ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8329/24 Справа № 177/477/24 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи:

позивач Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року, ухваленого суддею Поповим В.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення виготовлено 18 червня 2024 року,

ВСТАНОВИВ

У березні 2024 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_1 27.07.2021 уклав з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» Кредитний договір №, отримав кредит у розмірі 92 951,80 грн. строком користування до 01.08.2025, зі сплатою річних процентів за користування кредитом у розмірі 0,01 % від суми боргу за договором та щомісячних процентів у розмірі 2,70% від суми кредиту. Підписанням договору відповідач погодився з умовами отримання фінансових кредитів, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР», і зобов`язався здійснювати виплату кредиту, сплачувати проценти, але зобов`язання належним чином не виконує, чим порушує законні права позивача, який отримав право вимоги за цим договором на підставі Договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 28.07.2021 року.

Станом на 15.12.2023 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 111 781,30 грн. Тому з метою захисту своїх прав АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся до суду і просив стягнути вказану суму з відповідача на свою користь та судові витрати.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року позовні вимоги Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволені повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором № від 27.07.2021 станом на 15 грудня 2023 року у розмірі 111781 (сто одинадцять тисяч сімсот вісімдесят одна) грн. 30 коп., яка складається із заборгованості по тілу кредиту (в т.ч. простроченої) 75380,23 грн.; заборгованості по річним процентам (в т.ч. простроченої) 0,29 грн., заборгованості по щомісячним процентам (в т.ч. простроченої) 36400,78 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» на відшкодування сплаченого судового збору 3028,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішення подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справ, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, ухвалити нове, яким у повному обсязі відмовити Акціонерному товариству «ТАСКОМБАНК» в задоволенні його позовних вимог, заявлених до ОСОБА_1 . Справу розглянути за відсутності відповідача.

При цьому, скаржник зазначає, що договір відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» має строк дії в один рік, який сплив ще у 2017 році, і позивачу щоденно передавались права вимоги до позичальників з якими були укладені кредитні договори лише до 2017 року. Доказів про продовження або укладення нового договору відступлення права вимоги позивачем не надано. Вказує, що сам кредитний договір № між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено вже у 2021 році. З огляду на це, спірний кредитний договір був укладений через 4 роки після закінчення дії договору відступлення права вимоги, а отже не входив до боргової маси, яку АТ «ТАСКОМБАНК» викупило у ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». Таким чином АТ «ТАСКОМБАНК» не набув права грошової вимоги за спірним кредитним договором, укладеним в 2021 році, тому відсутні підстави для задоволення позову. Також звертає увагу на те, що позивачем не надано доказів здійснення фактором оплати за відступлення права вимоги, зокрема до ОСОБА_1 , за вищевказаними договорами факторингу.

Відповідач вважає, що наданий розрахунок заборгованості станом на 15.12.2023 не враховує оплат здійснених ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 по 01.11.2023, що підтверджено інформаціє по рахунках, долучених до апеляційної скарги.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку учасників справи в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 27.07.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 92 951,80 грн.

В п.1.2. кредитного договору зазначено, що строк кредитування становить 48 місяців.

Розмір щомісячної процентної ставки 2,70% від суми кредиту обумовлено в розділі 5 Договору, передбачено загальні витрати за кредитом у сумі 126 084,97 грн., реальна річна процентна ставка у розмірі 67,88% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування ним 213 436,77 грн.

Графіком платежів сторони власними підписами узгодили дати платежів, які є щомісячними, та його розміри.

В порушення вимог кредитного договору, свої зобов`язання за цим договором відповідач належним чином не виконав, що потягло за собою виникнення заборгованості.

28.07.2021 між АТ «ТАСКОМБАНК» та ТОВ «ФК «ЦФР» було укладено договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, згідно з яким первісний кредитор (ТОВ «ФК «ЦФР») передає (відступає) факторові - новому кредитору (АТ «ТАСКОМБАНК») права вимоги за кредитними договорами.

Згідно з Реєстром, до переданих первісним кредитором прав вимоги увійшов і договір № від 27.07.2021, укладений з ОСОБА_1 .

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 15.12.2023 заборгованість по кредиту становить 111 781,30 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) 75 380,23 грн., заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) 0,29 грн., заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 36 400,78 грн.

Розмір наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем не спростовано.

Наявність вказаної заборгованості підтверджується також виписками по особовому рахунку за період з 27.07.2021 року по 15.12.2023 року.

16.10.2023 АТ «ТАСКОМБАНК» направило відповідачу повідомлення вимогу щодо дострокового повернення кредиту за договором № від 27.07.2021, укладеному з ТОВ «ФК «ЦФР», але відповідач заборгованість не сплатив.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог виходиі з їх обґрунтованості та доведеності належними та допустимими доказами.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції та не погоджується з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За вимогами ч.2 ст.1050 ЦК України, у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Відповідачем укладення кредитного договору з первісним позикодавцем ТОВ «ФК «ЦФР» та узгодження усіх істотних умов договору не оскаржується і у цій частині не перевіряється.

Відповідач вважає, що договір відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» має строк дії в один рік, який сплив ще у 2017 році, доказів про продовження або укладення нового договору відступлення права вимоги позивачем не надано, тоді, як кредитний договір № між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено вже у 2021 році, тому цей кредитний договір не входив до боргової маси, яку АТ «ТАСКОМБАНК» викупило у ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень».

Колегія суддів не погоджується з такими твердженнями відповідача, оскільки вони спростовуються наданими позивачем доказами наявними в матеріалах справи.

Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

Стаття 1082 ЦК України передбачає, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підтвердження заявлених позовних вимог в частині відступлення права вимоги позивачем надана копія Договору №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, укладеному між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с.20-23).

Відповідно до п.9.2 Договору, цей Договір діє протягом 1 календарного року, але у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором.

Однак, п.9.4 Договору визначено, що у випадку, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення дії Договору жодна з Сторін не ініціювала його розірвання Договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік.

Таким чином, самим договором про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року передбачена пролонгація, тобто автоматичне продовження строку дії договору на кожен наступний рік, у разі відсутності з жодної із сторін бажання на його розірвання, а відтак доводи відповідача про закінчення строку дії цього Договору у 2017 році, колегія суддів вважає необґрунтованими та недоведеними.

Окрім того, позивачем надано Реєстр прав вимоги до Договору №ТАСЦФР-10-2016 від 28.07.2021, яким право вимоги за кредитним Договором попереднім кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передано новому кредитору АТ «ТАСКОМБАНК» (а.с.28).

Також позивачем суду надано Меморіальний ордер №742972904 від 28 липня 2021 року про перерахування АТ «ТАСКОМБАНК» на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» 2 372 746,93 грн. коштів згідно договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року (а.с.27).

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи відповідача, погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність заявлених позовних вимог в повному обсязі та наявності підстав для повного задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК Україниякщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, немає.

Керуючисьст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: