Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/8581/24
Провадження 2/711/2980/24
У Х В А Л А

Іменем України

01 листопада 2024 року суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси Скляренко В.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанов про розмір мінімальних витрат виконавчих проваджень та зняття арешту з банківського рахунка,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить визнати постанови ВП №75365850, №75365955, №75365782 про розмір мінімальних витрат виконавчих проваджень (319 грн. за одну) протиправними та скасувати їх, а також зобов`язати відповідача зняти арешт з банківського рахунка позивача. Додатково в позові заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача 1000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди та покласти на відповідача всі судові витрати.

В обґрунтування вимог в позові зазначено, що оскаржувані постанови державного виконавця були винесені ним у зв`язку з виконанням постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.04.2024р. №711/2782/24 про стягнення з позивача штрафу в розмірі 1700 грн. з конфіскацією предметів торгівлі, тобто адміністративного стягнення застосованого судом внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 88-1 КУпАП. Натомість відповідне судове рішення було скасоване постановою Черкаського апеляційного суду від 27.09.2024р., а провадження у справі закрито, про що позивач повідомив державного виконавця. Враховуючи, що постанова Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17.04.2024р. №711/2782/24 скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито, то позивач вважає неправомірними та такими, що підлягають скасуванню, постанови державного виконавця про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, що були винесені під час виконання скасованої постанови суду. Також позивача зазначає, що продовження державним виконавцем здійснення виконавчих дій, пов`язаних з виконанням оскаржуваних постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, завдало позивачу моральної шкоди, а тому на відшкодування такої шкоди слід стягнути з відповідача 1000 грн.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд зауважує наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з а. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства, за загальним правилом, можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)).

Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт під час здійснення ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Відповідно до ст. 1Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону №1404 постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й певні постанови виконавця.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності виконавців.

За загальними правилами чинних процесуальних кодексів, скарги на рішення, дії та бездіяльність службових осіб під час виконання судових рішень подаються за юрисдикцією того суду, який ухвалив судове рішення, що знаходиться на виконанні. Натомість крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом №1404.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч. 1 , 2 ст. 74 Закону №1404).

Отже, Закон №1404 відносить до справ адміністративної юрисдикції спори зокрема, але не винятково, про оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця щодо постанови про стягнення витрат виконавчого провадження.

У постановах від 18.12.2019р. у справі № 759/15553/14-ц та від 19.02.2020р. у справі № 382/389/17 Велика Палата Верховного Суду зробила правові висновки, згідно з якими імперативним правилом частини другої статті 74 Закону №1404 врегульовано, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи щодо оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

У постанові від 26.10.2022р. у справі № 229/1026/21 Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи частину другу статті 74 Закону №1404 з огляду на принципи визначення юрисдикції спорів, пов`язаних з виконанням виконавчих документів, виснувала, що оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень судів, за винятком рішень щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, здійснюється до суду, який ухвалив судове рішення. Оскарження рішень, дій або бездіяльності державних, приватних виконавців, посадових осіб органів державної виконавчої служби в процедурі виконання рішень інших органів, у тому числі щодо виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні, здійснюється до судів адміністративної юрисдикції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024р. у справі №310/2210/21 зазначено, що Велика Палата Верховного Суду має послідовну і сталу практику щодо того, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори щодо оскарження постанов виконавця про стягнення витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, зокрема й судом якої юрисдикції, вони видані.

Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За матеріалами позовної заяви судом встановлено, що ОСОБА_1 оскаржує дії державного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням судового рішення про накладення адміністративного стягнення, ухваленого в порядку КУпАП, а відтак розгляд такого спору в порядку цивільного судочинства є неможливим, оскільки відноситься до юрисдикції адміністративних судів. Подібний висновок узгоджується з позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019р. у справі №757/62025/17-ц.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування постанов ВП №75365850, №75365955, №75365782 про розмір мінімальних витрат виконавчих проваджень (319 грн. за одну), а також про зобов`язання відповідача зняти арешт з банківського рахунка позивача підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства і відносяться до юрисдикції Черкаського окружного адміністративного суду (18001, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 117), а тому суд доходить висновку про необхідність відмови у відкритті провадження за такими вимогами.

В той же час, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди за своєю сутністю є такими, що можуть бути розглянуті як у порядку цивільного судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України) так і у порядку адміністративного судочинства (ч. 5 ст. 21 КАС України).

Відповідно до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналіз відповідної норми закону свідчить, що у випадку заявлення вимоги про відшкодування моральної шкоди одночасно з вимогою про вирішення публічно-правового спору, то закон імперативно відносить розгляд таких вимог до юрисдикції адміністративних судів.

Отже, враховуючи що в даному випадку позивач одночасно заявляє вимоги про вирішення публічно-правового спору (визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця; зобов`язання державного виконавця вчинити певні дії) та відшкодування моральної шкоди, завданої відповідними діями та бездіяльністю державного виконавця, правомірність яких оспорюється позивачем, то по суті вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною, а тому на підставі ч. 5 ст. 21 КАС України також підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і відноситься до юрисдикції Черкаського окружного адміністративного суду (18001, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 117).

Таким чином, з огляду на зміст позовних вимог та характер спірних правовідносин, позивачу слід звернутись з відповідним адміністративним позовом до Черкаського окружного адміністративного суду з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 160, 161, 287 КАС України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.2, 10, 11, 186, 259-261 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанов про розмір мінімальних витрат виконавчих проваджень та зняття арешту з банківського рахунка.

Роз`яснити позивачу, що заявлені ним вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а розгляд справи відноситься до юрисдикції Черкаського окружного адміністративного суду (18001, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 117).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, але може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: В.М. Скляренко