ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2903/24 Справа № 201/1960/23 Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

Головуючого судді-доповідача Никифоряка Л.П.

Суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в м. Дніпро справу що виникла із цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни, приватного виконавця Куземченко Андрія Сергійовича та Державного підприємства «Сетам» про визнання недійсними електронних торгів та витребування майна, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2023 року (головуючий у першій інстанції Батманова В.В.),

В С Т А Н О В И В:

В позові пред`явленому до суду 08 лютого 2023року ОСОБА_1 виклала вимоги до ОСОБА_2 , приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни, приватного виконавця Куземченко Андрія Сергійовича та Державного підприємства «Сетам» - Підприємство про визнання недійсними електронних (прилюдних) торгів з продажу арештованого майна відповідно до протоколу № 538097 від 11 травня 2021року, реєстраційний номер лоту 474644, проведених Підприємством з реалізації будинку АДРЕСА_1 Спірне майно; інша вимога зводилась до витребування у ОСОБА_2 . Спірного майна та земельної ділянки призначеної для будівництва та обслуговування будинку площею 0,0825га, кадастровий номер :03:110:0001 по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що невідомі особи сфальсифікували договір позики відповідно до якого ОСОБА_1 начебто отримала в борг 150 000,00доларів США, які не повернула, та які за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2021року були стягнуті з останньої.

Підприємством в ході примусового виконання рішення від 05 лютого 2021року проведені електронні торги з продажу Спірного майна, та без відома і згоди власниці, котра не являлася боржником було реалізовано належний їй будинок АДРЕСА_1 .

Після перевірки в касаційному порядку, згідно постанови Верховного Суду від 26 жовтня 2022року, у відповідності до рішення Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2022року - рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2021року скасоване та відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу. На думку заявника, з скасуванням рішення суду на підставі якого проводилась примусова процедура продажу належного позивачці нерухомого майна на прилюдних торгах - втрачаються і правові наслідки, які з цього випливають та наявні підстави для визнання торгів недійсними. Крім того, згідно вимог позивача мались інші порушення щодо процедури проведення торгів, що є підставою для визнання правочину з реалізації Спірного майна недійсним.

Та позивач зауважувала що в правовідносинах, які склалися, наслідком недійсності торгів має стати витребування Спірного майна від ОСОБА_2 , яке з огляду на те що воно вибуло поза волею власника може бути витребувано і в добросовісного набувача, що заявниця вважала ефективним способом захисту.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2023 року в задоволенні позову було відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела своїх вимог. Правові підстави для відмови в позові ОСОБА_1 суд вбачав у тім, що приватним виконавцем здійснена оцінка Спірного майна і воно передане на реалізацію на підставі виконавчого документу, який був чинним та підлягав примусовому виконанню.

Також, згідно висновків суду, не було підстав для визнання торгів недійсними так як на момент вчинення правочину з реалізації на торгах спірного майна рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2023року не було скасоване і не підтверджена неправомірність дій щодо реалізації на торгах майна.

За таких умов, на думку суду, були відсутніми підстави для задоволення вимог позивачки про витребування Спірного майна, яка була похідною від вимоги про визнання торгів недійсними.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 її представник адвокат Никифоров Дмитро Олександрович виклав вимогу про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову.

В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що порушенням вимог чинного законодавства, якому суд не дав належної правової оцінки було те, що примусове виконання рішення суду та реалізація предмета іпотеки Спірного майна, відбувалось на підставі рішення суду яке в подальшому було скасоване і не могло бути виконане, за відсутності будь-яких зобов`язань з боку власниці та її волі, фактично були відсутні правові підстави для проведення торгів. Також поза увагою суду, без належного правового обґрунтування, залишились доводи позивачки про порушення процедури проведення прилюдних торгів.

На думку заявника апеляційної скарги, судом не враховано, що було порушено конституційне право позивачки на власність, а тому ефективним способом захисту була вимога про повернення позивачці належного їй майна.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2023року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення та рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2023року залишене без змін. Апеляційний суд не знайшов підстав для скасування рішення та вважав що доводи заявника апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

В постанові Верховного Суду від 13 грудня 2023року, касаційний суд дійшов висновку що вимога про визнання торгів недійсними, що має своїм наслідком в подальшому реституцію, та вимога про витребування майна, тобто віндикацію є взаємовиключними та суди мали б відмовити в задоволенні позову в частині визнання торгів недійсними у зв`язку з обранням позивачкою неефективного способу захисту. Та за таких мотивів рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2023року в частині вирішення вимог про визнання недійсними електронних торів касаційний суд змінив, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Водночас касаційний суд вважав, що придбання майна на публічних торгах не є запорукою добросовісності набувача і питання про добросовісність та недобросовісність покупця, який набув майно на торгах, слід оцінювати у кожному конкретному випадку окремо.

Верховним Судом дана правова оцінка тому факту, що у спірних правовідносинах у позивачки не було жодних договірних (зобов`язальних) чи інших правовідносин зі стягувачем, а реалізація будинку на торгах відбулась на підставі судового рішення про стягнення боргу, яке скасоване з урахуванням чого суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що вимога позивачки про витребування майна із чужого незаконного володіння є похідною вимогою, і ця вимога не підлягає задоволенню через недоведеність первісної вимоги без з`ясування того чи знав або міг знати відповідач ОСОБА_2 про можливі порушення прав позивачки при реалізації майна з урахуванням того, що після ухвалення рішення про стягнення боргу, яке на той час, ще не було переглянуте в апеляційному порядку, і до проведення торгів пройшло лише чотири місяці, не врахував віку позивачки (1930 року народження) та відсутності забезпечувальних (нотаріально посвідчених) договорів за договором позики на суму 150 000,00доларів США, того факту що будинок був реалізований на торгах без земельної ділянки, право власності на яку ОСОБА_2 зареєстрував у зв`язку з придбанням будинку.

Та за таких умов постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2023року в частині вирішення вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння касаційний суд скасував, і справу в цій частині направив на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, після перегляду справи судом касаційної інстанції, вислухавши пояснення представника позивачки адвоката Борисової Тетяни Валеріївни, за відсутності позивачки, також за відсутності відповідачів, явка яких є необов`язковою, повідомлених про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на домоволодіння: будинок АДРЕСА_1 ; та земельна ділянка площею 592кв.м. станом на 26 травня 2005року (Свідоцтво про право на спадщину ВСС № 468651 від 30 червня 2005року та рішення виконкому Бабушкінської районної ради № 2318 від 13 липня 1949року), - належали ОСОБА_1 /том І а.с.22-23/; та в подальшому станом на 07 червня 2021року право власності на домоволодіння, будинок АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 07 червня 2021року зареєстровано за ОСОБА_2 /том І а.с.17-18/.

Відповідно до змісту постанови Верховного Суду від 12 квітня 2023року рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2021року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 і стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 150 000,00доларів США; постановою Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2022року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення та рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2021року залишене без змін; постановою Верховного суду від 26 жовтня 2022року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 серпня 2022року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2022року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2021року та ухвалено нове рішення яким відмовлено ОСОБА_4 в задоволенні позову через недоведеність позовних вимог до ОСОБА_1 про укладення договору позики та факту отримання нею коштів та Верховний Суд залишив без змін постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2022року /том І а.с.199-205/.

За змістом наданих позивачкою документальних доказів станом на 31 березня 2021року на примусовому виконанні приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни знаходився виконавчий лист № 201/410/21 виданий 23 березня 2021року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська на виконання рішення цього суду від 30 березня 2023 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь стягувача ОСОБА_4 150 000,00доларів США /том І а.с.92-93/ - виконавче провадження ВП № 64999674 відкрито 31 березня 2021року за заявою стягувача /том І а.с.45, 50-51/, в ході якого 31 березня 2021року накладено арешт на кошти боржника /том І а.с.52-53/ та її майно домоволодіння, будинок АДРЕСА_1 , призначено суб`єкта оціночної діяльності /том І а.с.57-58/ та здійснено оцінку майна /том І а.с.59-60/.

Матеріали справи містять Протокол проведення електронних торгів № 538097, лот № 474644, щодо домоволодіння загальною площею 40,3кв.м., будинок АДРЕСА_1 , що відбулися 11 травня 2021року, переможцем яких визначено Учасника № 4 - ОСОБА_2 , ціна продажу 1 262 400,00грн /том І а.с.77-78/.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 09 січня 2022року за ОСОБА_2 зареєстроване право приватної власності на домоволодіння будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0825га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за цією адресою, кадастровий номер :03:110:0001 /том І а.с.17, 20/.

Згідно повідомлення про тимчасове зупинення діяльності приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни від 04 червня 2021року /том І а.с.79/ та Акту прийому передачі виконавчого провадження № АСВП 64999674 дане виконавче провадження було передане від приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни до приватного виконавця Куземченко Андрія Сергійовича /том І а.с.81, 84-85, 86-87/

В Акті про проведення електронних торгів від 07 червня 2021року зазначено що сума коштів 1 262 400,00грн за належне боржнику ОСОБА_1 майно перерахована 24 травня 2021року /том І а.с.82-83/.

Згідно Постанови від 01 липня 2021року ВП № 64999674 виконавчий лист № 201/410/21 виданий 23 березня 2021року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за письмовою заявою стягувача повернуто останньому /том І а.с.90-91/.

Кримінальне провадження 0000733 щодо підроблення офіційних документів з боку невідомих осіб за заявою ОСОБА_1 зареєстроване 08 вересня 2021року в підрозділі дізнання відділення поліції № 5 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області /том І а.с.102/; та згідно Постанови від 10 жовтня 2022року закрите в зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку /том І а.с.108-109/; ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2022року постанову від 10 жовтня 2022року скасовано судом і матеріали кримінального провадження направлені до ВП № 5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області для продовження досудового розслідування /том І а.с.112-114/.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині вирішення спору про витребування майна з чужого незаконного володіння суд першої інстанції зробив висновок про те, що дії Підприємства по проведенню електронних торгів відповідали вимогам законодавства та відсутні підстави для визнання недійсними електронних торгів на підставі чого суд виснував що немає підстав для витребування Спірного майна у власника ОСОБА_2 .

Перевіривши оскаржуване рішення в межах визначених касаційним судом, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не дотримався вимог законодавства щодо законності і обґрунтованості рішення і неповно з`ясував обставини що мають значення для справи.

Частиною першою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України - ЦПК України та частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України - ЦК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання /ч.1 ст. 15 ЦК України/.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду із позовом, заявниця стверджувала про порушення її прав як власника Спірного майна, через безпідставну реалізації цього майна належного ОСОБА_1 за неіснуючими борговими зобов`язаннями в примусовому порядку при виконанні рішення суду яке скасоване і не підлягає виконанню.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» - Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У даній справі вже вирішено спір з приводу дотримання процедури, встановленої нормами чинного законодавства, при організації та проведенні прилюдних торгів, та щодо недійсності електронних торгів.

Заявниця стверджувала про порушення свого права власності та пов`язувала це із рішенням суду, яке втратило чинність, наслідками виконання якого є те, що за ОСОБА_2 визнане право власності на Спірне майно.

Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно частини першої статті 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Таким чином, непорушність права власності є беззаперечною.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що зміст права власності становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

У даній справі, беззаперечною є та обставина, що позивач була власником земельної ділянки та розташованого на ній Спірного майна. Та позовні вимоги про припинення права власності у відповідача на Спірне майно ставились під сумнів з огляду на те, що відповідач дотримався процедури і вимог чинного законодавства на момент набуття такого права.

Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За змістом наведеної норми особа стає власником за наявності певних умов та юридичних фактів, установлення яких є важливим для з`ясування того, чи виникло в особи право власності.

З наявних у суду матеріалів справи вбачається, що право власності на Спірне майно у ОСОБА_2 виникло,- за наслідками проведення електронних торгів № 538097, лот № 474644, в ході виконання в примусовому порядку рішення суду про стягнення з власниці майна ОСОБА_1 грошової позики за борговими зобов`язаннями, яких фактично не існувало,- підтвердженням чого виступив факт реєстрації за відповідачем права власності на це майно, що відбулось 07 червня 2021року.

Також ОСОБА_2 з огляду на набуття права власності на нерухоме майно зареєстрував за собою право власності і на земельну ділянку на якій розташований будинок.

Тож на час звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом володільцем земельної ділянки та Спірного майна є відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується фактом реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку за ним.

Встановлені обставини дають підстави для висновку про те, що на час вчинення всіх цих юридично значимих дій право власності ОСОБА_2 не заперечувалось, і таке право поставлене під сумнів з тих підстав що постановою Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2022року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2021року та відмовлено позикодавцю за договором ОСОБА_4 в задоволенні позову через недоведеність позовних вимог до ОСОБА_1 про укладення договору позики та факту отримання нею коштів та Верховний Суд залишив без змін постанову Дніпровського апеляційного суду від 14 грудня 2022року.

Виходячи з аналізу процесуальних норм права, преюдиційність фактів встановлених в постанові апеляційного суду, є беззаперечним підтвердженням того, що при виникненні права в ОСОБА_2 мались певні правові недоліки про що є рішення суду.

Водночас метою позову ОСОБА_1 визначено витребування Спірного майна з чужого незаконного володіння.

Тож фактично мова йде про витребування майна від особи, котрій воно не належить та яка не є правомірним володільцем цього майна в силу реєстрації за нею права власності на це майно.

Виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, право власності набуває той, хто має речове право на землю та в розріз із даним принципом є вимога позивачки про витребування Земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,0825га кадастровий номер :03:110:0001.

Ключові аргументи позивачки з приводу того, що з підтвердженням відсутності підстав для будь-якого звернення на належне їй майно припинилося і право власності ОСОБА_2 , висунуті заявницею в позові та апеляційній скарзі, не свідчать про автоматичне припинення права власності на таке майно у фактичного володільця.

Суд першої інстанції встановив, що право власності на Земельну ділянку та Спірне майно зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 на підставі оспореного Свідоцтва про придбання нерухомого майна з електронних торгів, що, за висновками суду першої інстанції не тільки створювало спростовну юридичну презумпцію права власності такої особи, й є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності.

Статтею 330 ЦК України встановлено, що, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Власник має необмежене право витребувати майно з чужого незаконного володіння /стаття 387 ЦК України/.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежного, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи.

Володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним. Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Визначальним у даній справі є безпосередньо поведінка власниці, яка за підтверджених обставини не була обізнана про підстави для переходу права власності на належне їй нерухоме майно до іншої особи, в жодний спосіб не виявляла своєї волі на таке відчуження що підтвердила в судовому порядку.

Власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є його набувачем та володільцем. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати порядок та процедуру проведення електронних торів чи правочин щодо спірного майна.

За змістом частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частина 2 цієї статті передбачає, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Отож, вирішуючи питання про витребування майна, важливо перевірити добросовісність, насамперед, набувача цього майна, у тому числі те, чи знав або міг знати такий набувач про недобросовісну поведінку позикодавця щодо якого здійснюється перевірка за фактом кримінального правопорушення.

Вказане має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього.

Якщо нерухоме майно придбаває добросовісна особа, тобто така, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, вона може покладатися на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень і відсутності даних про те, що набувач майна знав або міг знати про існування таких прав чи обтяжень, цей набувач, добросовісно покладаючись на відомості зазначеного реєстру, набуває відповідне право на нерухоме майно, вільне від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача відповідно статті 388 ЦК залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність.

У цьому аспекті, вирішуючи питання про витребування майна, вагомого правового значення набуває обставина щодо того як саме майно вибуло з володіння власника та з приводу добросовісності, насамперед, набувача цього майна, ОСОБА_2 , який придбав майно за результатами електронних торгів в ході виконання судового рішення.

Заразом, за обставин встановлених у справі, з урахуванням правової позиції Верховного суду, висловленої в даній справі апеляційний суд виходить з того, що у спірних правовідносинах у позивачки не було жодних договірних (зобов`язальних) чи інших правовідносин зі стягувачем, а реалізація будинку на торгах відбулась на підставі судового рішення про стягнення боргу в сумі 150000,00доларів США з позивачки ОСОБА_1 1930 року народження за відсутності будь-яких забезпечувальних договорів; рішення суду на підставі якого було ініційовано виконавче провадження скасоване, та після ухвалення рішення про стягнення боргу, яке на той час, ще не було переглянуте в апеляційному порядку, і до проведення торгів пройшов не значний проміжок часу.

Надважливе значення має та обставина що, будинок був реалізований на торгах без земельної ділянки право власності на яку належало та було зареєстроване за позивачкою.

За конкретних обставин у цій справі земельна ділянка та розташоване на ній Спірне майно вибуло з володіння власниці поза її волею без її відома та будь-якої участі. Водночас, не підтверджено вираження волі власника на передачу належної їй Земельної ділянки у власність чи користування ОСОБА_2 , ніщо не вказує на те, що мало місце втілення волі власника в перехід такого права до відповідача.

Чинне законодавство витребування майна з чужого володіння визначає як забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

Та стосовно обставин у даній справі, у випадку нерухомого майна розташованого на земельній ділянці - таке може кваліфікуватися як недобросовісна поведінка володільця земельної ділянки, коли він не вчинивши дій щодо набуття права на цю земельну ділянку оформив її на себе без відома та участі власника.

Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, та сутність зловживання правом полягає у вчиненні особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною, зі свого боку набувач ОСОБА_2 отримав право власності з електронних торгів в порядку виконання рішення суду, яке втратило чинність, що згідно висновків касаційного суду не є запорукою добросовісності набувача і питання про добросовісність чи недобросовісність покупця, який набув майно на торгах, слід оцінювати у кожному конкретному випадку окремо.

Встановлені обставини підтверджують що поведінка ОСОБА_2 не була виваженою і послідовною, останній, не цікавлячись обставинами щодо володільця земельної ділянки на якій розташоване Спірне майно-будинок та обставинами за яких припинилось право власності у ОСОБА_1 фактично допустив дії з протиправною метою, з наміром заподіяти шкоду іншій особі, які не можна розцінити як добросовісні.

Через що, ОСОБА_2 як власник на час виникнення спірних відносин неправомірно володіє Спірним майном та наведені письмові докази по своїй суті є таким, що спростовують його право власності на землю і розміщене на ній нерухоме майно, яке в розумінні частини другої статті 373 ЦК України набувається і здійснюється відповідно до закону.

ОСОБА_2 своєю поведінкою у формі бездіяльності протягом тривалого проміжку часу дав зрозуміти що відсутня обґрунтована довіра до нього як до добросовісного набувача.

Отже за доведеності заявлених в позовній заяві фактів щодо зловживань правом з боку власника ОСОБА_2 , дії позивача ОСОБА_1 щодо витребування належного їй майна ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Тож можливість витребування Спірного майна від кінцевого набувача законодавство України пов`язує із захистом права власності належного власника якому віддає перевагу перед набувачем такого майна, за певних ознак його недобросовісної поведінки.

У такий спосіб апеляційним судом забезпечено справедливий баланс між усіма відповідними конкуруючими приватними інтересами, витребування майна від добросовісного набувача є дотриманням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції Європейський суд з прав людини констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий та за обставинами цієї справи всі критерії дотримані, а отже наявні правові підстави для задоволення позову.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції частково не виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 376 ЦПК України частково задовольнити апеляційну скаргу, скасувати судове рішення в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни, приватного виконавця Куземченко Андрія Сергійовича та Державного підприємства «Сетам» про витребування майна з чужого незаконного володіння та позов в цій частині задовольнити.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, розмір судового збору за подання позову за майновою вимогою складав 7027,35грн, а розмір судового збору при зверненні з апеляційною скаргою також за майновою вимогою складав 10541,02грн, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума цих платежів, пропорційно задоволених позовних вимог, а саме 17568,38грн (10541,02грн + 7027,35грн).

Керуючись ст. ст. 367, 369, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2023 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни, приватного виконавця Куземченко Андрія Сергійовича та Державного підприємства «Сетам» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни, приватного виконавця Куземченко Андрія Сергійовича та Державного підприємства «Сетам» про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 домоволодіння загальною площею 40,3кв.м., будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,0825га, кадастровий номер :03:110:0001 по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в загальному розмірі 17568(сімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят вісім),38грн.

В решті вимог рішення залишається без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 20 лютого 2024року.

Судді: