УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 369/259/24

провадження № 61-11054ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу

Києво-Святошинського районного суду Київської від 04 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Головний державний виконавець Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Рустам Рахманович, ОСОБА_2 на дії органу примусового виконання та скасування постанови про відновлення виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Р. Р. щодо винесення постанови про відновлення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 від 16 листопада 2023 року та просив визнати вказану постанову незаконною та скасувати її.

Скаргу обґрунтовувала тим, що на виконанні у Вишневого відділу державної виконавчої службиу Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавчий лист № 369/10013/19, виданий 07 жовтня 2022 року

Києво-Святошинським районним судом Київської області.

На підставі виконавчого листа головним державним виконавцем відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1. Скаржник стверджує, що вказане виконавче провадження було закінчене у зв`язку з повним виконанням судового рішення.

21 грудня 2023 року ОСОБА_1 дізналася, що головний державний виконавець Хайдарі Р. Р. прийняв постанову про відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 16 листопада 2023 року, на підставі заяви ОСОБА_2 від 01 листопада 2023 року.

Скаржник вважає, що цією постановою порушене її право, а отже ця постанова підлягає скасуванню, оскільки питання про вселення

ОСОБА_2 повинно вирішуватися у судовому порядку, а з боку

ОСОБА_1 відсутні перешкоди у вселенні ОСОБА_2 до житла.

Ухвалою Києво-Святошинського району Київської області від 04 квітня 2024 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, керувався тим, що дії державного виконавця у разі звернення стягувача з заявою про відновлення виконавчого провадження з причин перешкоджання боржником вселитися у спірне житло полягають у здійсненні заходів, спрямованих на виконання судового рішення, тобто на остаточне вселення стягувача у спірне житло.

На виконання покладених на державного виконавця повноважень, останній поновив виконавче провадження для вчинення виконавчих дій з перевірки факту перешкоджання боржником вселенню стягувача до житла та примусового вселення стягувача ОСОБА_2 до спірного житла.

А тому суд вважав, що дії державного виконавця повністю відповідають встановленому законом порядку щодо вчинення виконавчих дій у разі звернення стягувача з заявою про поновлення виконавчого провадження.

01 серпня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської від 04 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року.

У касаційній сказі заявник, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким задовольнити скаргу.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки відсутності доказів в матеріалах виконавчого провадження, які б обґрунтовували заяву ОСОБА_2 про відновлення виконавчого провадження.

У пункті 2 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судовим розглядом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2021 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 31 серпня 2022 року, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення. Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні позивачу ОСОБА_2 будинком, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , шляхом вселення до даного будинку.

07 жовтня 2022 року Києво-Святошинським районний судом Київської області було видано виконавчий лист № 369/10013/19 про зобов`язання ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 будинком, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , на підставі якого постановою від 10 січня 2023 року старшим державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої службиу Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Панасюком В.В. було відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

10 серпня 2023 року головний державний виконавець Вишневого відділу державної виконавчої службиу Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Р.Р. закінчив виконавче провадження № НОМЕР_1 у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

01 листопада 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про відновлення виконавчого провадження з усунення перешкод ОСОБА_2 у користуванні будинком за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки його право на вселення до вказаного будинку знову порушувалося власником будинку.

16 листопада 2023 року головний державний виконавець Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Р.Р. прийняв постанову про відновлення виконавчого провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 369/10013/19, виданого 07 жовтня 2022 року Києво-Святошинським районний судом Київської області.

У пункті 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У частині першій статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Згідно із прецедентною практикою Європейського суду з прав людини

(далі - ЄСПЛ) право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

ЄСПЛ наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Згідно із статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За статтею 1, частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з частинами другою, третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до частин першої - другої, четвертої-шостої статті 67 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6

статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача. У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно, державний виконавець виконує його примусово.

Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення.

У разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

Таким чином, дії державного виконавця у разі звернення стягувача з заявою про відновлення виконавчого провадження з причин перешкоджання боржником вселитися у спірне житло полягають у здійсненні заходів, спрямованих на виконання судового рішення, тобто на остаточне вселення стягувача у спірне житло.

Суд апеляційної інстанції встановив у судовому засіданні, що ОСОБА_1 підтвердила, що вона залишається боржником у справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що державний виконавець, відповідно до частини шостої статті 67 Закону України «Про виконавче провадження» обґрунтовано поновив виконавче провадження для вчинення виконавчих дій з перевірки факту перешкоджання боржником вселенню стягувача до житла.

За таких обставин дії державного виконавця повністю відповідають встановленому законом порядку щодо вчинення виконавчих дій у разі звернення стягувача з заявою про поновлення виконавчого провадження.

Верховний Суд не приймає до уваги доводи касаційної скарги, які є аналогічними доводам апеляційної скарги та були обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції.

У частині четвертій статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Таким чином, за результатами оцінки доводів заявника та змісту оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування норм права судами першої та апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської від 04 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 липня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Головний державний виконавець Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Київ) Хайдарі Рустам Рахманович, ОСОБА_2 на дії органу примусового виконання та скасування постанови про відновлення виконавчого провадження.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

А. С. Олійник

І. М. Фаловська