Справа № 2-88/98 Провадження № 4-с/358/2/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області у складі головуючого судді Лебединець Г.С., секретар судового засідання Ведмеденко І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця неправомірними та зобов`язання скасувати постанову про арешт майна в межах ВП № 37759587, -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_1 27.04.2018 року звернувся до Богуславського районного суду Київської області зі скаргою на дії старшого державного виконавця Жданової Б.О. та просив визнати неправомірним рішення та скасувати постанову державного виконавця від 14.08.2017 про арешт майна боржника.

В обгрунтування вимог скарги зазначив що вважає вказану постанову такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства та прийнятою безпідставно виходячи з наступного. Так, в постанові неповністю зазначено резолютивну частину виконавчого документу; в постанові не зазначені мотиви, з яких державний виконавець прийняв відповідне рішення і посилання на закон чи інший нормативно-правовий акт; в постанові не зазначено строк її оскарження; в постанові невірно зазначена адреса боржника; в постанові зазначені обставини, які не відповідають дійсності; вказана в постанові сума заборгованості є предметом оскарження в іншій скарзі; постанова прийнята після закінчення строку, передбаченого рішенням суду для даного виду стягнення, що підтверджує відсутність обов`язку покладеного судом на боржника.

Крім того зазначив, що про існування оскаржуваної постанови йому стало відомо 17.04.2018 під час судового розгляду іншої його скарги, тому просить поновити строк на оскарження та скаргу задовольнити.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2018, головуючим суддею у справі визначено суддю Кіхтенка С.О. Останнім справа по суті не розглянута.

25.06.2024 по справі на підставі розпорядження № 123 керівника апарату суду здійснений повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_2 рішенням ВРП від 18.06.2024 на підставі п. 3 ч. 6 ст. 126 Конституції України.

25.06.2024 згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Лебединець Г.С.

Станом на дату розгляду скарги було проведено реорганізацію Богуславського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) шляхом приєднання до Миронівського ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУЮ (м.Київ) відповідно до наказу МЮ України від 25.03.2024 № 841/5.

Судовий розгляд скарги по суті призначений на 30.10.2024 о 10:00, про що учасники справи були повідомлені належним чином, однак не з`явились, причини неявки суду невідомі.

В порядку ч.2 ст.450 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду скарги по суті.

Дослідив матеріали скарги, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 447, 448 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Як зазначив ОСОБА_1 про існування оскаржуваної постанови про арешт майна від 14.08.2017, йому стало відомо в судовому засіданні 17.04.2018 під час розгляду судом іншої його скарги на бездіяльність державного виконавця по справі №2-88/98. Вказана постанова не була йому направлена у встановленому законом порядку, у зв`язку із чим він був позбавлений можливості вчасно її оскаржити.

Доказів протилежного суду не надано.

З урахуванням того, що скаржник не був обізнаний із існуванням оскаржуваної постанови, суд визнає причину пропуску процесуального строку поважною та вважає за можливе поновити ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк для подання скарги.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень, відповідно до статті 2 Закону України "Про виконавче провадження", покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Закон України "Про виконавче провадження" встановлює обов`язок виконавця відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, вживати заходів щодо примусового виконання.

Відповідно до частин першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно ч. 1,2 ст.56 Закону Україин «Про виконавче провадження» в редакції станом на дату винесення оскаржуваної постанови 14.08.2017, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника; арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Судом встановлено, що на виконанні в Миронівському ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м.Київ) з 26.04.2013 року перебуває виконавче провадження з примусового виконання рішення Богуславського районного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів. (справа 2/88/98).

14.08.2017 старшим державним виконавцем Богуславського РВ ДВС ГТУЮ у Київській області Ждановою Б.О. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-88/98 від 19.04.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі частини доходу встановлено, що боржник ухиляється від сплати заборгованості по сплаті аліментів у зв`язку із чим заборгованість станом на 14.08.2017 року становить 53 410,82 грн. На підставі ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було постановлено накласти арешт на все майно боржника.

З вказаною постановою не погодився боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_1 , що стало підставою для його звернення до суду з відповідною скаргою із викладенням його доводів, які зазначені вище.

В даній справі суд перевіряє лише чи діяв державний виконавець в межах своїх повноважень, чи відповідали його рішення та дії вимогам чинного законодавства.

Так, станом на дату розгляду скарги 30.10.2024 скаржником ОСОБА_1 не надано суду доказів щодо зменшення суми заборгованості за аліментами, яка існувала станом на дату винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови 14.08.2017.

Разом із тим, згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження від 30.10.2024 виконавче провадження 37759587 перебуває на примусовому виконанні в Миронівському ВДВС в Обухівському районі, що свідчить про наявність непогашеної заборгованості зі сплати аліментів.

Доводи скаржника щодо змісту постанови є формальними та не свідчать про її незаконність з огляду на наявність заборгованості зі сплати аліментів.

Щодо доводів скаржника про закінчення строку, передбаченого рішенням суду для даного виду стягнення, суд зазначає, що закінчення строку стягнення аліментів не звільняє боржника від сплати заборгованості по аліментам.

Крім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів.

Таким чином, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець не має законних підстав для прийняття рішення про зняття арешту з майна в межах виконавчого провадження № 37759587 у зв`язку із закінченням строку, передбаченого рішенням суду для даного виду стягнення, так як існує заборгованість боржника ОСОБА_1 за аліментами.

З цих підстав суд, також, приходить до висновку про те, що державний виконавець під час винесення оскаржуваної постанови діях в межах своїх повноважень та відповідно до вимог профільного закону.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки дії державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови про арешт майна вчинені відповідно до закону, в межах її повноважень і право ОСОБА_1 не було порушено, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. 127, 447, 260, 261 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк для подання скарги на постанову державного виконавця від 14.08.2017 про арешт майна боржника в межах ВП № 37759587.

В задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий: суддя Г. С. Лебединець