Справа № 314/4833/23
Провадження № 2/314/242/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2024 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Румянцева А.М,

справа № 314/4833/23;

провадження № 2/314/242/2024;

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ;

- відповідач Петро-Михайлівсько сільська рада Запорізького району Запорізької області

- відповідач ОСОБА_2 ;

- відповідач ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Петро-Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, встановлення факту родинних відносин,

за участю представника позивача адвоката Зіменко О.В,

стислий виклад позицій сторін.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Петро-Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, співвідповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , із позовом про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, встановлення факту родинних відносин.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_5 , 1936 року народження, уродженка Республіки Білорусь, актовий запис про смерть №904 складений 05.12.2022 Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Відповідно до довідки про причину смерті та лікарського свідоцтва про смерть №54 виданої 05 грудня 2022 року, причиною смерті ОСОБА_5 стала синильна дегенерація міакарду.

Спадкоємцем після її смерті став син ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець російської федерації, актовий запис про смерть №01 складений 03.01.2023 року Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому район Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

У встановлений законом 6-ти місячний строк позивач до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, оскільки вважав себе таким, що прийняв спадщину фактом спільного проживання разом із спадкодавцем.

В подальшому, з метою оформлення спадкових прав, позивач 14.09.2023 року звернувся до приватного нотаріуса Чепець О.С. Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області, із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі, за результатами чого заведено спадкову справу за №108/2023.

Проте, постановою приватного нотаріуса Чепець О.С. від 29.09.2023 року за №533/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тієї причини, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 в зв`язку з тим, що його батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (тобто після відкриття спадщини і не встиг прийняти спадкова трансмісія).

В заяві про прийняття спадщини ОСОБА_1 зазначено, що крім нього спадкоємцями за законом є: син громадянин російської федерації ОСОБА_7 , онук ОСОБА_8 , онука ОСОБА_9 , невістка ОСОБА_2 , онука ОСОБА_4 , яка на спадщину не претендує, про що повідомила нотаріуса.

При цьому, мати позивача - ОСОБА_2 , на спадщину не претендує, про що повідомила нотаріуса.

Із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом, до приватного нотаріуса, окрім позивача ніхто не звертався. Отже, позивач є єдиним спадкоємцем по даній справі, після смерті бабусі ОСОБА_5 .

Таким чином, заявником пропущено 6-ти місячний строк для прийняття спадщини.

Зокрема, в спадковій справі наявна копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 від 1958 року, в якій в графі мати, записано на рос.мові: « ОСОБА_10 ».

Враховуючи викладені обставини, приватним нотаріусом відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі ОСОБА_5 .

На консультації у нотаріуса було роз`яснено необхідність вирішення даного питання в судовому порядку.

Так, відповідно до квитанції ФОП ОСОБА_11 , саме ОСОБА_1 сплатив ритуальні послуги за поховання в розмірі 11850 грн, після смерті бабусі, особисто займався вирішенням питань щодо її поховання.

За час життя в паспорті громадянина України (збереглась копія) зазначено що ОСОБА_5 1936 р.н., уродженка селища Бегамель Докшицького району Вітебської області, за час життя була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до пенсійного посвідчення, ПІБ зазначено як « ОСОБА_5 », дата народження ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до частки свідоцтва про народження бабусі позивача, видно, що свідоцтво про народження видано на ім`я « ОСОБА_5 », дата народження ІІ пол. 1936 року, прізвище батька « ОСОБА_12 ».

Відповідно до посвідчення за працю від 25.09.1990 року видано на ім`я ОСОБА_5 .

Відповідно до диплому серії НОМЕР_1 про навчання, виданий на ім`я ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

За час життя бабуся оформила на своє ім`я житловий будинок по АДРЕСА_1 (станом на теперішній час ОСОБА_13 ), та у реєстраційному посвідченні БТІ зазначена як ОСОБА_5 . Свідоцтво видане 15.08.1991 року. Договір купівлі-продажу будинку укладено 29.07.1991 року саме із ОСОБА_5 .

Державний акт на земельну ділянку площею 2,95 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, також видано на ім`я ОСОБА_5

У витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.04.2019 зазначено про те, що ОСОБА_5 є власницею земельної ділянки площею 2.9545 га.

Таким чином, за час життя, у всіх документах, ПІБ померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі позивача було зазначено, як « ОСОБА_5 ».

Проте, відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , його матір`ю зазначено на рос мові: « ОСОБА_10 ». Актовий запис про народження №34 складений у с.Тростянка Богатовского району Куйбишевської області РСФСР, місце реєстрації Печининська сільська рада. Скоріш за все, таке пояснюється помилкою особи, яка проводила реєстрацію факту народження ОСОБА_6 у ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Після смерті бабусі позивача ОСОБА_5 1936 року народження залишилась спадщина у вигляді: житлового будинку АДРЕСА_1 , земельної ділянки (паю) площею 2.95 га, розташованої на території Петро-Михайлівської (стара назва Гнаровської) сільської ради з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Оригінали правовстановлюючих документів позивач утримує у себе.

Вище перелічені документи, на які посилаємось у позовній заяві, позивач прийняв у спадок після смерті бабусі та досить бережно відноситься до них, як частину пам`яті про неї. Інших документів не збереглося.

Фактично, майже з народження, позивач мешкав в с.Вербове разом із своєю родиною батьком ОСОБА_6 та матір`ю ОСОБА_2 , у якої також є власне спадкове майно в с.Вербове.

Батько позивача ОСОБА_6 відповідно до запису про смерть помер в с.Вербове Запорізького району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим Вільнянським відділом ДРАЦС у Запорізькому районі Запорізької області 03 січня 2023 року, актовий запис про смерть №01.

Родинні стосунки між батьками позивача та бабусею були до останніх днів були міцними та теплими.

Фактично доглядом за батьком ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , до його дня смерті та доглядом за бабусею ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , займався позивач, який мешкав разом із ними однією сім`єю, опікувався ними, та з ними підтримував тісні стосунки.

Причиною пропуску строку для прийняття спадщини стало те, що фактично позивач на час смерті постійно проживав спільно із бабусею та батьком (але був зареєстрований за іншою адресою у м. Запоріжжя), при цьому, позивач здійснював догляд за бабусею, здійснив її поховання, має у власному розпорядження всі документи щодо спадкового майна, а отже вважав, що він є таким, що прийняв спадщину, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, не заявив про відмову від спадщини.

Щодо факту постійного проживання позивача із бабусею, в тому числі і на час відкриття спадщини, то приблизно на початку 2016 року через погіршення стану здоров`я та похилий вік бабусі ОСОБА_5 позивач було прийнято рішення про його постійний переїзд до с. Вербове, де також мешкали його батьки. До цього часу, позивач інколи залишався ночувати у м. Запоріжжя за місцем своєї реєстрації, що пояснюється обставинами працевлаштування на той час. Проте, починаючи з народження, всі його речі, власна кімната, гараж, мотоцикл, тощо знаходились за адресою буд. АДРЕСА_1 . Необхідність такого пояснюється тим, що ОСОБА_1 виріс у селі, має друзів, роботу у місцевого фермера, проте зареєстрований у м. Запоріжжя. При погіршення стану здоров`я бабусі необхідно було здійснювати догляд за домоволодінням та земельною ділянкою для городництва, латати дах, утримувати та доглядати худобу, чого бабуся в силу похилого віку самостійно не могла робити, за станом здоров`я, крім того, тривалий час страждала на чисельні хронічні захворювання (в тому числі й тимчасову та періодичну втрату пам`яті), стан її здоров`я погіршувався і вона потребувала постійної допомоги та лікування (уколи від підвищення тиску внутрішньом`язкових ін`єкцій), тому позивач проживав у домоволодіння бабусі разом із нею, готував їжу, купував ліки, викликав лікарів доглядав за нею.

Змінювати реєстрацію місця проживання позивач вважав недоцільним, оскільки, зазначене не суперечило та не суперечить законодавству України, бо у разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором, а наявність або відсутність реєстрації не можуть бути підставою в т.ч. і для обмеження прав і свобод (ст. 2 та ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

При цьому до самої смерті ОСОБА_5 позивач ніколи її не полишав, постійно безперервно проживав разом з нею, допомагав їй, підтримував та доглядав, вживав всі дії для її комфортного проживання ті з любов`ю турбувався про неї. За час проживання в будинку бабусі спільно із нею починаючи з 2017 року зусиллями позивача було замінені дерев`яні вікна на металоконструкції, замінено вхідні двері, облаштовано санвузол, придбано різноманітне майно у вигляді пральної машини, кухонної плити, бойлеру, спільними зусиллями прибирали у будинку, чистили димоходи, косили подвір`я, ремонтували огорожу, тощо. Також, купляли дрова для опалення сараю для худоби. На їх кухні завжди були спільні столові прибори, оскільки тривалий час готовили їжу спільно. У сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , завжди були теплі стосунки, оскільки вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки в тому числі й щодо сплати комунальних платежів. В останні роки бабуся вже не готувала їжу, а для неї це робив онук позивач по справі.

У зв`язку з чим позивач просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_14 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_2 , та встановити факт, що ОСОБА_5 1936 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є бабою (по лінії батька) ОСОБА_1 .

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просила суд, позовні вимоги задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені. Також в судовому засіданні 06.06.2024 був допитаний позивач, який надав відповідні пояснення та просив суд позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні 06.06.2024 надали свої пояснення відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які позовні вимоги визнали в повному обсязі.

Представник відповідача Петро-Михайлівської сльської ради запорізького району Запорізької області в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 26.10.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 314/4833/23 за позовом ОСОБА_1 до Петро-Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, встановлення факту родинних відносин.

Призначено підготовче судове засідання у справі № 314/4833/23 на 06.12.2023 р. о 09.30годинів приміщенні Вільнянського районного суду Запорізької області за адресою: м. Вільнянськ, вул. Бочарова, 4, ІІІ поверх.

Зобов`язано приватного нотаріуса Запорізького нотаріального округу Запорізької області Чепець О.С. надати копію спадкової справи № 904 після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Зобов`язано держаного нотаріуса Вільнянської державної нотаріальної контори надати інформацію стосовно спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , який помер, ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Ухвалою суду від 01.03.2024 витребувано у приватного нотаріуса Нароха О.В. ( АДРЕСА_3 , 91, 92), завірену належним чином копію спадкової справи № 100/2023, заведеної після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зобов`язано приватного нотаріуса Нароха О.В. у разі неможливості надати докази витребувані судом, повідомити суд протягом 5 днів з дня одержання копії даної ухвали.

Ухвалою суду від 29.03.2024 залучено до участі у справі № 314/4833/23 за позовом ОСОБА_1 до Петро-Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, встановлення факту родинних відносин, співвідповідачів - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ); та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ).

Ухвалою суду від 22.04.2024 закрито підготовче провадження у цивільній справі № 314/4833/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Петро-Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, встановлення факту родинних відносин та призначено справу до судового розгляду по суті.

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Суд, вислухавши учасників, з`ясувавши обставини, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності,

Відповідно до довідки про причину смерті та лікарського свідоцтва про смерть №54 виданої 05 грудня 2022 року, причиною смерті ОСОБА_5 стала синильна дегенерація міакарду.встановив

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача ОСОБА_5 , 1936 року народження, уродженка Республіки Білорусь, актовий запис про смерть №904 складений 05.12.2022 Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро). Спадкоємцем після її смерті став син ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець російської федерації, актовий запис про смерть №01 складений 03.01.2023 року Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому район Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

З метою оформлення спадкових прав, позивач 14.09.2023 року звернувся до приватного нотаріуса Чепець О.С. Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області, із заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі, за результатами чого заведено спадкову справу за №108/2023, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі за №73953028 виданого 14.09.2023 року.

Постановою приватного нотаріуса Чепець О.С. від 29.09.2023 року за №533/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщини з тієї причини, що ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 . в зв`язку з тим, що його батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (тобто після відкриття спадщини і не встиг прийняти спадкова трансмісія.).

В заяві про прийняття спадщини ОСОБА_1 зазначено, що крім нього спадкоємцями за законом є: син громадянин російської федерації ОСОБА_7 , онук ОСОБА_8 , онука ОСОБА_9 , невістка ОСОБА_2 , онука ОСОБА_4 , яка на спадщину не претендує, ти про повідомила нотаріуса.

При цьому, мати позивача - ОСОБА_2 , на спадщину не претендує, про що повідомила нотаріуса.

Із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за законом, до приватного нотаріуса, окрім позивача ніхто не звертався. Отже, позивач є єдиним спадкоємцем по даній справі, після смерті бабусі ОСОБА_5 .

Таким чином, заявником пропущено 6-ти місячний строк для прийняття спадщини.

Зокрема, в спадковій справі наявна копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 від 1958 року, в якій в графі мати, записано на рос.мові: « ОСОБА_10 ».

Враховуючи викладені обставини, приватним нотаріусом відмовлено позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі ОСОБА_5 .

Позивач поніс витрати на поховання після смерті баби.

За час життя ОСОБА_5 1936 р.н., уродженка селища Бегамель Докшицького району Вітебської області, була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до пенсійного посвідчення, ПІБ зазначено як « ОСОБА_5 », дата народження ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до частки свідоцтва про народження бабусі позивача, видно, що свідоцтво про народження видано на ім`я « ОСОБА_5 », дата народження ІІ пол. 1936 року, прізвище батька « ОСОБА_12 ».

Відповідно до посвідчення за працю від 25.09.1990 року видано на ім`я ОСОБА_5 .

Відповідно до диплому серії НОМЕР_1 про навчання, виданий на ім`я ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

За час життя померла оформила на своє ім`я житловий будинок по АДРЕСА_1 (станом на теперішній час ОСОБА_13 ), та у реєстраційному посвідченні БТІ зазначена як ОСОБА_5 . Свідоцтво видане 15.08.1991 року. Договір купівлі-продажу будинку укладено 29.07.1991 року саме із ОСОБА_5 .

Державний акт на земельну ділянку площею 2,95 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, також видано на ім`я ОСОБА_5

У витязі з ДРРП від 11.04.2019 зазначено про те, що ОСОБА_5 є власницею земельної ділянки площею 2.9545 га.

Таким чином, за час життя, у всіх документах, ПІБ померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 бабусі позивача було зазначено, як « ОСОБА_5 ».

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , його матір`ю зазначено на рос мові: « ОСОБА_15 ». Актовий запис про народження №34 складений у с.Тростянка Богатовского району Куйбишевської області РСФСР, місце реєстрації Печининська сільська рада. Скоріш за все, таке пояснюється помилкою особи, яка проводила реєстрацію факту народження ОСОБА_6 у ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Після смерті бабусі позивача ОСОБА_5 1936 року народження залишилась спадщина у вигляді: житлового будинку АДРЕСА_1 , земельної ділянки (паю) площею 2.95 га, розташованої на території Петро-Михайлівської (стара назва Гнаровської) сільської ради з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Оригінали правовстановлюючих документів позивач утримує у себе.

Постановою приватного нотаріуса Чепець О.С. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29.09.2023 року, встановлено той факт, що позивач ОСОБА_1 є сином спадкодавця ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (тобто після відкриття спадщини і не встиг її прийняти спадкова трансмісія).

Фактично, майже з народження, позивач мешкав в с.Вербове разом із своєю родиною батьком ОСОБА_6 та матір`ю ОСОБА_2 , у якої також є власне успадковане майно в с.Вербове.

Батько позивача ОСОБА_6 відповідно до запису про смерть помер в с.Вербове Запорізького району Запорізької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим Вільнянським відділом ДРАЦС у Запорізькому районі Запорізької області 03 січня 2023 року, актовий запис про смерть №01.

Причиною пропуску строку для прийняття спадщини стало те, що фактично позивач на час смерті постійно проживав спільно із бабусею та батьком (але був зареєстрований за іншою адресою у м.Запоріжжя), при цьому, позивач здійснював догляд за бабусею, здійснив її поховання, має у власному розпорядження всі документи щодо спадкового майна, а отже вважав, що він є таким, що прийняв спадщину, як спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та протягом строку, встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, не заявив про відмову від спадщини.

Приблизно на початку 2016 року через погіршення стану здоров`я та похилий вік бабусі ОСОБА_5 позивач було прийнято рішення про його постійний переїзд до с.Вербове, де також мешкали його батьки. До цього часу, позивач інколи залишався ночувати у м.Запоріжжя за місцем своєї реєстрації, що пояснюється обставинами працевлаштування на той час. Проте, починаючи з народження, всі його речі, власна кімната, гараж, мотоцикл, тощо знаходились за адресою буд. АДРЕСА_1 . Необхідність такого пояснюється тим, що ОСОБА_1 виріс у селі, має друзів, роботу у місцевого фермера, проте зареєстрований у м.Запоріжжя. При погіршення стану здоров`я бабусі необхідно було здійснювати догляд за домоволодінням та земельною ділянкою для городництва, латати дах, утримувати та доглядати худобу, чого бабуся в силу похилого віку самостійно не могла робити, оскільки була вже була в літах та була непрацездатною, крім того, тривалий час страждала на чисельні хронічні захворювання (в тому числі й тимчасову та періодичну втрату пам`яті), стан її здоров`я погіршувався і вона потребувала постійної допомоги та лікування (уколи від підвищення тиску внутрішньом`язкових ін`єкцій), тому позивач проживав у домоволодіння бабусі разом із нею, готував їжу, купував ліки, викликав лікарів доглядав за нею.

Змінювати реєстрацію місця проживання позивач вважав недоцільним, оскільки, зазначене не суперечило та не суперечить законодавству України, бо у разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором, а наявність або відсутність реєстрації не можуть бути підставою в т.ч. і для обмеження прав і свобод (ст. 2 та ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

При цьому до самої смерті ОСОБА_5 позивач ніколи її не полишав, постійно безперервно проживав разом з нею, допомагав їй, підтримував та доглядав, вживав всі дії для її комфортного проживання ті з любов`ю турбувався про неї. За час проживання в будинку бабусі спільно із нею починаючи з 2017 року зусиллями позивача було замінені дерев`яні вікна на металоконструкції, замінено вхідні двері, облаштовано санвузол, придбано різноманітне майно у вигляді пральної машини, кухонної плити, бойлеру, спільними зусиллями прибирали у будинку, чистили димоходи, косили подвір`я, ремонтували огорожу, тощо. Також, купляли дрова для опалення сараю для худоби. На їх кухні завжди були спільні столові прибори, оскільки тривалий час готовили їжу спільно. У сім`ї ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , завжди були теплі стосунки, оскільки вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки в тому числі й щодо сплати комунальних платежів. В останні роки бабуся вже не готувала їжу, а для неї це робив онук позивач по справі.

Інші спадкоємці окрім позивача відсутні.

Згідно з ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до вимог ч.ч.1,6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

У п. 23 вищевказаної Постанови вказано, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

З огляду на викладене, виходячи з інтересів особи щодо захисту права позивача на спадкування, зважаючи на те, що заявник немає іншої можливості, окрім як в судовому порядку, встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем та факт родинних відносин, єдиним способом захисту невизнаного права є звернення до суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Згідно з ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ст.1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1217 цього ж кодексу спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Згідно роз`яснень, наданих у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 1268, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому, необхідно мати на увазі, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

На підставі ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини, а згідно із ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України).

Однак, відповідно до правової позиції Верховного Суду від 28 квітня 2021 року в справі №204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1266 ЦК України, внуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України.

Отже, враховуючи те, що батько позивача ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 (тобто через місяць після смерті матері ОСОБА_5 ), позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем І-ї черги спадкування за законом, після смерті спадкодавця бабусі ОСОБА_5 .

Вищевикладеними обставинами обумовлено необхідність звернення до суду з даною позовною заявою, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку після смерті бабусі ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 .

В іншому порядку крім судового, це питання вирішити неможливо.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права.

У судовому засідання досліджено матеріали спадкових справ, заведених після смерті ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 ,

допитано свідків: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 );

ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 );

ОСОБА_16 ( ІНФОРМАЦІЯ_13 с.Вербове)

ОСОБА_17 ( ІНФОРМАЦІЯ_14 , с.Вербове).

Які підтвердили обставини викладені у позовній заяві, пояснили суду, що ОСОБА_1 проживав в АДРЕСА_1 разом із бабою ОСОБА_5 , здійснював догляд за нею до її смерті, поніс витрати на поховання, встановлено пам`ятник після її смерті (надано відповідні договір-замовлення на виготовлення пам`ятника, накладну та квитанції), після смерті баби продовжує господарювати у домоволодінні.

Також представником позивача до матеріалів справи долучено Акт щодо місця проживання ОСОБА_5 , складений старостою Гнаровської сільської ради ОСОБА_18 , зареєстрований у виконавчому комітеті Петро-Михайлівської сільської ради 12.06.2024 за №132, за змістом якого зазначено, що комісія в складі: Старости ОСОБА_18 , депутата ОСОБА_19 ,, сусідів ОСОБА_16 ,, ОСОБА_17 , склали акт про те, що ОСОБА_5 1936 року народження почала проживати в АДРЕСА_1 з 1983 року. разом із нею проживали та були зареєстровані її син ОСОБА_6 1958 р.н., проживав до 1986 року, та ОСОБА_20 1960 р.н., проживав до 1978 року. Копії Книг погосподарського обліку надано. ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день її смерть зі слів свідків разом із нею проживали син ОСОБА_6 , онук ОСОБА_1 . Догляд та поховання здійснював онук ОСОБА_1 . Син ОСОБА_5 , - ОСОБА_6 також допомагав матері, доглядав її. ОСОБА_6 проживав постійно разом із матір`ю з 2016 року по день її смерті за адресою АДРЕСА_1 . на теперішній час домоволодінням користується онук ОСОБА_1 . Мати ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 проживає без реєстрації в АДРЕСА_5 .

Проаналізувавшв сукупніств докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові витрати.

Судові витрати у справі складаються із судового збору в сумі 996,00 грн., вони понесені та сплачені позивачем і в силу ст. 141 ЦПК України підлягають зарахуванню на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 13, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, ст.ст. 50, 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, суд, -

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Петро-Михайлівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, встановлення факту родинних відносин, задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_2 .

Встановити факт, що ОСОБА_5 1936 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є бабою (по лінії батька) ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.08.2024

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

14.08.2024