ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/154/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірський Б.О.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Сович Н.А.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №607/16017/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2023 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі - АТ КБ ПриватБанк) звернулося до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 23 січня 2012 року між АТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідачу було видано карту для користування кредитними коштами та встановлено кредитний ліміт.

Однак ОСОБА_1 , користуючись кредитними коштами не здійснював належним чином платежів в рахунок погашення отримуваних сум кредиту та відсотків за користування ними, чим порушив взяті на себе за договором зобов`язання.

У зв`язку з наявною заборгованістю перед банком, просили стягнути з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість за кредитним договором №б/н 23 січня 2012 року в загальному розмірі 65 264, 29 грн., що складається з: 58 436, 62 грн. - заборгованість за кредитом; 6 827, 67 грн. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду АТ КБ ПриватБанк подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вважають, що рішення суду першої інстанції ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказують, що анкета-заява від 23 січня 2012 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна та ряд інших доданих до позовної заяви доказів складено українською мовою, а тому вважають, що суд першої інстанції проявив надмірний формалізм, не взявши до уваги документи з тих підстав, що самі Умови і Правила надання банківських послуг, які були чинні на момент укладення договору написані іноземною мовою (російською) і є неналежним доказом укладення договору між сторонами та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вони вважають узгодженими.

Вважають, що відповідач, користуючись коштами протягом тривалого часу та частково погашаючи борг, у відповідності до ч.2 ст. 642 ЦК України фактично погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, які діяли як на момент укладення договору, так і після внесення до них змін, шляхом прийняття Умов та Правил в нових редакціях, з якими відповідач мав змогу ознайомитись на офіційному сайті банку.

Вказують на те, що заборгованість відповідача за фактично використаними кредитним коштами підтверджується випискою по рахунку, яка є належним доказом, в якій чітко прослідковуються всі операції щодо використання кредитних коштів, розрахунок заборгованості, а також суми погашень заборгованості.

Вважають, що відповідач погодився також і з умовами кредиту щодо сплати відсотків, а тому такі підлягають стягненню.

Посилаються на те, що суд першої інстанції, у випадку непогодження із наданим банком розрахунком заборгованості, повинен був встановити дійсний розмір заборгованості, а не відмовляти у задоволенні позову з формальних підстав.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

В силу положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 23 січня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договорів, згідно умов якого останній отримав кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Відповідно до вищевказаного кредитного договору для користування кредитним коштами відповідачу було видано карту Універсальна, яка протягом всього часу існування кредитних відносин між сторонами поновлювалась, а також була вподальшому змінена до карти Універсальна GOLD.

Згідно підписаного кредитного договору від 23 січня 2012 року ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 300 грн. (19 вересня 2013 року), який у подальшому був збільшений максимально до 63 000 грн. (05 листопада 2020 року) і зменшений до 0 грн. (26 грудня 2022 року). Даний факт підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що надана позивачем «Анкета-заявление клиента-физического лица о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг» від 11.02.2021року, «Извлечение из Условий и Правил предоставления банковских услуг», «Приказ №СП-2010-256 от 06.03.2010г. об актуализации Условий и привил предоставления бановских услуг», не може бути прийнята судом як належний доказ, оскільки складені на іноземній мові, а позивачем не додано її засвідченого у встановленому порядку перекладу українською мовою.

Також суд першої інстанції вважав, що будь-яких інших доказів, що підтверджували б факт укладення кредитного договору між сторонами або ж факт надання повної інформації про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», а також підтверджували згоду, що заява позичальника про надання банківських послуг із запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та Правилами, Тарифами складає між ОСОБА_1 та банком кредитний договір, позивачем не надано.

Колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому такі повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору».

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18-ц (провадження № 61-9618св19) висловлено таку позицію: «Виписка за картковим рахунком, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами».

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона, а не суд, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ ПриватБанк з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим 23 січня 2012 року між сторонами відбулося укладання кредитного договору, згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що надана позивачем «Анкета-заявление о присоединении к Условиям и Правилам предоставления банковских услуг в ПриватБанке» не може бути прийнята судом як належний доказ, оскільки документ складений на іноземній мові, а позивачем не додано засвідченого у встановленому порядку його перекладу українською мовою.

Відповідно до статті 10 Конституції державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. В Україні гарантується вільний розвиток, використання і захист російської, інших мов національних меншин України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

А тому, висновок суду першої інстанції про те, що анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можна вважати належним доказом є помилковим, оскільки незважаючи на викладення такої на російській мові, її зміст дає можливість зрозуміти зазначені в ній умови. Крім цього, анкета-заява містить підпис відповідача, що засвідчує розуміння ним її змісту.

В розумінні положень статті 77 ЦПК України позивачем надані належні докази.

З долучених до позову розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку, що додані до позову, чітко прослідковується, що відповідач, після встановлення кредитного ліміту почав активно користуватися кредитними коштами за допомогою картки, отримувати кошти через банкомати, розраховувався в торговельних мережах, тощо, частково сплачувати борг, що призвело до утворення простроченої заборгованості.

З банківського розрахунку заборгованості за договором №б/н від 23.01.2012 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_2 , станом на 18.07.2023 року (починаючи з 01.06.2019 року) відповідачем погашено: заборгованість за тілом кредиту 205 425, 11 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту 16 813, 73 грн. заборгованості по нарахованим відсоткам 14 386, 92 грн., заборгованості по простроченим відсоткам 12 353, 99 грн. Також з нього вбачається, що заборгованість за тілом кредиту становить 58 436, 62 грн., заборгованість за простроченими відсотками становить 6 827, 67 грн.

Крім того, з розрахунку заборгованості за договором №б/н від 23.01.2012 року станом на 31.05.2019 року (починаючи з 01.09.2015 року) відповідачем погашено заборгованість за тілом кредиту на суму 108 333, 12 грн.

Разом з тим вбачається, що анкета-заява від 23 січня 2012 року не містить процентної ставки, натомість у ній зазначені лише анкетні-дані відповідача, його контактна інформація, відомості про майновий стан та трудову діяльність, однак відсутні відомості про розмір процентів за користування кредитом та порядок сплати кредиту.

Банк, пред?являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс:Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https:// privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов?язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов?язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування кредитної заборгованості, крім самого розрахунку за договором, посилався на Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, витяг з Умов та Правил надання послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, а також паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем 10 листопада 2020 року.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг та витяг з Умов та Правил надання послуг не можуть бути належним доказом узгодження істотних умов кредитного договору, оскільки містять інформацію про усі наявні у АТ КБ «ПриватБанк» типи кредитних карток та умови їх використання. Поряд з цим відсутні відомості про узгодження з відповідачем конкретного типу кредитної картки, яка була йому надана, а також процентів, які підлягають стягненню у випадку прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року в справі №156/268/21.

Також колегія суддів приходить до висновку про те, що паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем 10 листопада 2020 року, не є складовою частиною анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 23 січня 2012 року, оскільки такий документ підписано через майже 9 років після укладення кредитного договору, а також підписання паспорта споживчого кредиту, який містить узагальнену інформацію про умови кредитування щодо різних типів кредитних продуктів, є передумовою укладення кредитного договору з позичальником, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.

Як вбачається із виписки про рух коштів за договором №б/н за період 19.09.2013 року 20.07.2023 року ОСОБА_1 нараховувались відсотки за використання кредитного ліміту.

Разом з тим, у витязі з Умов та Правил надання послуг, витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, в карті споживчого кредиту чи в анкеті заяві, не передбачено жодних відомостей щодо такого виду списання відсотків, як відсотки за користування кредитним лімітом та про розмір його процентної ставки.

Натомість розмір процентної ставки зазначений у Витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, на який позивач посилався як на невід`ємну частину спірного договору, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування процентів, стосується заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Водночас наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» відповідачем не підписаний, а тому відсутні підстави вважати, що саме цей Витяг з Тарифів розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, у тому числі, саме у зазначеному в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

При цьому, сам по собі факт користування відповідачем грошовими коштами також не підтверджує, що розмір процентної ставки за користування кредитними коштами був погоджений з відповідачем в момент укладення договору б/н від 23 січня 2012 року.

Доводи позивача про те, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду по всім істотним умовам договору, колегія суддів відхиляє, оскільки без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Тарифів не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає, що 23 січня 2012 року сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

3 огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, пені, комісії і штрафів за несвоєчасну сплату кредиту, а тому відсутні правові підстави для покладення на відповідача обов?язку по сплаті заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами, пені, комісії і штрафів.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що з виписки за договором № б/н за період 19.09.2013 року - 20.07.2023 року, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається що сума заборгованості за кредитом формувалась та збільшувалась за рахунок списання позивачем у безспірному порядку відсотків за користування кредитним лімітом, зокрема на суму: 77 400, 75 грн., а саме: 2024,92 + 1828,96 + 2024,92 + 2024,70 + 1958,78 + 2033,38 + 2009,17 + 1403,55 + 1075,40 + 1092,12 + 1091,51 + 1056,30 + 1959,97 + 2099,93 + 2115,20 + 2111,22 + 2168,54 + 2041,50 + 2106,67 + 2107,24 + 2108,48 + 2075,26 + 3566,80 + 2132,11 + 348,88 + 1360,54 + 1339,15 + 1398,24 + 1464,29 + 1329,84 + 1107,28 + 1315,37 + 1444,58 + 1373,06 + 1558,60 + 1446,12 + 1705,14 + 2007,56 + 243,98 + 814,16 + 1043,31 + 1441,26 + 1764, 69 + 1719,79 + 1753,71 + 1372,55 + 535,57 + 270,58 + 379,22 + 419,75 + 18,40 + 20,80 + 30,69 + 31,70 + 49,98 + 24,31 + 23,92 + 27,10.

Колегія суддів приходить до висновку, що сума безпідставно списаних позивачем у безспірному порядку відсотків за користування кредитним лімітом перевищує суму заборгованості за кредитним договором №б/н 23 січня 2012 року, яку банк просить стягнути з відповідача, що складається з: 58 436, 62 грн. - заборгованість за кредитом; 6 827, 67 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі із вищезазначених підстав.

Доводи апеляційної скарги та позовної заяви не дають підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції у цій справі змінити шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, а в решті (резолютивну частину рішення) - залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо судових витрат.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк - задовольнити частково.

Мотивувальну частину заочного рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2023 року змінити, виклавши її в редакції даної постанови.

У решті заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 лютого 2024 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Храпак Н.М.

Костів О.З.