Справа № 214/8083/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

01 листопада 2024 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Гончар Г. В.,

представника позивача адвоката Гудима Є. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

керуючисьч. 6 ст. 259 ЦПК України,

встановив:

ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Гудима Є. П. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 820000,00 грн. та 5 відсотків річних у розмірі 1572,60 грн. за договором позики, посвідченого 15 липня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Даровським І. І., зареєстрованого в реєстрі за № 1392.

В обґрунтування позовних вимог посилається на укладений між сторонами договір позики від 15 липня 2023 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Даровським І. І., за умовами якого відповідач отримав від позивача означену суму грошових коштів та ухиляється від повернення боргу. За умовами вказаного договору, у разі, якщо позичальник не повертає суму позики, він зобов`язаний сплатити також 5% річних від простроченої суми боргу, з огляду на що просить позов задовольнити.

Ухвалою від 06 грудня 2023 року (суддя Прасолов В. М.) прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 06 березня 2024 року (суддя Прасолов В. М.) закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні.

У зв`язку із звільненням судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Прасолова В.М. та відрахуванням зі штату суду, за результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду матеріали цивільної справи передано в провадження судді Сіденку С. І., який своєю ухвалою від 07 червня 2024 року прийняв до розгляду цивільну справу та призначив розгляд справи по суті у судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився.

Представник позивача, адвокат Гудима Є. П., будучи присутнім у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав, посилаючись на невиконання відповідачем умов договору позики. Проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, не повідомив причини неявки, відзиву на позов не подав.

Враховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та частини другої статті 247 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Частиною четвертою статті 223 ЦПК України установлено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення таких причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути в порядку заочного розгляду цивільну справу.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Як вбачається зі змісту договору позики від 15 липня 2023, укладеного між позивачем, ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Даровським І. І., зареєстрованого в реєстрі за № 1392, позивач передав у власність відповідачу гроші в сумі 820000 грн. (вісімсот двадцять тисяч грн.).

Відповідно до пункту 2 вказаного договору строк повернення позики встановлений до 15 серпня 2023 року.

Згідно п. 3 вказаного договору, якщо позичальник своєчасно не повертає суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 5 (п`ять) відсотків річних від простроченої суми.

У зв`язку з невиконанням умов договору позивачем на адресу відповідача надсилався лист-претензія, копія якого мається в матеріалах справи разом з доказами її направлення відповідачу.

Як встановлено судом, через невиконання умов договору сума основного боргу відповідача перед позивачем становить 820 000,00 грн., що відповідачем не спростовано.

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановленихстаттею 11 цього Кодексу.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язківстаття 11 ЦК Українивизначає договори та інші правочини.

Підставою позову у цій справі є невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу коштів за договором позики.

Відповідно достатті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно достатті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другоїстатті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Саме такий момент встановлений для договорів позики.

Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2019 у справі № 629/5364/13-ц, системне тлумачення частини четвертої статті 639, частини другої статті 640 та частини другої статті 1046 ЦК України свідчить про те, що нотаріально посвідчений договір позики слід вважати укладеним лише у випадку, якщо такий договір позики засвідчує факт передання грошових коштів (речей). Нотаріальної ж форми договору позики не достатньо для того, щоб вважати такий договір укладеним.

Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії.

Судом встановлено, та не спростовано відповідачем, що факт підписання між сторонами договору позики від 15.07.2023, посвідченого нотаріусом, підтверджує факт передачі грошових коштів відповідачу позивачем, про що зазначено в самому договорі. Також відповідачем не спростовано виконання ним умов договору.

Отже, сума заборгованості за договором позики становить 820000,00 грн.

Щодо вимог позивача про нарахування 3 % річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За умовами договору позики від 15.07.2023, між договірними сторонами узгоджено розмір процентів за невиконання умов договору на рівні 5 %.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми 3-ма роками, які передували подачі такого позову.

Зважаючи на наведене, суд погоджується з доводами та розрахунками позивача щодо суми нарахування 5 % річних, що дорівнює 1572,60 грн.

Відповідно до частини другоїстатті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із вказаним позовом позивачем на підтвердження заявлених вимог надано до суду докази, які підтверджують укладення договору позики від 15.07.2023, суму позики на рівні 820 000 грн. , факт передачі цієї суми позивачем віфдповідачу, зобов`язання повернути борг до 15.08.2023.

Відповідач не надав до суду жодних заперечень, факт отримання коштів не спростував.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, щостаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

В свою чергу, Відповідачем договір позики не оспорювався з підстав, визначених ст. 231 ЦК України.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, та, взявши до уваги надані позивачем докази, а також те, що відповідачем не наведено належних доказів, які б спростовували факт отримання грошових коштів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, підтверджених належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч. 1,3ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує на підставіст. 141 ЦПК Українита у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, вважає за необхідне покласти судові витрати на відповідача.

Керуючись ст.ст.2,5,10,141,259,263-265,268,280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 820000,00 грн. (вісімсот двадцять тисяч гривень 00 коп.) та 5 відсотків річних у розмірі 1572,60 грн. (одна тисяча п`ятсот сімдесят дві гривні 60 коп.) за договором позики, посвідченого 15 липня 2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Даровським І. І., зареєстрованого в реєстрі за № 1392.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 8215,73 грн. (вісім тисяч двісті п`ятнадцять грн. 73 коп.).

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачами протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 01 листопада 2024 року.

Суддя С.І. Сіденко