.

Доказами вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема: довідка ЖЕО, чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, довідка державної податкової служби про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки, інші документи.

Відповідно до п.п.4.10 п.4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена.

Згідно п.11 ч.І ст. 346 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) однією із підстав припинення права власності є смерть власника.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

Сукупність досліджених судом доказів достовірно вказують на те, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір"ю ОСОБА_4 , який належним чином прийняв спадщину після своєї матері шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0099090 від 19.08.1996 був виданий на ім`я ОСОБА_3 . Сертифікат втрачено. Спадщину після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняли його діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Однак через наявність розбіжності у написанні імені спадкодавці та відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, їм відмовлено в оформленні спадкових прав. Тому, суд вважає, що за позивачами необхідно визнати право на спадкове майно в судовому порядку.

Також, зважаючи на те, що встановлення факту родинних відносин та належності правовстановлюючого документу спадкодавцю породжує юридичні наслідки для позивачів, чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення даних фактів, встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, позовна заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 346, 328, 1217, 1223, 1297 ЦК України, ст. ст. 293, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

позов задовольнити: встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір"ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дата смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідно є бабою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_9 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_10 ).

Встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документу, а саме те, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РВ № 0099090 від 19.08.1996, виданий на підставі рішення Дубенської районної державної адміністрації від 07.08.1996 № 358 належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_10 ) право власності на спадкове майно, що залишилося по смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме по 1/2 права на земельну частку (пай) площею 2, 44 умовних кадастрових гектарів колишнього КСП «Варковицьке», що розташоване на території Варковицької сільської ради Дубенського району Рівненської області, право на яку посвідчено сертифікатом серії РВ № 0099090, що виданий на підставі рішення Дубенської районної державної адміністрації від 07.08.1996 № 358 в порядку спадкування за законом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Рівненського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачі: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_9 )

ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_10 )

Відповідач: Варковицька сільська рада (місцезнаходження: вул. Шевченка, буд. 15, с. Варковичі, Дубенського району, Рівненської області, ).

Суддя О.Ю. Жуковська