Справа № 643/7256/24
Провадження № 2/643/3624/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

25.09.2024 Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Власенка М. В.,

за участю секретаря судового засідання Каратаєвої Я. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

08 липня 2024 року до Московського районного суду м. Харкова засобами поштового зв`язку надійшов позов АТ «Кредобанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-304494 від 15 березня 2021 року у загальному розмірі 161322,73 грн. Також представник позивача просить стягнути з відповідача суму судових витрат, а саме: суму судового збору у розмірі 3028,00 грн., суму витрат на професійну правову допомогу у розмірі 16132,27 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15 березня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № CL-304494, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту. На виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. У порушення умов кредитного договору № CL-304494 про належне, повне і своєчасне виконання зобов`язань, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 15 червня 2024 року відповідач має заборгованість у розмірі 161322,73 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 88304,72 грн., заборгованості за відсотками 73018,01 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11 липня 2024 року прийнято позовну заяву АТ «Кредобанк» до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання та встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

У матеріалах справи наявна заява представника позивача про розгляд справи без участі представника позивача. Крім цього, у заяві представник позивача просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також просить у разі неявки відповідача провести розгляд справи у заочному порядку.

Відповідач у судове засідання не з`явився, на підставі ст. 128 ЦПК України повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи. Судова повістка про виклик до суду на 25 вересня 2024 року, а також судові повістки про виклик до суду на попередні судові засідання та копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позову з додатками направлені відповідачу на адресу, яка є адресою реєстрації останнього згідно отриманих судом відповідно до ст. 187 ЦПК України відомостей. Зазначені документи відповідачем не отримані, конверти повернулися до суду не врученими із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Отже, згідно п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України зазначені обставини свідчать про належне повідомлення сторони про розгляд справи. Причини неявки ОСОБА_1 суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відтак, оскільки відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, а позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів згідно положень ст. 280, 281 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив таке.

15 березня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № СL-304494.

Згідно умов цього договору сума кредиту становить 101000,00 грн., строк (термін) кредитування 48 місяців терміном до 14 березня 2025 року.

Відповідно до меморіального ордеру № 13773881 від 15 березня 2021 на рахунок відповідача ОСОБА_1 було зараховано кошти на суму 101000,00 гривень, за призначенням платежу видача кредиту ОСОБА_1 відповідно до кредитного договору CL-304494 від 15 березня 2021 року.

Отже, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених Договором.

Згідно п. 4.1 Договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору (п. 4.2).

Пунктом 4.4 Договору передбачено, що загальні витрати позичальника по кредиту за Кредитним договором становлять 89770,62 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 41,19% річних (п. 4.5). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за Кредитним договором становить 190770,62 грн. (п. 4.6).

Згідно п. 4.7 Договору нарахування комісій, встановлених цим Кредитним договором здійснюється до дати повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору. У випадку повного погашення кредиту (погашення його останньої частини) Позичальник зобов`язаний одночасно (в межах одного банківська дня) сплатити проценти, нараховані за останній місяць (частину останнього місяця) користування кредитом та встановлені Кредитним договором комісії, незалежно від настання кінцевої дати погашення щомісячного платежу, згідно із Графіком платежів (Додаток № 1 до Кредитного договору) (п. 4.8).

Відповідач не надав своєчасно позивачеві грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та даних з виписки по особовим рахункам.

20 травня 2024 року позивачем направлено відповідачу Досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості, однак матеріали справи не містять реагування відповідача щодо зазначеної досудової вимоги.

Відповідно до п. 7.1 Договору за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за Кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожен день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі пені, нарахованої Позичальнику на підставі цього пункту Кредитного договору не може перевищувати 15 % від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання.

Пунктом 6.9 Договору передбачено, що банк у випадках невиконання позичальником зобов`язань, передбачених договором, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій, про що письмово повідомляє позичальника.

Також матеріали справи містять паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 15 березня 2021 року та анкету-заяву СL-304494 фізичної особи на отримання готівкового кредиту, також підписану власноручно ОСОБА_1 12 березня 2021 року.

Випискою по рахунку підтверджується рух коштів по рахунку ОСОБА_1 в період з 15 березня 2021 року по 15 червня 2024 року, а також те, що відповідач в певні періоди сплачував заборгованість і відсотки та фактично користувався кредитними коштами, що вказує на те, що останній прийняв та зобов`язався виконувати певні обов`язки, визначені умовами Кредитного договору.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 15 червня 2024 року заборгованість відповідача за Кредитним договором становить 161322,73 грн., яка складається з: тіла кредиту 88304,72 грн.; відсотків 73018,01 грн.

Отже, судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Отже, у зв`язку з наявністю заборгованості за кредитним договором банк звернувся до суду з позовом саме про стягнення заборгованості за кредитним договором, що є обраним позивачем способом захисту свого порушеного цивільного права згідно, спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За правилами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у відповідності до умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Положеннями ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Отже, судом встановлено порушення відповідачем зобов`язань перед позивачем.

Станом на час розгляду справи судом відповідачем не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку.

Крім цього, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.

Відтак, вимоги позову обґрунтовані, належним чином доведені, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заявленої вимоги АТ «Кредобанк» про стягнення з відповідача на його користь суми сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн., суд зазначає таке.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн., що підтверджено наданою платіжною інструкцією № 30693759 від 26 червня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов підлягає задоволенню, сплачений позивачем судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Щодо заявленої вимоги АТ «Кредобанк» про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правову допомогу у розмірі 16132,27 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За правилами п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

З положень ст. 26, 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» слідує, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, який укладається в письмовій формі та до якого застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випад ку надання усних і письмових консультацій.

Згідно ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 вказала, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, та визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Зазначені правові висновки також викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано договір про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, укладений між акціонерним товариством «Кредобанк» та адвокатським об`єднанням «Бізнес і право». Також у матеріалах справи наявні документи на підтвердження повноважень адвоката Павленка С. В. довіреності АТ «Кредобанк» № 13439 від 09 січня 2024 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН № 000531, посвідчення адвоката України № 000531.

Проте, позивачем не надано договору про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом та позивачем або додатків до договору про надання правової допомоги від 11 лютого 2019 року, з яких би слідувало, що адвокат Павленко С. В. є адвокатом цього об`єднання, підстави, відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», для вчинення договору про надання правничої допомоги, укладеного між адвокатом та позивачем, в усній формі відсутні. Крім цього, суду не надані інші докази на підтвердження існування та розміру понесених витрат на правничу допомогу, а саме детального опису виконаних робіт, а також належних та допустимих доказів, які свідчать про оплату зазначених витрат, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд зауважує на тому, що неподання розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для відмови в стягненні витрат на правову допомогу.

Відтак, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги АТ «Кредобанк» про стягнення з відповідача на його користь витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 4, 12, 76 81, 89, 141, 258, 259, 263 266, 268, 274, 280 282, 288, 289, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Кредобанк»заборгованість за кредитним договором № CL-304494 від 15 березня 2021 року у розмірі 161322 (сто шістдесят одна тисяча триста двадцять дві) грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Кредобанк»судовий збір у розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

У задоволенні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Кредобанк» витрат на професійну допомогу відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: акціонерне товариство «Кредобанк», , місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Михайло ВЛАСЕНКО