У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Хамник М.М.,

за участю секретаря судових засідань Гефнер К.-С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції,

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 11.10.2024 надійшла скарга ОСОБА_1 , на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій заявник просить зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_1 , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АЕ №129080 від 31.07.2003, яка винесена державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міського управління юстиції Приходько Е.В. на примусове виконання виконавчого листа №2-3467 виданого Ужгородським міським судом Закарпатської області 29.12.2002 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Аско-Транс» 3721,74грн.

В обґрунтування скарги посилається на те, що під час оформлення права власності на нерухоме майно державним реєстратором повідомлено, що на майно накладено арешт відповідно до вказаної постанови.

Звернувшись до Закарпатського обласного архіву заявник отримав копію постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АЕ №129080 від 31.07.2003.

25 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції про скасування арешту. У відповідь на заяву від 25.09.2004 відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції відмовив у скасуванні арешту у зв`язку з технічною неможливістю.

Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції подав відзив на скаргу в якому просив відмовити у її задоволення. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що згідно Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 року, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, а отже виконавче провадження, у межах якого винесена вказана постанова про арешт майна, знищене.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого провадження, у тому числі й постанова про зняття арешту з майна боржника, фіксування виконавчих дій здійснюється виключно в автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП). Відповідно до вимог Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи.

Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється. При розгляді заяви ОСОБА_1 від 25.09.2024 р. було встановлено, що у автоматизованій системі виконавчого провадження (АСВП), відсутні відомості про виконавче провадження, в межах якого винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АЕ № 129080 від 31.07.2003 р. та постанова про закінчення виконавчого провадження, оскільки у 2003 році АСВП Документ сформований в системі «Електронний суд» 31.10.2024 3 не функціонувала.

Ухвалою суду від 15.10.2024 відкрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції. Призначено судовий розгляд скарги на 04 листопада 2024 року.

У судове засідання заявник не з`явився, разом з тим через канцелярію суду подав заяву в якій просив про розгляд скарги без його участі та про її задоволення.

Представник Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив. Про час та місце проведення скарги повідомлявся належним чином.

У зв`язку з неявкою учасників провадження, фіксація судового засідання з допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено з матеріалів скарги на виконанні відділу державної виконавчої служби Ужгородського міського управління юстиції перебувало виконавче провадження АЕ129080 про примусове виконання виконавчого листа №2-3467 виданого Ужгородським міським судом Закарпатської області 29.12.2002 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Аско-Транс» 3721,74грн.

Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.07.2003, яка винесена державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міського управління юстиції Приходько Е.В., накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1

23 листопада 2004 року державним виконавцем Сухан М.М. відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міського управління юстиції винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документа.

25.09.2024 ОСОБА_1 звернулась до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції про скасування арешту накладеного Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.07.2003.

Відділ державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції надав ОСОБА_1 відповідь №117415, в якій зазначив, що згідно правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017року, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, а отже виконавче провадження, у межах якого винесена вказана постанова про арешт майна, знищене. В ході розгляду заяви також встановлено, що в АСВП, відсутні відомості про виконавче провадження, в межах якого винесена вказана постанова, оскільки у 2003 році АСВП не функціонувала, що унеможливлює встановлення підстав завершення даного виконавчого провадження, а відтак відсутні правові підстави для зняття арешту.

Разом з тим, як установлено із копії постанови відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 23.11.2004, в межах якого було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 , виконавче провадження закрито у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документа.

Отже, судом встановлено, що обов`язок ОСОБА_1 по виконанню виконавчого документу, на виконання якого було відкрито виконавче провадження, відсутній, а матеріали виконавчого провадження, враховуючи строки зберігання, знищено, що унеможливлює вирішення питання про скасування арешту органом, який його наклав.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В постанові КЦС ВС від 29 червня 2023 року у справі № 208/9810/21 суд дійшов до висновку, що коли питання про скасування арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження, порушує сторона провадження, то застосовуються положення розд. VII ЦПК України, який передбачає звернення до суду зі скаргою на дії виконавця. Якщо ж особа, яка не погоджується з накладеним арештом, не є стороною виконавчого провадження, але такими діями порушується її право власності, вона звертається до суду з позовом, в якому передусім ставить питання про підтвердження її права власності на арештоване майно, а потім - про зняття арешту. Така правова позиція міститься і в постанові КЦС ВС від 18 травня 2022 року у справі №642/4263/21. Отже, в даному випадку правильним способом захисту є звернення зі скаргою на дії виконавця.

Згідно з ч.1 ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Вказане право на оскарження передбачено й ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження, мають право, зокрема, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, надавати усні та письмові пояснення, та користуватися іншими правами, наданими законом.

Таким чином, суд констатує, що позивач в інший спосіб, крім як скасування арешту в судовому порядку, захистити своє порушене право не може.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.

Згідно положень ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року (в редакції, чинній на момент завершення виконавчого провадження), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про звільнення майна боржника з-під арешту не пізніше наступного після її винесення дня надсилається сторонам та до відповідного органу (установи) для зняття арешту, а про відмову у звільненні майна боржника з-під арешту - боржнику.

У всіх інших випадках по незакінчених виконавчих провадженнях арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, в редакції діючій на час звернення заявника про скасування арешту, також не передбачає можливість вирішення цього питання.

Отже, законом не передбачено підстав для зняття виконавцем арешту з майна у виконавчому провадженні, яке знищено за термінами зберігання та щодо якого відсутні відомості про його закінчення.

Водночас, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Виходячи з викладеного вище, за наявності арешту (обтяження) накладених на майно, порушується право заявника на мирне володіння та розпорядження майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право заявника підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб - шляхом скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 260, 448, 450, 451 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, - задоволити повністю.

Арешт, накладений на майно ОСОБА_1 , на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АЕ №129080 від 31.07.2003, яка винесена державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міського управління юстиції Приходько Е.В. на примусове виконання виконавчого листа №2-3467 виданого Ужгородським міським судом Закарпатської області 29.12.2002 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ЗАТ «Аско-Транс» 3721,74грн.- скасувати.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду

Закарпатської області М.М. Хамник