Справа № 347/828/23
Провадження № 22-ц/4808/81/24
Провадження № 22-ц/4808/55/24
Головуючий у 1 інстанції КІЦУЛА Ю. С.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Кузів А.В.

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, адвоката Івасишин З.З., позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області про забезпечення позову, постановлену суддею Кіцулою Ю.С. 21 вересня 2023 року в м. Косів Івано-Франківської області, та представника ОСОБА_2 адвоката Івасишин Зоряни Зорянівни на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Кіцулою Ю.С. 03 жовтня 2023 року в м. Косів Івано-Франківської області, повний текст якого складено 09 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .

Згодом їй стало відомо, що на її подвір`ї знаходиться земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,0550 га з кадастровим номером :01:001:0213, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 . Високий паркан та ворота від провулку Дружби їй не належать. Тобто під`їзна дорога до її будинку проходить саме через спірну земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0213. Іншого під`їзду як через спірну земельну ділянку до житлового будинку не існує. Однак високі ворота та паркан закриті на колодку, що створює їй перешкоди в можливості добратися до свого будинку.

ОСОБА_3 була її боржником і тому вказана земельна ділянка перебувала з травня 2020 року під арештом та неодноразово готувалася державною виконавчою службою як предмет торгів. У грудні 2022 року ОСОБА_3 сплатила свій борг та після цього продала спірну земельну ділянку братові свого зятя ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу. Таким чином, на даний час власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0213 є відповідач по справі ОСОБА_4 .

На переконання позивача, відповідач під час придбання вказаної земельної ділянки був добре обізнаний, що до її житлового будинку проходить під`їзна дорога саме через земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0213.

Уже 24.03.2023 року нею направлено письмове повідомлення відповідачу з пропозицією щодо укладення договору сервітуту. Однак відповідач відмовляється укласти постійний та безоплатний земельний сервітут.

На даний час відповідач постійно створює їй перешкоди у доступі до житлового будинку. З приводу протиправних дій відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існує кримінальне провадження.

Також, вже під час розгляду даного спору в суді, відповідач після чергового судового засідання звів паркан із шлакоблоків на місці металевих воріт. Вказані дії відповідач вчиняє лише з тією метою, щоб будь-яким чином перешкодити у встановленні земельного сервітуту.

З урахуванням заяв про уточнення позовних вимог просила встановити постійний та безоплатний земельний сервітут, який полягає у вільному та безперешкодному користуванні під`їзною дорогою для проходу та проїзду з провулку Дружби до її житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0212, що знаходиться у АДРЕСА_1 , яка проходить через земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0213, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , та демонтувати частину паркану, що загороджує фактичний проїзд до будинку (а.с.1-5, 79-80, 83-84, том 1; а.с.63-64, 241-242, том 2).

У вересні 2023 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову. В обґрунтування зазначила, що однією з позовних вимог є надання можливості вільно та безперешкодно користуватися під`їзною дорогою для проходу та проїзду з провулку Дружби до її житлового будинку та земельної ділянки. Вимоги обґрунтовано, зокрема, тим, що узгодити питання щодо встановлення сервітуту у договірному порядку, до подачі позовної заяви, з відповідачем не вдалося. Відповідачем, а також його представником за довіреністю, чиняться прямі та безпосередні перешкоди у доступі до належного їй житла та земельної ділянки, на якому воно розташоване. Крім того, після відкриття провадження в даній справі, відповідач своєю недобросовісною поведінкою намагається затягнути її розгляд. На звукозаписі судового засідання зафіксоване бажання відповідача відчужити (подарувати) земельну ділянку, стосовно якої розглядається питання про встановлення на ній сервітуту, його племінниці. Таким чином, зміна власника земельної ділянки під час розгляду справи про встановлення сервітуту може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення її порушених прав на доступ до належного їй майна (будинку та присадибної ділянки). Зокрема, може бути необхідність в ініціюванні інших судових процесів, що суперечить принципу пропорційності та процесуальної економії. Просила вжити заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0213, площею 0,0550 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.204-207, том 2).

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 21 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0213, площею 0,0550 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 . Копію ухвали направити до Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) для вжиття відповідних заходів (а.с.210-212, том 2).

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2023 року позов задоволено. Встановлено постійний та безоплатний земельний сервітут щодо належної ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0213 з наступними характеристиками:

адреса земельної ділянки: АДРЕСА_1 ;

площа земельного сервітуту: 0,0109 га (109 м.кв.);

координати зовнішніх кутів частини земельної ділянки, на яку встановлюється земельний сервітут, в системі координат:

Координати, конфігурація, проміри Площа,(м.кв.)

№ точки Координати Проміри (м) Кут

109

X У

1. 5352408.860 325025.469 4,00 101° 9' 18"

2. 5352408.087 325029.393 27,13 11° 9'24"

3. 5352434.707 325034.643 4,02 287° 200"

4. 5352435.906 325030.803 27,57 191° 9' 24"

Мета сервітуту: право проходу та проїзду з провулку Дружби до житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0212, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Зобов`язано відповідача ОСОБА_2 демонтувати частину паркану, що встановлений на місці металевих воріт, та загороджує фактичний заїзд до житлового будинку те земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0212, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору на суму 1 610 гривень 40 копійок та залучення експерта для проведення експертизи, проведення експертизи на суму 11 500 гривень, та витрати за надання професійної правничої допомоги на суму 17 500 гривень, а всього разом 30 610 гривень 40 копійок (а.с.16-24, том 3).

Не погодившись з ухвалою суду про забезпечення позову, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на її незаконність та необґрунтованість.

Апелянт зазначив, що суть позову полягає у встановленні земельного сервітуту. Жодних позовних вимог майнового характеру щодо належної йому земельної ділянки ОСОБА_1 не заявляла. Провадження в даній справі відкрито 30.03.2023 року і жодних дій щодо відчуження земельної ділянки він не вчиняв і не мав такого наміру.

Вказує, що частиною 5 ст.403 ЦК України визначено, що сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпорядження цим майном. Частиною шостою даної статті передбачено, що статут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Тому вважає, що підстава накладення арешту на майно, зазначена в оскаржуваній ухвалі суду, є надуманою. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Просить скасувати ухвалу суду та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити (а.с.27-30, том 3).

Не погодившись з рішенням суду, представником ОСОБА_2 адвокатом Івасишин З.З. подана апеляційна скарга з мотивів його незаконності та необґрунтованості, допущення при його ухваленні порушень норм матеріального і процесуального права.

У апеляційній скарзі зазначено, що судом відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін. Суд визнав дану справу малозначною. Відповідно до звіту про автоматизований розподіл від 27.03.2023 року, складність справи визначена категорією «5», що не відповідає Додатку №2 (Додаток до класифікатору, затвердженого наказом ДСА України №622 від 21.12.2018 року), яким коефіцієнт складності справ у спорах, що виникають із земельних відносин щодо земельних сервітутів, становить «33».

Вважає, що суд при відкритті провадження у даній справі не перевірив, чи дійсно доцільно розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, тим більше, після неодноразових змін позовних вимог позивачем.

Також в день ухвалення оскаржуваного рішення (03.10.2023 року), за відсутності відповідача та його представника, прийняв від позивача заяву про зміну позовних вимог, позивачем було додатково заявлено вимогу про демонтаж стіни, що за своєю суттю є негаторним позовом, відмінним від позву про встановлення сервітуту.

При цьому суд проігнорував норми ч.3 ст.49 ЦПК України, якими передбачено, що зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Крім того, приймаючи неодноразові зміни предмета позову від позивача з додатковими позовними вимогами суд не звернув увагу, що за такі вимоги не сплачено судовий збір.

Вказує, що суд відмовив відповідачу у задоволенні клопотань, в тому числі про допит свідків, залучення третьої особи та призначення земельно-технічної експертизи. Разом з тим, обґрунтував рішення висновком експерта, який був самостійно залучений позивачем та поданий з порушенням строків, визначених цивільно-процесуальним кодексом. Крім того, відповідачу не було надано можливості поставити свої запитання експерту.

Щодо порушень норм матеріального права, зазначає, що матеріали справи містять роздруківки нібито електронного листування між сторонами. Проте, вказані роздруківки не є доказом дотримання вимог ч.3 ст.402 ЦК України а ні стосовно форми, а ні стосовно змісту. Більше того, Верховний Суд неодноразово вказував, що електронне листування між сторонами справи не може вважатись належним письмовим доказом.

Зазначає, що суд обрав для встановлення сервітуту перший варіант, запропонований експертом. При цьому відповідач був позбавлений поставити експерту свої запитання. Більше того, у висновку експерта не зазначено, що для встановлення сервітуту щодо земельної ділянки відповідача необхідно демонтувати стіну. Відтак виникає сумнів щодо обрання судом цього варіанту.

Також а ні експертом, а ні судом не взято до уваги ступінь обтяжливості для відповідача встановлення сервітуту з огляду на те, що належна відповідачу земельна ділянка вже обтяжена одним сервітутом, про що суду надано належні та допустимі докази. Крім того, поза увагою суду залишилось дослідження можливості встановлення сервітуту щодо інших земельних ділянок, суміжних з ділянкою позивача.

Оскаржуваним рішенням, крім встановлення сервітуту, зобов`язано відповідача демонтувати частину паркану, що встановлений на місці металевих воріт та загороджує фактичний проїзд до житлового будинку та земельної ділянки, належних позивачу.

Наголошує, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення позивач не є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0213, не є власником сервітуту щодо цієї земельної ділянки, а жоден паркан відповідача не знаходиться на земельній ділянці, належній позивачу.

Відтак, на думку представника апелянта, відсутні підстави для задоволення позову.

Також вважає необґрунтованим розмір судових витрат, які підлягають відшкодуванню.

Вважає, що необхідно повторно дослідити докази, наявні в матеріалах справи, витребувати у відповідача оригінали документів, які були підставою проведення експертизи, залучити третю особу ОСОБА_5 , який є власником сервітуту щодо земельної ділянки відповідача. А також призначити експертизу щодо вирішення питання можливості встановлення сервітуту з урахуванням всіх обставин.

За наведених підстав просить скасувати рішення суду, а у задоволенні позову відмовити (а.с.51-56, том 3).

Позивачкою ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу на ухвалу суду. Вважає її необґрунтованою та такою, що не відповідає обставинам справи. На підтвердження незаконності ухвали суду відповідач посилається на правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року, на яку послався суд в оскаржуваній ухвалі суду. Інших обґрунтувань апеляційна скарга не містить. Також не відповідає дійсності посилання апелянта на відсутність доказів на підтвердження його наміру відчужити спірну земельну ділянку, оскільки в судовому засіданні 21.09.2023 року відповідач висловлював думку щодо можливості відчуження вказаної земельної ділянки. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду без змін (а.с.39-40, том 3).

У судове засідання не з`явився апелянт ОСОБА_2 , про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд виконав свій обов`язок щодо повідомлення усіх учасників справи про день, місце та час розгляду справи шляхом направлення судових повісток рекомендованою поштовою кореспонденцією.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за його відсутності.

Вислухавши пояснення представника особи, яка подала апеляційні скарги, адвоката Івасишин З.З., позивачки ОСОБА_1 , суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційних скарг з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі договору дарування від 26.03.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Тонюк М.М. за № 621, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій він розміщений, площею 0,1 га з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд» (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:001:0212 (т.1 а.с. 6-7).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 13.01.2023 року є власником земельної ділянки площею 0,0550 га, кадастровий номер :01:001:0213, по АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки «для ведення особистого селянського господарства» (т.1, а.с. 8-9).

Земельні ділянки позивачки і відповідача є суміжними, про що заявляється у судовому засіданні позивачем та не оспорюється відповідачем, а також підтверджується письмовими матеріалами.

Позивач у позові наполягає на тому, що вона не має доступу до належної їй земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, від вулиці загального користування ( АДРЕСА_1 , що зумовлює необхідність встановлення земельного сервітуту.

Крім того, позивач пояснила, що до набуття нею у власність земельної ділянки, як земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0212, так і земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0213 перебувала у власності однієї особи ( ОСОБА_3 ), тому питання про встановлення земельного сервітуту не виникало.

Відповідно до копії (скріншоту) сторінки із соціальної мережі, позивач ОСОБА_1 зверталася з письмовим повідомлення до відповідача ОСОБА_2 з пропозицією про укладення договору щодо встановлення земельного сервітуту (т.1 а.с.10).

Відповідач у суді першої інстанції підтвердив отримання такої пропозиції (оферти), однак заперечує щодо встановлення земельного сервітуту.

На підтвердження доводів про необхідність встановлення сервітуту позивачем надано до суду висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи №02/06/23 від 02.06.2023 року, в якому по суті розв`язання спору експертом запропоновано два варіанти встановлення земельного сервітуту (т.2 а.с.212-225).

Так, згідно висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи №02/06/23 від 02.06.2023 року встановлено наступне.

Об`єктами дослідження є: земельна ділянка, що належить на праві власності ОСОБА_1 та знаходиться за адресою провулок Дружби Косівського району Івано-Франківської області, з кадастровим номером 00:01:001:0212 площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); а також земельна ділянка з кадастровим номером 00:01:001:0213 площею 0,0550 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що належить на праві власності ОСОБА_2 та знаходиться за тією ж адресою.

На земельній ділянці з кадастровим номером 00:01:001:0212, належній позивачці, згідно технічного паспорта, виготовленого обласним комунальним підприємством «Коломийське МБТІ та РППнН» станом на 29.05.2007 року, знаходиться садибний (індивідуальний) житловий будинок. Дата державної реєстрації земельної ділянки 03.05.2007 року. Згідно інформації про документацію із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 01.03.2016 року. Відповідно до кадастрового плану, від А до Б земельна ділянка ОСОБА_5 , від Б до В ОСОБА_6 , від В до Г ОСОБА_7 , від Г до А ОСОБА_3 (малюнок 5, ст..217-зворот, том 2).

Дата державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 00:01:001:0213, належній відповідачу 03.03.2017 року. Згідно опису меж, від А до Б ОСОБА_5 , від Б до В ОСОБА_3 , від В до Г ОСОБА_7 (малюнок 6, ст..218, том 2).

Співставляючи результати візуального обстеження, топографо-геогдезичних робіт, відомості про об`єкти дослідження, що наявні у наданих технічних та прав встановлювальних документах, встановити земельний сервітут на земельну ділянку з кадастровим номером 00:01:001:0213, належну ОСОБА_2 для проходу та проїзду до житлового будинку, що розташований за адресою провулок Дружби Косівського району Івано-Франківської області, з кадастровим номером 00:01:001:0212 площею 0,1 га - технічно можливо.

Мінімальна ширина смуги руху у проїздах відповідно до нормативно-правових актів у галузі будівництва становить 2,75 м.

За результатами топографо-геодезичних робіт та візуального обстеження встановлено, що ділянка з кадастровим номером 00:01:001:0213 по межі від Г до А, від А до Б, від В до Г огороджена кам`яною огорожею (фото № 1,2, 5, 7 на а.с.10 висновку), яка розташована в межах цієї ділянки. Розташування проїзду фактично перпендикулярно до АДРЕСА_1 ), тому, зважаючи, що проїзд відбуватиметься під прямим кутом та ширину кам`яної огорожі, експертом застосовується показник до ширини проїзду 4,0 метри.

З огляду на те, що земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений, експертом запропоновано два варіанти встановлення сервітуту для проходу та проїзду до житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , до земельної ділянки з кадастровим номером 00:01:001:0212 площею 0,1 га.

Варіант №1 відповідає фактичному проїзду та встановлюється на земельну ділянку з кадастровим номером 00:01:001:0213, площею 0,0550 га ( ОСОБА_2 ). Площа земельного сервітуту становить 0,0109 га (109 кв.м). Конфігурація та проміри зведені у таблицю та графічно зображені у додатку №1 до висновку (червона штриховка) (а.с.222, том 2).

Варіант №2 встановлюється на земельну ділянку з кадастровим номером 00:01:001:0019 площею 0,1 га. Площа земельного сервітуту становить 0,0102 га (102 кв.м). Конфігурація та проміри зведені у таблицю та графічно зображені у додатку №1 до висновку (зелена штриховка) (а.с.222-зворот, том 2).

Схема варіантів сервітуту зображена на малюнку №9 (а.с.222-зворот, том 2).

Роботи, які необхідно виконати для проходу та проїзду до житлового будинку, що розташованого за адресою АДРЕСА_1 (до земельної ділянки з кадастровим номером 00:01:001:0212 площею 0,1 га) відповідно до першого варіанту: демонтувати частину металевих воріт (фото «1 та №5 на а.с.10-11 висновку).

Відповідно до другого варіанта: демонтувати частину кам`яної огорожі зі сторони провулку Дружби шириною 3,5 метри; демонтувати частину кам`яної огорожі між земельними ділянками з кадастровим номером 00:01:001:0212 площею 0,1 га ( ОСОБА_1 ) та 00:01:001:0019 площею 0,1 га шириною 5,0 метри; влаштувати верхнє покриття (зі щебеня, гравію, тощо).

У Додатку №2 до висновку графічно зображено співставлення меж досліджуваних земельних ділянок із наданим на дослідження викопіюванням з Генерального плану міста Косів (а.с.227, том 2).

Відповідно до викопіювання з Генерального плану міста Косів, до житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 , передбачена дорога загального користування, якої фактично на місцевості немає.

На дорозі загального користування розміщені сусідні будинковолодіння із вже сформованими земельними ділянками із присвоєними відповідними кадастровими номерами.

Таким чином, інших варіантів проходу та проїзду до житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 ( земельна ділянка з кадастровим номером 00:01:001:0212 площею 0,1 га) без встановлення земельного сервітуту немає.

Дві споруди септика (вигрібної ями) розташовані в межах земельної ділянки з кадастровим номером 00:01:001:0213, площею 0,0550 га (належить на праві власності ОСОБА_2 ). Координати зведені у таблицю та графічно зображені у Додатку №1 до висновку (а.с.226, том 2).

Варіант встановлення сервітуту для обслуговування господарської споруди септика (вигрібної ями) площею 0,0038 га (38 кв.м) графічно зображено у Додатку №1 до висновку (жовта штриховка) (а.с.226, том 2).

Конфігурація та проміри зведені у таблицю (а.с.224-зворот, том 2).

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявник належним чином обґрунтувала з посиланням на відповідні обставини та належні докази можливість відчуження земельної ділянки, належної відповідачу, яка є предметом встановлення земельного сервітуту, дійшов висновку про задоволення заяви,наклавши арешт на земельну ділянку відповідача.

Задовольняючи позовні вимоги про встановлення земельного сервітуту, суд виходив з того, що сторонами в добровільному порядку не досягнуто домовленості щодо встанволення сервітуту. Досліджуючи наданий позивачкою в ході розгляду справи висновок експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи, дійшов переконання, що найменш обтяжливим є варіант №1, згідно з яким є технічна можливість встановлення земельного сервітуту через земельну ділянку, належну відповідачу. Врахувавши, що втручання у вигляді вастановлення земельного сервітуту є необхідним, оскільки без його встановлення позивачка не може в повному обсязі користуватися власною земельною ділянкою та будинком, встановлення земельного сервітуту (права проходу та проїзду) відповідає критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном та дотримання справедливого балансу між інтересами позивача та відповідача, дійшов висновку про задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції мав виходити із поняття «сервітуту» як права користування чужим майном та співмірності обрання способу забезпечення позову із правом, яке може виникнути у позивача у разі задоволення позову і ризиків утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Судом не враховано, що земельна ділянка, як об`єкт нерухомого майна, є постійним фізичним об`єктом як у просторі, так і у часі. Може змінитися лише її конфігураціяґ у разі поділу/виділу або власник.

Тому такий спосіб забезпечення позову як накладення арешту на земельну ділянку в рамках спору про встановлення земельного сервітуту є неспівмірним із заявленими вимогами. Суд не розглядав питання про застосування інших способів забезпечення позову, якими могли бути заборона вчиняти дії щодо земельної ділянки, зокрема щодо відчуження, поділу тощо.

Крім того, суду слід було приняти до уваги, що у спорі, за результатами розгляду якого сторона може набути лише право користування чужим майном, не може бути порушено або обмежено право власника щодо розпорядження майном, а у разі зиміни власника майна законом визначена процедура заміни сторони як у спорі, так у виконавчому провадженні. Також суд мав прийняти до уваги, що дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи.

Отже, слід дійти висновку, що підстав для застосування заходів забезпечення позову у цій справі, зокрема і у спосіб накладення арешту на земельну ділянку відповідача, не було.

З метою ефективного забезпечення балансу інтересів сторін по справі, враховуючи предмет позову та характер спірних правовідносин, обраний вид забезпечення позову, не є співмірним із заявленими позовними вимогами, що в силу положень ст. ст. 149-153 ЦПК України свідчить про необґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Тому висновок суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову у виді накладення арешту на земельну ділянку є помилковим та суперечить вимогам закону. Отже, ухвала про забезпечення позову підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову у цьому спорі.

Правовідносини між сторонами врегульовані положеннями Цивільного кодексу України у питаннях права власності та Земельного кодексу України.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

З метою зменшення негативних наслідків встановлення земельних сервітутів частиною четвертою зазначеної статті визначене правило, згідно з яким земельний сервітут повинен здійснюватися найменш обтяжливим способом для власника земельної ділянки або землекористувача.

Відповідно до статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Згідно з частинами першою, третьою статті 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Статтею 404 ЦК України передбачено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому позивачу слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом.

Зазначене дає підстави для висновку про те, що, встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою його встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, яка звертається щодо встановлення такого обмеженого користування чужим майном.

Судом встановлено , що сторонами в добровільному порядку не досягнуто домовленості щодо встановлення сервітуту, хоча позивачка вважає, що нормальне використання її житлового будинку та земельної ділянки неможливе без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача, а також те, що її потреби у забезпеченні проходу (проїзду) до власного майна не можуть бути задоволені у інший спосіб. Між позивачем і відповідачем склалися неприязні відносини, про що свідчить і наявність відкритого кримінального провадження за фактом завдання тілесних ушкоджень.

Крім того, відповідач зазначає, що його земельна ділянка вже обтяжена земельним сервітутом, укладеним з власником суміжної земельної ділянки ОСОБА_5 , що проживає по АДРЕСА_1 , надає відповідний договір та інформацію про його реєстрацію.

У відповідності до ч. 4 ст. 98 ЗКУ сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений, та встановлюється виключно у разі, коли потреби особи, в інтересах якої встановлюється сервітут, не можуть бути задоволені іншим способом (ч. 1 ст. 401 ЦКУ).

Таким чином, земельний сервітут встановлюється у виняткових випадках коли в інший спосіб добратися до ділянки неможливо.

Згідно додатку №2 до висновку судової земельно-технічної експертизи у Генеральному плані м.Косів наявна запроектована вулиця загального користування для під`їзду до земельної ділянки ОСОБА_1 (а.с.227, том 2 червоним пунктиром), на яку накладаються сформовані земельні ділянки, зокрема і земельна ділянка ОСОБА_1 .

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_8 пояснив, що Генеральним планом м.Косів вулиця (дорога) загального користування, з якою суміжна земельна ділянка відповідача (у додатку № 2 на а.с. 227 том 2 позначена сірим кольором) взагалі не передбачена. Натомість передбачена вулиця загального користування, позначена пунктиром червоного кольору. Він вказував не зовсім точний масштаб цієї вулиці. Можливо на неї і не накладається земельна ділянка позивачки, але ця вулиця, яка передбачена Генеральним планом, суміжна із земельною ділянкою позивачки. За сторони запроектованої вулиці на земельній ділянці позивачки розташований кам`яний паркан.

Ці обставини могли бути встановлені судом першої інстанції у разі задоволення заяви про призначення судової земельно-технічної експертизи, поданої відповідачем. Однак суд, не забезпечивши право відповідача на можливість подання своїх питань експерту та участь у експертизі, відмовив у задоволенні такого клопотання, що призвело як до порушення прав відповідача, так і до неповного встановлення обставин справи.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, не дослідив чи не можуть бути задоволені потреби позивачки щодо забезпечення її доступу до земельної ділянки іншим способом, ніж через земельну ділянку відповідача.

Отже, слід прийняти до уваги, що Генеральним планом м.Косів передбачено забезпечення доступу до земельної ділянки позивачки з вулиці загального користування, тому вона може вимагати реалізації її прав, обравши відповідний спосіб захисту, пред`явивши вимоги як до органу місцевого самоврядування, так і до інших фізичних та юридичних осіб чи держави у разі накладення земельних ділянок на вулицю загального користування. Але таке її право не може біти забезпечено за рахунок обмеження права відповідача.

Визначений судом спосіб встановлення земельного сервітуту є обтяжливим для відповідача, оскільки сервітут передбачає, як правило добросусідські відносини і встановлення його за згодою. Відповідач уже обрав для себе сервітут ( ОСОБА_5 ), уклавши з ним відповідний договір. Встановлення судом сервітуту ще й для позивачки порушує права власника земельної ділянки і є непропорційним втручанням у мирне володіння майном. При цьому жодного значення не мають мотиви набуття такого майна у власність.

Позивачка не надала доказів на підтвердження того, що використання її власності неможливе без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача, та не довела, що задоволення її потреб неможливо здійснити в інший спосіб, адже наявний в матеріалах справи висновок судової земельно-технічної експертизи від 02 червня 2023 року підтверджує лише технічну можливість встановлення земельного сервітуту, однак не підтверджує, що позивачка позбавлена можливості використовувати та обслуговувати належну їй будівлю та земельну ділянку без встановлення земельного сервітуту, зокрема, що вона позбавлена проїзду та проходу до свого майна в інший спосіб.

Позивач просить встановити земельний сервітут через земельну ділянку відповідача способом, який є обтяжливим для останнього, у той час коли цей спосіб не є єдиним можливим та може бути задоволений іншим способом.

Таким чином відсутні правові підстави для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги не мають значення для вирішення спору.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи те, що судом неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову узадоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Косівського районного суду Івано-Франківської області про забезпечення позову 21 вересня 2023 року скасувати.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0213, площею 0,0550 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Івасишин Зоряни Зорянівни задовольнити.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 16 лютого 2024 року.