Справа №442/6674/24
Провадження №2/442/1615/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Павлів З.С.

з участю секретаря судового засідання Голяк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради, про розірвання шлюбу,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою та визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним, як основним та єдиним їх утримувачем та таким, що самостійно виховує дітей.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Від данного шлюбу у них народилося двоє синів: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вони з відповідачкою не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства уже близько 6 місяців. Остання проживає окремо від нього та від їхніх дітей, а саме по АДРЕСА_1 . Спільне життя у них не склалося, виникають постійні сварки, непорозуміння, конфлікти. Кожен з них живу своїм життям та своїми інтересами. Примиренн між ними неможливе. Подальше їхнє спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам їх неповнолітніх дітей. Оскільки вони з відповідачкою проживають окремо та не можуть дійти згоди з ким мають проживати їхні діти, він звернувся до Відділу - служби у справах дітей вионавчого комітету Дрогобицької міської ради із заявою про визначення місця проживання дітей з батьком. Він цікавиться успіхами своїх батьків, їх життям, досягненнями. Відвідує батьківські збори, бере участь у роботі батьківського комітету, здає вчасно кошти на потреби класу та школи, приводить та забирає дітей зі школи, натомість безпосерендього звязку із матір`ю щодо дітей, класні керівники не мали. Також звертає увагу на те, що він піклується про здоров`я своїх дітей, зокрема, приводить сина ОСОБА_7 по потребі на лікування до стоматолога , натомість зв`язку із матір`ю, лікар не має та ніколи не мав. Також їхній молодший син ОСОБА_8 відвідує тренування по футболу, куди він його приводить та забирає. А син ОСОБА_7 відвідує заняття з англійської мови, які він оплачує самостійно. Вважає, що з його боку відсутні виключні обставини, які б унеможливлювати проживання дітей разом з ним, чи негативно впливали на їх виховання, розвиток, оскільки він здоровий, а тому має і фізичну можливість займатися вихованням своїх неповнолітніх дітей. Відповідачка на даний час шукає роботу закордоном, а в майбутньому вона має намір виїхати назавжди.

Процесуальні дії суду.

Ухвалою судді від 15.08.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 09.09.2024. Встановлено відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради.

Ухвалою суду від 09.09.2024 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 25.09.2024. Зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради провести невимушену бесіду з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в домашніх або інших комфортних для нього умовах та повідомити суд про результати цієї бесіди.Встановлено наступний порядок та обсяг дослідження доказів: а саме: вступне слово, пояснення учасників справи, дослідження поданих учасниками справи письмових доказів, судові дебати.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити. Додатково суду пояснив, що відповідачка на даний час знаходиться в Україні, контактує з дітьми. За дітьми допомагає йому доглядати бабуся - його мама, яка часто до них приходить.

Представник позивача адвокат Коцан Р.М. в судовому засіданні позов підтримав, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Просить позов задоволити.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася.

Представник третьої особи ОСОБА_10 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечила. Зазначила, що на підставі заяви позивача органом опіки та піклування здійснювався виїзд на місце проживання дітей для обстеження такого, про що складено відповідний акт.

Судом встановлено:

Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 03.12.2011 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №625. (серія 1-СГ №173875)

За час шлюбу у сторін народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони не підтримують шлюбних стосунків, протягом тривалого часу проживають окремо, шлюб носить формальний характер.

Як вбачається з Витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Дане стверджується відповідними Витягами з реєстру територіальної громади.

Заявою ОСОБА_11 , класного керівника ОСОБА_3 , учня 6-Б класу гімназії №14 Дрогобицької міської ради повідомляє про те, що під час навчання у школі тільки батько цікавиться навчанням сина, відвідує батьківські збори, брав участь у роботі батьківського комітету, здавав вчасно кошти на потреби класу та школи. Безпосереднього зв`язку з мамою учня не мала.

Із заяви ОСОБА_12 лікаря-стоматолога, що надавав стоматологічні послуги ОСОБА_3 , повідомляє що за час лікування тільки батько приводив його на лікування. Зв`язку з мамою ОСОБА_3 не мав.

Заявою ОСОБА_13 , класного керівника учня 2-Б класу ОСОБА_4 повідомляє проте, що під час навчання у школі тільки батько приділяє належну увагу синові, оскільки лише він приводив, забирав дитину, був присутній на батьківських зборах, допомагав у роботі класу. Безпосереднього зв`язку з мамою не мала.

ОСОБА_14 ,І своєю заявою підтверджує те, що ОСОБА_4 відвідує заняття по футболу ФК «Дрогобич». Батько приводить і забирає дитину, вчасно оплачує заняття.

ОСОБА_15 заявою повідомляє, що ОСОБА_1 приводить та забирає ОСОБА_3 із занять з додаткової англійської мови, своєчасно оплачує навчання.

ОСОБА_16 , хрещений батько ОСОБА_3 своєю заявою підтверджує, що батько ОСОБА_1 на даний час самостійно опікується і виховує дитину, мати похресника знаходиться закордоном.

ОСОБА_17 , хрещена мама ОСОБА_4 своєю заявою повідомляє про те, що ОСОБА_1 самостійно піклується та утримує дитину, а мати знаходиться закордоном.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 , хрещений батько ОСОБА_8 надав суду покази проте, що на даний час діти проживають з позивачем. Знає, що подружжя проживає порізно. У них був 2 тижні назад, побув організований, кожен з дітей має своє ліжко. Їм допомагає бабуся. Вважає, що ОСОБА_8 буде краще проживати з батьком.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 суду пояснила, що на її думку дітям буде краще з батьком, бо мама часто їздить за кордон, а за дітьми треба доглядати. Останніх пів року діти проживають з батьком, по господарству їм допомагає бабуся.

З представленого суду висновку психолога за результатами психологічного дослідження №84, виданого за запитом батька ОСОБА_1 на предмет психологічної доцільності визначення місця проживання його малолітніх дітей, які проживають разом з ним, вбачається, що із ОСОБА_7 і ОСОБА_8 було проведено психологічне консультування. Під час консультування хлопців були використані різноманітні розвивальні ігри і тестові матеріали, відповідні віку дітей. Із запропонованими завданнями вони успішно впоралася, що свідчить про відповідний віковий розумовий і емоційний розвиток хлопців. Під час консультаційної бесіди було з?ясовано, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 добре навчаються у Гімназії № НОМЕР_1 , де в них склалися гарні стосунки з учнями та вчителями, а також багато друзів. Арсеній захоплюється комп?ютерними іграми, займається фітнесом із тренером. ОСОБА_8 грає із друзями у різні спортивні ігри, грає у футбол за дитячу команду ФК «Дрогобич». Під час консультативної бесіди з дітьми було з?ясовано, що їм добре жити разом із татом, який повноцінно задовольняє їхні матеріальні, емоційні і духовні потреби. Хлопці висловлюються категорично проти можливості проживати окремо від тата. Під час спільного перебування на консультації хлопці і батько демонстрували злагоджену комунікацію між собою, зацікавлене і приязне ставлення одне до одного, що свідчить про конструктивну соціальну взаємодію і сприятливу емоційну атмосферу в їхніх стосунках. Особливості особистості хлопців вивчалися за допомогою проективної методики «Неіснуюча тварина». У інтерпретації результатів слід звернути увагу на імовірність заниженої самооцінки у обох дітей. Актуальний психоемоційний стан дітей вивчався за допомогою Методу колірних виборів (МКВ) - модифікованого колірного тесту Люшера. Інтерпретуючи результати діагностики за цією методикою, звернуто увагу на те, що в емоційному стані ОСОБА_7 переважає оптимістичний настрій, прагнення до яскравих вражень, пошуки змін і новизни, пригод і яскравих переживань. Водночас, присутні критичність, вибірковість у контактах, інтелектуальна і естетична чутливість. Рівень тривожності помірний. У ОСОБА_8 спостерігається чутливість, своєрідність інтересів і суджень, емоційність. Помірний рівень тривожності. Загалом психологічний стан дітей можна охарактеризувати як задовільний. Сімейні стосунки вивчалися за допомогою методики "Кінетичний малюнок сім?ї". Малюнки ОСОБА_7 і ОСОБА_8 подібні між собою. На своїх малюнках діти відтворили реальну неповну повноцінно функціонуючу сім?ю, у якій вони зараз проживають, що складається з тата ОСОБА_20 , братів ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . Усі родичі мають певні сімейні функції і обов?язки, які охоче виконують. Усі фігури ретельно промальовані, бар?єри між членами сім?ї відсутні, у малюнку переважають світлі яскраві кольори, що свідчить про емоційне благополуччя і приязні родинні стосунки. Діти стверджують, що усім разом їм «нормально, класно, чудово». Підсумовуючи результати інтерпретації, можна говорити про сприятливу сімейну ситуацію і гармонійні стосунки між членами сім?ї. Фігура п. ОСОБА_2 ОСОБА_21 на малюнках відсутня, що свідчить про незалученість її на теперішній час у сімейні стосунки, відсутність її участі у сімейному житті. Зазначено, що теперішній віковий період у розвитку хлопців є надзвичайно складним і відповідальним, чутливим до несприятливих чинників. Діти у цьому віці дуже чутливі до негараздів у соціальній взаємодії і сімейних стосунках. Зараз надзвичайно важливою є роль батьків у психологічному благополуччі дитини. Матір свідомо усунулася від виховання і догляду за власними дітьми, виконання своїх материнських обов?язків, що може негативно позначитися на їхньому розвитку і психологічному стані. За обставин, які склалися, у першу чергу слід враховувати інтереси дітей, а також осіб, які безпосередньо ними опікуються. Виходячи з отриманої під час консультування інформації і керуючись науковими засадами вікової, педагогічної, медичної психології, психології особистості і психології сім?ї, рекомендується, з метою збереження ментального здоров?я хлопців, запобігання виникненню в малолітніх дітей невротичних розладів і деформацій особистості, яка перебуває на стадії формування, визнати перевагу психологічної доцільності визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 і ОСОБА_8 на користь батька ОСОБА_1 .

В судовому засіданні суд, заслухав думку неповнолітнього ОСОБА_3 , який в судовому засіданні повідомив, що мама більше 6 місяців з ними не проживає, часто їздить за кордон.

Судом витребовувалось від Органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради висновок щодо розв`язання спору - визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Проте, в розпорядження суду надано документ, який засвідчує позицію Органу опіки та піклування у формі Акту обстеження умов проживання.

Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 20.08.2024 у квартирі АДРЕСА_3 проживають: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Для виховання та розвитку дітей створені задовільні умови, діти забезпечені усім необхідним, сезонним одягом, взуттям, шкільним приладдям, мають окрему кімнату.

Оцінка суду.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Статтею 109 СК України визначено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

У відповідності до вимог ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

У відповідності до положень ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Враховуючи вищенаведене, аналізуючи докази у справі, оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що оскільки сторони протягом тривалого часу не підтримують подружніх відносин, їхній шлюб існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому є всі підстави для розірвання шлюбу.

Даний висновок суду кореспондує із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові №761/33261/16-ц від 26.11.2018 про те, що суд не може примушувати подружжя проживати разом, цікавитися їх приватним життям, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків, а надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду.

Що стосується визначення місця проживання дітей, то суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч.2, 7-9 ст.7СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За приписами ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14 квітня 2021 року по справі №716/591/19.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Законодавство Україні, і міжнародне право, виходить із необхідності дотримання принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Цей принцип закріплений в статті 3 Конвенції про права дитини та статті 155 Сімейного кодексу України. Найкращі інтереси дитини мають бути предметом основного піклування батьків та пріоритетом для будь-яких органів установ, організацій та судів в усіх діях щодо дітей.

Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.

У постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі №654/4307/19 наголошено, що при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У відповідності до ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Водночас розлучення має відбутися таким чином, щоб батько і матір як і раніше співпрацювали при виконанні батьківських обов`язків.

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Проте, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц (провадження №14-327цс18) зроблено висновок, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону №1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

У постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі №310/3195/18 висловлена наступна правова позиція: «Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах».

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2020 року у справі №487/2001/19-ц (провадження №61-12667св20) зазначено: «вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності».

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №352/2324/17.

У постанові постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №404/3499/17 встановлено обов`язок суду враховувати висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини.

Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).

Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.

Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).

При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку.

У постанові Верховного Суду від 16.02.2024 №465/6496/19 (61-16408св23) рекомендовано: якщо це можливо, суди не повинні допускати розлучення братів і сестер.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги позицію неповнолітнього Арсенія щодо вибору свого місця проживання, а також той факт, що відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, діти проживають разом із батьком, який дбає про їх належні умови прожиття та розвиток, тобто є їх основним та єдиним утримувачем, самостійно виховує їх, суд вважає позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей разом з батьком підставними та такими, що підлягають до задоволення, оскільки таке рішення суду відповідатиме якнайкращим інтересам дітей.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідачки слід стягнути в користь позивача 2422,40 гривень сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 264, 280-282 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов - задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 03.12.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №625.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , як основним та єдиним їх утримувачем та таким, що самостійно виховує дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до Дрогобицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 26.09.2024.

Суддя Павлів З.С.