РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 року

м. Рівне

Справа № 570/4533/23

Провадження № 22-ц/4815/600/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Андрошулік І. А.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Городоцька сільська рада Рівненського району Рівненської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 лютого 2024 року у складі судді Кушнір Н.В., ухвалене в м. Рівне об 11 годині 01 хвилин, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради. В обґрунтування позовних вимог вказував, що на момент прийняття оскаржуваного рішення на земельній ділянці не було жодного об`єкта нерухомого майна чи обєкта незавершеного будівництва, а також те, що дана земельна ділянка, згідно з рішенням Городоцької сільської ради Рівненського району № 390 від 22.03.2007 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» належить (перебуває в користуванні) позивача ОСОБА_1 . Оскаржуваним рішенням Городоцької сільської ради від 16 жовтня 2015 року № 1299 «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки» надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) в с.Карпилівка гр. ОСОБА_2 . На момент спірних відносин ст.120 ЗК України передбачала обов?язкову умову, а саме наявність права власності на об?єкт (жилий будинок, будівлю або споруду), однак у ОСОБА_2 відсутнє право власності на будь-який із вказаних вище об?єктів, тому дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки надано Городоцькою сільською радою неправомірно. Рішенням Городоцької сільської ради Рівненського району № 390 від 22.03.2007 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,80 га, із неї для ведення особистого селянського господарства 0,55 га, для будівництва житлового будинку та господарських споруд земельну ділянку в розмірі 0,25 га.

Однак, оскаржуваним рішенням надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) в с.Карпилівка Наконечній Вірі Миколаївні, тому є незаконним у зв?язку із тим, що на даній земельній ділянці розташовані земельні ділянки, надані ОСОБА_1 .. Оспорюване рішення прийняте необгрунтовано, з порушенням норм чинного законодавства: - порушено процедуру надання земельної ділянки, а саме: на земельну ділянку, яка раніше не перебувала в користуванні третьої особи, саме їй надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) в с.Карпилівка; - земельна ділянка, яка передана у приватну власність позивачу, надана іншій особі без попереднього її вилучення (порушено ст.116 ЗК України); - не було погоджено межі земельної ділянки, яка передається у власність третій особі (порушено ч.2 ст.198 ЗК України, ч.6 ст.118 ЗК України); - надання земельної ділянки третій особі - ОСОБА_2 не відповідає затвердженому генплану забудови села (порушено ч.7 ст.118 ЗК України). Просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Городоцької сільської ради № 1299 від 16 жовтня 2015 року «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки».

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19 лютого 2024 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом правом особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та принципами ефективного способу захисту права і обґрунтоване встановленими обставинами справи, які вказують на відсутність порушення прав позивача оспорюваним рішенням відповідача, зокрема, рішенням Городоцької сільської ради від 16 жовтня 2015 року №1299 «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки», яким ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення технічної документації щодо встановлення ( відновлення ) меж земельної ділянки в натурі орієнтовною площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна) ділянка в с.Карпилівка Рівненського району Рівненської області, при тому, що земельна ділянка під будинком за цією адресою не визначена за позивачем, а судовими рішеннями визнані незаконними правовстановлюючі документи про набуття позивачем права власності на успадкований ним житловий будинок на АДРЕСА_1 .

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що на момент спірних відносин ст.120 Ж України передбачала обов`язкову умову, а саме наявність права власності на об`єкт (жилий будинок, будівлю або споруду), однак, у ОСОБА_2 відсутнє право власності на будь-який із вказаних вище об`єктів, тому дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки надано Городоцькою сільською радою неправомірно. Додає, що рішенням Городоцької сільської ради Рівненського району №390 від 22.03.2007 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність», передано ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,80 га, із неї: для ведення особистого селянського господарства 0,55 га, для будівництва житлового будинку та господарських споруд земельну ділянку в розмірі 0,25 га, проте місцевим судом не надано правової оцінки цьому рішенню. Доводить, що оспорюване рішення відповідача було прийняте необґрунтовано, з порушенням норм чинного законодавства: порушено процедуру надання земельної ділянки, а саме на земельну ділянку, яка раніше не перебувала в користуванні третьої особи ОСОБА_2 , їй надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,15 га для обслуговування житлового будинку, господарський будівель, споруд (присадибна ділянка) в с.Карпилівка; земельна ділянка, яка передана у приватну власність позивачу ОСОБА_1 , надана іншій особі без попереднього її вилучення (порушено ст.116 ЗК України); не було погоджено межі земельної ділянки, яка передається у власність третій особі - ОСОБА_2 (порушено ч.2 ст. 198 ЗК України, ч 6 ст.118 ЗК України); надання земельної ділянки третій особі ОСОБА_2 не відповідає затвердженому генплану забудови села (порушено ч. 7 ст. 118 ЗК України). На спростування позиції третьої особи про те, що оскаржуване рішення відповідачем взагалі не приймалося, надає його оригінал та стверджує, що воно на момент пред`явлення цього позову не оскаржувалося та є чинним. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_2 адвокат Курганська Олена Вікторівна вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу надання Городоцькою сільською радою Рівненського району рівненської області дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) орієнтовною площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд (присадибна ділянка) в с.Карпилівка.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 виготовила документи, однак у реєстрації їх відмовлено через накладання цієї земельної ділянки на земельні ділянки з кадастровими номерами :10:034:0162 (площа 0,2723 га), :10:034:0164 (площа 0,2355 га).

З метою усунення перешкод в реєстрації права власності на належну їй земельну ділянку вона звернулась до суду із позовом (справа №570/1528/22), у якому із уточненням позовних вимог, просила суд скасувати державну реєстрацію земельних ділянок із кадастровими номерами :10:034:0162 (площа 0,2723 ra), :10:034:0164 (площа 0,2355 га), правовстановлюючі документи на які вже скасовані судовими рішеннями.

Відповідно до записів у погосподарських книгах Городоцької сільської ради за життя ОСОБА_3 за ним обліковувалась земельна ділянка загальною площею 0,50 га (0,47+0,02+0,01), а за ОСОБА_2 0,15 га (з яких 0,11 га відведено під забудову, решту виділено за рахунок неугідь). Будь-яких претензій з приводу землекористування ОСОБА_2 ОСОБА_3 не мав, земельних ділянок, які були у його користуванні приватизовував, права власності на них не оформлював.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ? ОСОБА_4 помер.

Спадкоємцем його майна за заповітом була його дружина ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 20.03.2002 р. р. 1-517.

До складу спадкового майна увійшов житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_1 . Інформація про розмір земельної ділянки, на якій розміщений житловий будинок в свідоцтві про право на спадщину за заповітом, відсутня. Земельну ділянку для обслуговування житлового будинку та для іншого цільового призначення ОСОБА_5 не приватизувала, права власності на них не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

На випадок своєї смерті ОСОБА_5 залишила заповіт, за яким все майно, яке належить їй на праві власності, заповіла ОСОБА_1 .

Земельні ділянки, які перебували у користуванні ОСОБА_3 у розмірі 0,50 га не перебували у його власності, відповідно вони не входять до входять до спадкової маси ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_1 .

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 21 липня 2015 року у справі №570/2140/15-ц позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , управління Держземагенства в Рівненському районі, Реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції про визнання недійсним свідоцтв про право власності та скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки задоволено. Цим рішенням, зокрема, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (відкриттям розділу) Реєстраційної служби Рівненського районного управління юстиції, державний реєстратор Репетуха Олександра Миколаївна, індексний номер 16036961, прийняте 25 вересня 2014 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 (індентифікаційний номер ) на земельну ділянку в с.Карпилівка Рівненського району площею 0,2355 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Окрім того, цим судовим рішенням визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 27259895 на земельну ділянку площею 0,2355 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер :10:034:0164, що знаходиться за адресою: с.Карпилівка Рівненського району, видане 25.09.2014 Реєстраційною службою Рівненського районного управління юстиції на ім?я ОСОБА_1 .

Зазначене рішення набрало законної сили та має предиційний зміст для даної справи.

В провадженні Рівненського районного суду перебуває справа №570/1528/22 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, ОСОБА_1 , Городоцької сільської ради про скасування рішення державної реєстрації земельних ділянок, а саме скасування державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі 3-х кадастрових номерів, в т.ч. і кадастрового номеру :10:034:0164 площею 0,2355 га, які розташовані в с.Карпилівка Рівненського району на території Городоцької сільської ради, внесені державним кадастровим реєстратором до Державного земельного кадастру, шляхом закриття Поземельної книги та скасування кадастрових номерів, в т.ч. і кадастровий номер :10:034:0164.

Постановою Рівненського районного суду від 19.11.2014, яке постановою Житомирського апеляційного суду від 25.03.2015 залишено без змін, визнано протиправним та скасовано рішення Городоцької сільської ради від 28.10.2011 № 230, яким передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,59 га, в т.ч. для будівництва житлового будинку та господарських споруд в розмірі 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,34 га, до складу якої включено земельну ділянку, яку надано ОСОБА_2 в користування.

Відповідно до ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України однією із підстав для звільнення від доказування є обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Факти, установлені в прийнятих раніше судових рішеннях, мають для суду преюдиційний характер.

Преюдиційність означає обов?язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиційність у процесуальному праві виражена як обов?язок суду, який розглядає справу, прийняти без перевірки та доказів факти, які раніше вже були встановлені набутим законної сили судовим рішенням або вироком у будь-якій іншій справі. Преюдиційність дозволяє уникнути ухвалення суперечливих судових фактів щодо одного й того ж питання та вирішувати справи з найменшими витратами часу та засобів. Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того самого питання між тими самими сторонами.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; ??у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі.

Таким чином, вищевказані рішення суду мають преюдиційне значення для справи, що є предметом цього апеляційного перегляду.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що у його власності перебуває житловий будинок, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :10:034:0164 площею 0,2355 га. Разом з тим, за позивачем не визначена земельна ділянка під будинком і факт перебування будинку у його власності не підтверджений жодними доказами, що, в свою чергу, вказує на відсутність порушення прав та інтересів позивача оспорюваним рішенням відповідача.

Конституція України кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб ч. 2 ст. 55).

Конституційний Суд України у рішенні від 23 листопада 2018 року №10-р/2018, зазначив, що відповідно до принципу верховенства права держава має запровадити таку процедуру апеляційного перегляду справ, яка забезпечувала б ефективність права на судовий захист на цій стадії судового провадження, зокрема давала б можливість відновлювати порушені права і свободи та максимально запобігати негативним індивідуальним наслідкам можливої судової помилки.

Таким чином, у рішеннях Конституційного Суду України сформульовано правовий висновок, відповідно до якого гарантування ефективного поновлення в правах забезпечується, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, яке за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості та здійснюється на основі принципу верховенства права; держава має запровадити таку процедуру перегляду справ, яка забезпечувала б ефективність права на судовий захист на цій стадії судового провадження, та максимально запобігати негативним індивідуальним наслідкам можливої судової помилки.

Загальною декларацією прав людини передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

У статті 3 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна держава, яка бере участь у цьому Пакті, зобов?язується, зокрема, забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні.

Таке право також закріплене у Конвенції про захист прав людини та основних свобод, зокрема, статтеюі 13 визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно ч. 1 ст.155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Стаття 5 ЦПК України передбачає способи захисту, які застосовуються судом, а саме,що ???здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У? випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» зазначено, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

У постановах Великої Палати Верховного Суду у справах №338/180/17 від 05.06.2018, №905/1926/16 від 11.09.2018 та №569/17272/15-ц від 30.01.2019 сформульований висновок про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Ефективний спосіб захисту прав повинен: 1) забезпечити поновлення порушеного права; 2) в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування; 3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим); 4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії; 5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Одне право має захищатися одним позовом. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22.09.2020 року в справі №910/3009/18.

Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду в постанові від 22 червня 2020 року у справі № 922/2155/18 сформулював правовий висновок, відповідно до якого з огляду на встановлені ст.152 3К України способи захисту прав на земельні ділянки та визначені процесуальним законом вимоги щодо ефективності способу захисту права, позивач у спорі про захист прав на земельну ділянку може пред?явити будь-яку позовну вимогу, яка не передбачена законом або договором, а суд може захистити порушене право у заявлений спосіб, але за умови, що такий спосіб захисту прав на земельну ділянку, обраний позивачем, відновлює (захищає) порушене право позивача або нівелює негативні для нього наслідки у зв?язку з порушенням права, тобто, є ефективним способом захисту і виключає у подальшому необхідність пред?явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права.

За таких обставин, для того, щоб обрати відповідний спосіб захисту, має бути наявним факт порушення прав позивача у сфері земельних відносин, оскільки на даний час земельна ділянка під будинком, на який посилається в позові, не відведена в установленому порядку. Натомість факт порушення прав позивача не доведений ним належними і достатніми доказами у відповідності до вимог цивільно-процесуального законодавства.

Більш того, згаданими вище судовими рішеннями, які набрали законної сили, визнані незаконними правовстановлюючі документи про набуття позивачем права власності на успадкований ним житловий будинок на АДРЕСА_1 .

Як вказується у позовній заяві, відповідно до рішення виконкому Ровенської районної ради народних депутатів від 13 січня 1987 року № 5 «Про дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку», ОСОБА_2 дозволено будівництво індивідуального житлового будинку на 4 кімнати, житловою площею 68,2 кв. м. в селі Карпилівка на земельній ділянці площею 0,11 га, виділеної рішенням загальних зборів члені колгоспу ім. ХХІІ з?їзду КПРС № 16 від 13.10.1986 року

В подальшому, Наконечній Вірі Миколаївні ТзОВ «БТІ-Експерт» 22.04.2013 виготовлено технічний паспорт на об?єкт незавершеного будівництва садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей Земельно-кадастрової книги по селах Городок, Карпилівка, Караєвичі, Понебель, Метків, Рубче за ОСОБА_2 обліковується 0,15 га в с.Карпилівка.

Відповідно до п.2 рішення Городоцької сільської ради від 22.04.2016 року № 331 «Про затвердження протоколу засідання постійної комісії з питань земельних відносин та екології», надано дозвіл гр. ОСОБА_2 на відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. З викопіювання до рішення вбачається, що площа для передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки становить 0,15 га .

На момент звернення позивача до суду з цим позовом проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у сільську раду для затвердження не представлено, державної реєстрації земельної ділянки, про яку згадується у оскаржуваному рішенні площею 0,15 га, в порядку ст.79-1 3К України, не проведено. За наведених обставин, право позивача винесенням рішення Городоцької сільської ради від 16 жовтня 2015 року № 1299 «Про надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення земельної (відновлення) меж земельної ділянки» не порушено, у зв`язку з чим його позов не підлягає до задоволення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Шимків С. С.