ПОСТАНОВА

Іменем України

23 вересня 2024 року м. Кропивницький

справа № 390/7/24

провадження № 22-ц/4809/1039/24

Кропивницький апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Дуковського О.Л.

суддів: Голованя А.М., Письменного О.А.

Розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними в матеріалах справи доказами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кропивницького від 05 квітня 2024 року, у складі головуючого судді Драного В.В. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (далі ТОВ «Росвен Інвест Україна») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позивач зазначав, що 02.09.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів у позику № 2319235, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

02.09.2021 ТОВ «Лінеура Україна» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір про надання коштів у позику № 2319235 після заповнення відповідачем відповідної електронної заявки на отримання кредиту.

02.09.2021 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладання договору № 2319235 на умовах, визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «Лінеура Україна» направило ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор НОМЕР_4, котрий боржником було введено/відправлено.

Вказував, що відповідач взяті на себе зобов?язання згідно договору належним чином не виконував, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.

15.07.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» було укладено договір факторингу №2-15072022, відповідно до якого ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 2319235 від 02.09.2021 .

Просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № 2319235 у розмірі 49200,00 грн, яка складається із: 15000,00 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 34 200,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кропивницького від 05 квітня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за договором № 2319235 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 02.09.2021 в розмірі 49200,00 грн , а також судовий збір в сумі 2684,00 грн .

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга, мотивована тим, що на переконання заявника суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач не надав жодних доказів дійсного укладення кредитного договору та погодження ним умов кредитування.

Зазначав, що в матеріалах справи відсутні докази, з яких можна установити, що відповідач пройшов ідентифікацію у системі позивача при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через номер телефону.

Крім того, відповідач заперечує отримання кредитних коштів за вказаним договором. Покликається на те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, що позбавляє суд можливості перевірити факт отримання позичальником коштів у кредит і перевірити розмір спірної заборгованості, порядок її нарахування, а також підстави та порядок нарахування відсотків за користування кредитом.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Суд першої інстанції встановив, що 02.09.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 2319235 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який підписаний електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора НОМЕР_4 (а.с. 6-12).

Відповідно до п. 1.1 договору, укладення вказаного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС товариства, доступ якої забезпечується клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС товариства.

Пунктом 1.2 договору передбачено, що на умовах, встановлених договором товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Згідно п. 2.1 договору кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта.

З вказаного договору вбачається, що ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу грошові кошти на наступних умовах: сума виданого кредиту: 15000,00 грн ; дата надання кредиту: 02.09.2021; строк кредиту: 30 днів; валюта: UAН; цільове призначення - на споживчі потреби; стандартна процентна ставка - 1,90% в день, знижена процентна ставка становить - 0,57 %.

Зазначений договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом , за допомогою одноразового ідентифікатором НОМЕР_4 від 02.09. 2021 , 16:52 ( а.с. 12 зворот).

Зазначено реквізити платіжної банківської картки № № НОМЕР_1 , та вказано номер телефону НОМЕР_2 , після чого первісний кредитор надсилав ОСОБА_1 за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності), які відповідач використовув для підтвердження підписання вищевказаного договору.

Суд першої інстанції вважав доведеним, що договір № 2319235 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 02.09.2021 був підписаний позичальником ОСОБА_1 за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий первісним кредитором на номер телефону, зазначений ОСОБА_1 при реєстрації на сайті кредитодавця, на підтвердження чого у ідентифікаційній частині договору міститься код ідентифікатор відповідача, що і є його безпосереднім підписом.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що зазначений у договорі номер телефону НОМЕР_2 , за допомогою якого здійснювалася ідентифікація ОСОБА_1 , шляхом направлення на зазначений номер одноразового ідентифікатору у вигляді смс-коду, ОСОБА_1 зазначив як контактний у відзиві на позовну заяву.

Суд першої інстанції вважав доведеним, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

В матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості за договором № 2319235 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 02.09.2021, з якого вбачається, що станом на 15.07.2022 загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 49200,00 грн , яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 15 000,00 грн ; заборгованість по відсоткам в розмірі 34 200,00 грн (а.с. 17-19).

15.07.2022 між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем укладено договір факторингу № 2-15072022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Лінеура Україна» відступило позивачу права грошової вимоги за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с. 20-21).

Відповідно до витягу з реєстру боржників № 1 до договору факторингу № 2-15072022 від 15.07.2022, ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 49200,00 грн : заборгованість по тілу кредиту в розмірі 15 000,00 грн.; заборгованість по відсоткам в розмірі 34 200,00 грн (а.с. 22-23, 24).

Звернувшись із даним позовом до суду ТОВ «Росвен Інвест Україна» було надано роздруківку договору № 2319235 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 02.09.2021, з посиланням на те, що даний договір підписаний одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний договір було укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону ОСОБА_1 .

Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вказаний договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Проте матеріали справи не містять доказів підтвердження факту надання грошових коштів відповідачу (позичальнику), чи надходження коштів на картковий рахунок відповідача в розмірі кредитного ліміту та на умовах, встановлених договором № 2319235 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 02.09.2021, так само, як і отримання відповідачем цих коштів.

Належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст.. 6 закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

В листі ТОВ « Лінеура Україна» про детальний опис дій, вчинених сторонами для укладення договору від 02.09.2021 посилається на те, що у процесі реєстрації в ІТС Товариства, Клієнт (споживач) зареєстрував банківську платіжну картку № НОМЕР_1 для перерахування коштів та здійснення погашення кредитної заборгованості (пункт 8) .

В матеріалах справи відсутня виписка по картковому рахунку № НОМЕР_1 на яку було перераховано кошти так відомості про погашення заборгованості.

Колегія суддів, не вважає належним та допустимим доказом у даній справі лист ТОВ « Лінеура Україна» про детальний опис дій вчинених сторонами для укладення договору від 02.09.2021, оскільки він не підтверджує факту надання грошових коштів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів надання грошових коштів (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором.

Слід також зазначити, що розрахунок заборгованості за договором № 2319235 від 02.09.2021 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 15.07.2022 не є належним доказом, без руху коштів по картковому рахунку.

Відповідно ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наведених обставин , колегія суддів вважає, що у задоволення позовних вимог слід відмовити, з підстав недоведеності надання грошових коштів в кредит.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому, з позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 4026,00 грн на користь відповідача за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.141, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кропивницького від 05 квітня 2024 року - скасувати.

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 4026,00 грн .

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий О.Л. Дуковський

Судді: А.М. Головань

О.А. Письменний