Провадження № 2/344/1068/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої судді: Домбровської Г.В.

при секретарі c/з: Стефанюк Х.Я.,

за участі позивача представника Позивача О.Думич, представника Відповідача О.Дудорової,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 (надалі «Відповідач») про зменшення розміру аліментів, в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 1/4 до 1/10 від усіх видів доходу платника аліментів, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги про зменшення аліментів мотивовано тим, що з часу присудження Відповідачу до сплати аліментів у розмірі 1/4 частки від його заробітку змінився сімейний та матеріальний стан Позивача, оскільки:

він є військовослужбовцем, проходить службу в ЗСУ, у зв`язку з чим несе систематичні витрати, пов`язані із проходженням військової служби (змушений купувати для себе взуття, рукавиці, аптечку, військову форму, паливно-мастильні матеріали, запчастини для техніки, якою користується під час виконання бойових завдань);

на утриманні Позивача перебуває його нова сім`я (ним укладено шлюб з іншою жінкою, у якої від першого шлюбу є донька, 2004 року народження, яка продовжує навчання та перебуває також на забезпеченні Позивача).

на утриманні Позивача перебуває його непрацездатна матір ОСОБА_4 , яка є людиною похилого віку, перебуває на пенсії, а тому перебуває на забезпеченні Позивача.

Крім того, в судовому засіданні представник Позивача покликалася на наявність у Позивача значної суми заборгованості зі сплати аліментів, як підставу, яку просила додатково врахувати при вирішенні позову.

Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що, на її думку, зменшення розміру аліментів не призведе до погіршення матеріального становища дитини, оскільки розмір аліментів у 1/10 забезпечуватиме його потреби, а також звертала увагу на те, що у зв`язку з інвалідністю дитині встановлено допомогу держави у вигляді відповідних соціальних виплат.

Представником Відповідача ОСОБА_2 на адресу суду подано Відзив на позов, у якому вона заперечила проти позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні.

Зокрема, заперечуючи проти позову, представник Відповідача у відзиві посилається на те, що захист Батьківщини та її територіальної цілісності є конституційним обов`язком громадян України. Зазначала, що Позивач наділений правом звернутися з відповідним рапортом та отримати грошову компенсацію за неотримане ним речове майно, яке необхідне йому для виконання свого обов`язку при проходженні військової служби.

Також представник Відповідача звертала увагу на те, що донька нової дружини Позивача не пов`язана з Позивачем взаємним обов`язком утримання, та має рідного батька, до якого, як повнолітня особа, може самостійно звернутися з вимогою про утримання.

Щодо обов`язку утримання непрацездатної матері, як визначеної Позивачем у позові підстави для зменшення розміру аліментів, представник Відповідача зауважила, що сам факт пенсійного віку не означає автоматично потреби матері в утриманні з боку сина.

В судовому засіданні представник Відповідача проти позову заперечила, просила відмовити в його задоволенні. Додатково звернула увагу, що дитина сторін ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю. Відповідно до медичної довідки син сторін потребує довготривалої опіки, допомоги й щоденної участі опікуна у процесі функціонування дитини діагноз: парез чотирьох кінцівок, розумова відсталість помірного ступеня.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11 січня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Проаналізувавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

Сторони перебували у шлюбі, який розірвано 15.05.2006 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2007 року у справі №2-1200/2007, яке набрало законної сили 26 лютого 2007 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/846568), позов задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 працюючого в управлінні інформаційної технології при Івано-Франківському УМВС України в Івано-Франківській області, ідентифікаційний номер відсутній, аліменти в користь ОСОБА_5 , мешканки АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу, починаючи з 17.12.2006 року, до досягнення ним повноліття.

Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Посилаючись на зміну свого матеріального та сімейного стану, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів з 1/4 на 1/10 частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ).

Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України).

Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку.

При цьому, частиною 1 статті 192 СК України передбачено можливість суду, зокрема, зменшити визначений за рішенням суду розмір аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

При цьому, як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Чинне сімейне законодавство України покладає на батьків дитини (в однаковій мірі як на батька, так і на матір) обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

При цьому, Суд акцентує увагу на тому, що піклування про дитину та її утримання є обов`язком, а не правом батьків, при цьому, закон у виняткових випадках встановлює лише певні обставини, які можуть впливати на обсяг такого обов`язку.

Виходячи зі змісту положень закону, принципів справедливості, розумності та моралі, на яких закон ґрунтується, батьки зобов`язані вживати активних дій з метою забезпечення своїй дитині якнайкращого фізичного, духовного та морального розвитку.

Зі змісту пояснень сторін випливає, що на даний час неповнолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 .

До відзиву на позов представником Відповідача надано суду документи, які підтверджують те, що дитина від народження має проблеми зі здоров`ям (вроджений гіпотіреоз. Дитина з інвалідністю), є інвалідом з дитинства (а.с.59-75).

За рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2007 року у справі №2-1200/2007, яке набрало законної сили 26 лютого 2007 року із ОСОБА_1 стягуються аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу ,починаючи з 17.12.2006 року, до досягнення ним повноліття

Як випливає з пояснень представників сторін в судовому засіданні та наданого суду розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (станом на 29.09.2023 року), фактично за вказаним судовим рішенням розмір аліментів, які повинен оплачувати ОСОБА_1 , становить (за період квітень 2022 року червень 2023 року) від 19 266,76 грн. до 26 663,04 грн. на місяць.

Згідно довідки про доходи Позивача від 11.11.2023 року, розмір його заробітної плати коливається, залежно від додаткової винагороди, і становить вже з вирахуванням податків і зборів, наприклад:

червень 2023 року 117 216,75 грн.

липень 2023 року 99 608,38 грн.

серпень 2023 року 11 343,56 грн.

вересень 2023 року 58 480,69 грн.

жовтень 2023 року 55 588,30 грн.

Позивачем ОСОБА_1 , батьком дитини (платником аліментів), подано позов про зменшення розміру аліментів з частки 1/4 до 1/10 на місяць, посилаючись на зміну матеріального та сімейного становища.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на наступне.

він є військовослужбовцем, проходить службу в ЗСУ, у зв`язку з чим несе систематичні витрати, пов`язані із проходженням військової служби (змушений купувати для себе взуття, рукавиці, аптечку, військову форму, паливно-мастильні матеріали, запчастини для техніки, якою користується під час виконання бойових завдань).

на утриманні Позивача перебуває його нова сім`я (ним укладено шлюб з іншою жінкою, у якої від першого шлюбу є донька, 2004 року народження, яка продовжує навчання та перебуває також на забезпеченні Позивача).

на утриманні Позивача перебуває його непрацездатна матір ОСОБА_4 , яка є людиною похилого віку, перебуває на пенсії, а тому перебуває на забезпеченні Позивача.

наявність у Позивача значної суми заборгованості зі сплати аліментів.

Вказані обставини, на думку Позивача, є підставою для зменшення розміру аліментів.

Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Як зазначено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 12 вересня 2018 року у справі №459/2181/17, провадження № 61-37114св18, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Особа, яка сплачує аліменти платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів не дозволяє йому утримувати дитину, він може зменшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів.

Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Отже з урахуванням викладеного позивач має не лише зазначити про зміну матеріального становища в бік погіршення, а й надати докази про зміну свого матеріального становища.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини, відтак не може бути безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

При цьому, Суд особливо наголошує, що частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, Суд погоджується з тим, що з часу винесення рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2007 року у справі №2-1200/2007, матеріальний стан Позивача ОСОБА_1 змінився, однак з матеріалів справи випливає, що такі зміни відбулися у сторону покращення (у зв`язку зі збільшенням розміру отримуваної ним заробітної плати).

Саме по собі укладення шлюбу з іншою жінкою не є безумовною підставою для висновку про зміну матеріального становища в бік додаткових витрат, оскільки стороною Позивача не надано суду доказів на підтвердження того, що дружина Позивача, в силу законних підстав, перебуває на його утриманні. Доказів щодо відсутності у дружини працевлаштування, наявності інших обставин, які б свідчили про те, що дружина перебуває на утриманні Позивача суду не надано. Інших дітей у новому шлюбі (щодо яких у Позивача був би наявний законний обов`язок їх утримання) у Позивача поки немає.

Дитина дружини від першого шлюбу, яка є повнолітньою та продовжує навчання, не пов`язана з Позивачем обов`язком щодо утримання, має рідних батьків (які, з огляду на вік доньки, мають обов`язок щодо її утримання в разі, якщо можуть таке утримання надавати), а тому така обставина не може вважатися підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 , на утримання рідного сина.

Стосовно матері Позивача пенсійного віку Суд зауважує, що сам по собі пенсійний вік матері ОСОБА_1 (без надання доказів щодо наявності підстав для утримання) не свідчить про те, що матір потребує утримання, а Позивач таке утримання надає.

Суд особливо зауважує, що в розумінні статті 192 СК України платник аліментів вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Стосовно посилання представника Позивача на наявність у ОСОБА_1 значної суми заборгованості зі сплати аліментів, як на підставу зменшення їх розміру, Суд відхиляє такі аргументи, оскільки заборгованість ОСОБА_1 виникла саме у зв`язку з несплатою аліментів на утримання ОСОБА_6 , а тому така заборгованість повинна бути виплачена ним у встановленому законодавством порядку.

До того ж, статтею 197 СК України визначено підстави порядок встановлення строку сплати заборгованості, чи звільнення від сплати заборгованості за аліментами, яким платник може скористатися за наявності для цього законних підстав.

Стосовно пояснень сторін щодо хвороби дитини, Суд враховує, що дитина є з інвалідністю та має проблеми з розвитком (а.с.56-75). Суд також погоджується з доводами сторони Позивача про те, що чинним сімейним законодавством встановлено порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину, яким Позивач має право скористатися.

Щодо тверджень представника ОСОБА_1 в судовому засіданні на ту обставину, що у зв`язку з інвалідністю дитині виплачується відповідний розмір соціальної допомоги, Суд зауважує, що таку допомогу призначено дитині внаслідок її інвалідності згідно закону, однак призначення такої допомоги не впливає та не зменшує обов`язку батька утримувати таку дитину.

Стосовно витрат Позивача, пов`язаних із проходженням ним військової служби, Суд зауважує таке.

Загальновідомим є те, що з моменту повномасштабного вторгнення ворога на територію України, Збройні Сили України, надаючи гідну відсіч загарбнику, потребують усіх видів підтримки з боку як самої держави, так і її населення.

Суд також погоджується з тим, що в конкретних випадках військовослужбовці, які захищають Батьківщину на фронті, несуть самостійні витрати для забезпечення проходження власної служби.

Беззаперечним також є той факт, що документування відповідних витрат військовослужбовців в умовах безпосередньої участі у бойових діях є здебільшого неможливим.

Однак, в рамках розгляду конкретної справи про зменшення розміру аліментів, Суд, враховуючи положення частини 6 статті 81 ЦПК України, якою передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, зобов`язаний дослідити питання наявності відповідних постійних та систематичних матеріальних витрат, виключаючи припущення.

Визнання такого факту (постійних витрат, пов`язаних з військовою службою) загальновідомим, як про це стверджувала сторона Позивача, суперечить правилам доказування у цивільній справі, зокрема, ч.6 статті 81 ЦПК України.

Суд не може заперечити того, що Позивач несе витрати, пов`язані з військовою службою, однак констатує, що конкретні засоби доказування на їх підтвердження в матеріалах справи відсутні.

Винятків щодо подання засобів доказування на підтвердження аналогічних доводів сторін чинний процесуальний закон не містить.

Підстави звільнення від доказування визначено статтею 82 ЦПК України.

В той же час, як зазначено Верховним Судом у постанові від 16.06.2022 року у справі № 344/17277/20:

Розгляд справ судами має здійснюватися з дотриманням принципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України).

Рішення суду повинне бути не просто формально законним і обгрунтованим, а й справедливим за своєю суттю.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи (позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 17 листопада 2021 року в справі № 755/5684/18-ц).

Враховуючи все вищезазначене в сукупності, Суд вважає, що проявом принципу добросовісності та справедливості у спірних відносинах, виходячи в першу чергу з інтересів дитини, зважаючи на статус Позивача як військовослужбовця та наведені ним пов`язані з цим статусом обставини в обґрунтування позову, інших встановлених судом обставин, буде часткове задоволення позовних вимог та зменшення розміру аліментів, які стягуються з Позивача, з 1/4 частки до 1/5 частки його доходу.

Суд наголошує, що в рамках даної справи Суд виходить першочергово з інтересів дитини, збалансовуючи їх з наявністю у батька (платника аліментів) відповідних обставин, які він просить врахувати як підставу для зменшення аліментів.

Суд вважає, що зменшення розміру аліментів, як про це просить ОСОБА_1 , з 1/4 частини на 1/10 частину його доходів суперечитиме інтересам дитини.

Суд зауважує, що розмір заробітної плати Позивача (та в свою чергу, розмір аліментів) не є стабільним щомісяця, оскільки, як вбачається з довідки про доходи Позивача, у серпні 2023 року його заробітна плата становила 11 343,56 грн. (відповідно, розмір аліментів 2 835,89 грн.), у вересні 2023 року 58 480,69 грн. (розмір аліментів 14 620,17 грн.), у жовтні 2023 року 55 588,30 грн. (розмір аліментів 13 897,07 грн.).

Тобто, в даному випадку розмір визначених аліментів не є надто завищеним, як про це стверджувала представник Позивача, посилаючись на суми у 30 000,00 40 000,00 грн.

Судом дійсно встановлено, що на даний час з Позивача стягуються більші суми, однак це пов`язано з стягненням з нього заборгованості з аліментів на утримання ОСОБА_6 , що виникла за попередній період.

Однак, наявність заборгованості зі сплати аліментів не є автоматичною підставою для зменшення їх розміру.

Суд також зауважує, що саме по собі збільшення розміру аліментів, які утримуються на дитину, у зв`язку із збільшенням розміру доходу платника аліментів в розумінні статті 192 СК України не є підставою для зменшення розміру аліментів, а, навпаки, сприяє батькам у виконанні їх законного обов`язку вживати активних дій з метою забезпечення своїй дитині якнайкращого фізичного, духовного та морального розвитку.

Таким чином, враховуючи все вищезазначене, Суд не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів у спірних правовідносинах з 1/4 до 1/10 частки доходу платника ОСОБА_1 , а вважає за можливе зменшити їх до 1/5 частки його доходу. В іншій частині позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.180, 182, 184, 191, 192, 200 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 89, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задовольнити частково.

2. Зменшити розмір аліментів, визначений рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2007 року у справі №2-1200/2007, та стягувати з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частки від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. З часу набрання рішенням законної сили припинити стягнення аліментів за Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 лютого 2007 року у справі №2-1200/2007.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.02.2024 року.

Суддя Домбровська Г.В.