Справа № 587/688/24
Провадження № 2/591/521/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2024 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання - Кирионенко В.В.

представника відповідача - Міщенко А.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖПРОДСПОЖИВСЛУЖБИ В СУМСЬКІЙ ОБЛАСТІ про поновлення на роботі,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до Сумського районного суду Сумської області з вказаним позовом до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖПРОДСПОЖИВСЛУЖБИ В СУМСЬКІЙ ОБЛАСТІ, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖПРОДСПОЖИВСЛУЖБИ В СУМСЬКІЙ ОБЛАСТІ (далі - ГУДПСС) від 26 січня 2024 року №18-к його звільнено з роботи на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП за прогул без поважних причин у зв`язку з його відсутністю на роботі з 28 грудня 2023 року. З таким наказом не погоджується, виходячи з наступного.

Зазначає, що на підставі п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин.

Позивач зазначає, що він виїхав з вагітною дочкою з України за кордон (до більш безпечнішого місця) у зв`язку з веденням воєнних дій на території м. Охтирки з метою збереження свого життя та життя своєї дитини і майбутнього онука, про що неодноразово повідомляв керівництво відповідача в заявах про надання відпусток без збереження заробітної плати.

Місто Суми, де знаходиться відповідач, не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, а Охтирська територіальна громада за Наказом від 25 квітня 2022 року №75 відносилася до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, а за діючим Наказом від 22 грудня 2022 року №309 ця територія відноситься до Території можливих бойових дій.

Тобто на територіях, які обслуговує Охтирський відділ державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства ГУДПСС в Сумській області зберігається загроза життю та здоров`ю його та членам його сім`ї. Тому у відповідача немає законних підстав вимагати його негайного повернення з-за кордону, а також розривати з ним трудовий договір на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

В своїх заявах про надання йому відпусток без збереження заробітної плати, що подавалися у 2023 році позивач заявляв і про наявність причин сімейно-побутового характеру, які також не дозволяють йому поки що повернутися в Охтирку, тому що не може залишити без догляду народженого вже у Німеччині свого годовалого онука, бо дочці доводиться щодня їздити у місто на обов`язкові інтеграційні курси.

До 28 листопада 2023 року такі причини невиходу на роботу відповідачем визнавалися поважними. Тому у відповідача не було підстав не підписувати надіслану ним 27 листопада 2023 року на електронну пошту ГУДПСС фотокопію заяви про надання йому чергової відпустки без збереження заробітної плати відповідно до частини 3 статті 12 Закону України № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі Закон № 2136-ІХ) з 01 грудня 2023 року по 14 лютого 2024 року.

Про те, що він знаходиться на поселенні у селі Нижньої Саксонії керівництву ГУДПСС в Сумській області стало відомо ще у червні 2022 року. Тоді йому на Вайбер подзвонила завідувач відділу управління персоналом ГУДПСС в Сумській області ОСОБА_3 та запропонувала написати заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати на строк до завершення військової операції на Україні, що він і зробив.

15 серпня 2022 року через месенджер Вайбер ОСОБА_3 повідомила його, що відпустку без збереження заробітної плати йому надано на строк до 23 серпня 2022 року, тому запропонувала подати заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати на строк 90 календарних днів з 24 серпня 2022 року на підставі ч. 4 ст. 12 Закону № 2136-ІХ.

В подальшому відпустки без збереження заробітної плати строком на 90 календарних днів позивачу надавалися з 06 грудня 2022 року по 19 лютого 2023 року та з 19 лютого 2023 року по 20 травня 2023 року.

В травні 2023 року з відділу управління персоналом позивачу надіслали зразок заяви, в якій пропонувалося підставою надання відпустки без збереження заробітної плати вказувати частину 3 статті 12 Закону № 2136-ІХ. Починаючи з 18 травня 2023 року йому вже надавалися відпустки без збереження заробітної плати на підставі цієї норми Закону № 2136-ІХ.

Термін останньої відпустки без збереження заробітної плати закінчувався 30 листопада 2023 року, тому 27 листопада 2023 року позивач подав заяву про надання йому чергової відпустки без збереження заробітної плати на підставі частини 3 статті 12 Закону № 2136-ІХ.

Але 29 листопада 2023 року ОСОБА_3 прислала йому на телефон повідомлення, що в наданні чергової відпустки на підставі частини 3 статті 12 Закону№ 2136-ІХ йому відмовлено з тієї підстави, що на самій заяві немає погоджень його безпосереднього керівництва, та запропонувала йому подати заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати, що надається в обов`язковому порядку.

Тобто заздалегідь вирішила за начальника Головного управління, що відпустка за сімейними обставинами йому не надаватиметься, бо надається не в обов`язковому порядку.

Позивач подав заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати згідно частини 4 статті 12 Закону № 2136-ІХ.

ОСОБА_3 прислала йому на телефон повідомлення, що в наданні такої відпустки йому відмовлено, бо в минулому році (23.08.2022) така відпустка йому вже надавалася.

01 грудня 2023 року позивач подав заяву, в якій просив відповідача все ж таки надати йому відпуску без збереження заробітної плати згідно частини 3 або 4 статті 12 Закону№2136-ІХ, або призупинити дію трудового договору. На цю заяву ОСОБА_3 надіслала повідомлення, що у призупиненні дії трудового договору йому відмовлено, та почала соромити його за те, що він відсиджується за кордоном, тоді як його колеги в Охтирці ходять на роботу. Такі висловлювання державного службовця спрямовані на приниження його честі та гідності, а також ділової репутації, є ознакою мобінгу, метою якого є схилення його до припинення трудового договору.

У відповідь 15 грудня 2023 року позивач подав заяву, в якій послався на роз`яснення Держпраці від 17 листопада 2022 року, в якому керівникам установ рекомендується зберігати робочі місця за працівниками, які виїхали за кордон через військові дії, надавати їм відпустки без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про відпустки», приймати на місце такого працівника іншого на умовах строкового договору.

Знову він попросив таки надати йому відпуску без збереження заробітної плати згідно частини 3 статті 12 Закону №2136-ІХ. Ніякої відповіді він не отримав. Всі контакти з ним ОСОБА_3 припинила, а всі повідомлення, що надсилала йому на Вайбер видалила, окрім наказу від 29 листопада 2023 року.

Всі свої заяви на ім`я керівника ГУДПСС в Сумській області позивач завжди надсилав на електронну пошту відповідача. Ніякого наказу, яким би його зобов`язувалося приступити до роботи і з якої дати відповідач йому не надсилав ні на електронну пошту, ні на Вайбер, а відмову ОСОБА_3 надсилати йому на Вайбер відповіді відповідача він розцінив як намагання припинити з ним трудовий договір на підставі пункту 8-3 статті 36 КзпП (відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль).

Дозвіл на перебування у Німеччині у позивача і дочки закінчується 04 березня 2024 року, тому до його повернення з-за кордону його звільнити по цій статті не могли.

Від колеги по роботі він дізнався, що за те, що позивач не виходить на роботу, йому оголошено догану, як злісному прогульнику. Наказ доведено до всіх районних управлінь, а йому знову запропоновано надати письмове пояснення причин своєї відсутності на робочому місті тепер до 25 січня 2024 року.

Він одразу надіслав на електронну пошту відповідача заяву зі своїми поясненнями та знову попросив надати таки відпустку без збереження заробітної плати відповідно до частини 3 статті 12 Закону 2136-ІХ згідно поданої заяви від 01 грудня 2023 року. Відповіді від ОСОБА_3 він не отримав.

Переглядаючи пропущені дзвінки на Вайбер за січень місяць він виявив надходження йому фото з номеру телефона, позначеного у його телефонній книзі за ОСОБА_6 . Це був фотознімок наказу ГУДПСС від 26 січня 2024 року №18-к про те, що керуючись статтями 147-149 КЗпП його звільнено з роботи на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП за прогул без поважних причин у зв`язку з його відсутність на роботі з 28 грудня 2023 року.

Такі дії відповідача вважає незаконними не тільки тому, що пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП застосовано незаконно, всупереч роз`яснень, наданих Мінекономіки та Держпраці. За таке порушення трудової дисципліни, як невихід на роботу по закінченню відпустки, згідно наведених у наказі статей 147-149 КзпП, до працівника може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення: догана або звільнення (ч.2 ст.149 КЗпП). Йому відмовлено у наданні відпустки без збереження заробітної плати починаючи з 01 грудня 2023 року.

До роботи з 01 грудня 2023 року він не приступав, що було добре відомо відповідачу, з-за кордону не повернувся, чим за твердженням відповідача допустив порушення трудової дисципліни. Але виявивши порушення трудової дисципліни (невихід на роботу з 01 грудня 2023 року по закінченню відпустки) відповідач і догану йому оголосив, і з роботи звільнив.

Зазначає, що відповідно до ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Ці вимоги закону відповідачем не додержані. Його відсутність на робочому місці вже більше 20 місяців не могла заподіяти ніякої шкоди для ГУДПСС в Сумській області починаючи з 28 грудня 2023 року. Щодо його роботи, то від його роботодавців ніколи не було ніяких нарікань, в трудовій книжці одні подяки.

Відмова відповідача надати позивачу відпустку без збереження заробітної плати по 14 лютого 2024 року на підставі ч.3 ст.12 Закону 2136-ІХ, яку позивач, що знаходиться за кордоном не з власної волі, а через війну, просив надати у своїх заявах від 27 листопада 2023 року, від 01 грудня 2023 року, від 15 грудня 2023 року та від 25 січня 2024 року не відповідає наведеним обов`язкам роботодавця.

Таке управлінське рішення відповідача є несправедливим та невірно обґрунтованим.

Так, відповідач стверджує, що нібито тепер виникла необхідність його роботи в Охтирському відділі державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства, як лікаря-гігієніста. Але це не відповідає дійсності. У зв`язку з введенням в дію з 1 жовтня 2023 Закону України «Про систему громадського здоров`я» від 06 вересня 2022 року №2573 втратив чинність Закон України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» від 24 лютого 1994 року № 4004-ХП, а тому планується скорочення штату медпрацівників санепідемслужби, які працюють в ГУДПСС, та переведення тих, хто не є державними службовцями, до Центрів контролю та профілактики хвороб (ЦКПХ) сформованих внаслідок об`єднання лабораторних центрів МОЗ України та обласних центрів громадського здоров`я, керівниками яких є головні державні санітарні лікарі відповідних областей.

В районних відділах держсаннагляду вже почали звільнятися лікарі і переходити на роботу до ЦКПХ, але на їх місця приймаються не лікарі, а працівники наскрізних професій (діловоди і т. ін.). Тобто робота лікарів вже не потрібна. В Охтирський же відділ у жовтні 2023 року на давно вакантну ставку завідувача відділу прийнято лікаря ОСОБА_7 . З наведеного вбачається, що у відповідача не було підстав відмовляти позивачу у наданні відпустки без збереження заробітної плати, передбаченої ч.3 ст.12 Закону № 2136-ІХ, посиланнями на нестачу фахівців для участі у комісіях.

У період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні будь-якого виду відпусток (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), якщо такий працівник залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури. Він за віком, не може бути залученим до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури.

Посилаючись на зазначене, просить ухвалити рішення про поновлення його на роботі на посаді лікаря із загальної гігієни Охтирського відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Охтирського управління Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 08 березня 2024 року вказана цивільна справа направлена за підсудністю до Зарічного районного суду м. Суми.

Справа надійшла до Зарічного районного суду м. Суми 27 березня 2024 року.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 квітня 2024 року відкрито провадження у вказаній справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено розгляд справи на 25 червня 2024 року о 09 год. 00 хв.

16 квітня 2024 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому висловлюється незгода з позовом, та вказується на те, що з 15 червня 2022 року ОСОБА_2 перебував у відпустках без збереження заробітної плати, які надавалися йому Головним управлінням Держпродспоживслужби в Сумській області відповідно до поданих ним заяв.

Згідно наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області від 30 жовтня 2023 року №97-вд лікар із загальної гігієни відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Охтирського районного управління ОСОБА_2 по 30 листопада 2023 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати.

27 листопада 2023 року позивач звернувся до Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області із черговою заявою про надання йому відпустки без збереження заробітної плати посилаючись на ч. 3 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» «протягом періоду дії воєнного стану роботодавець на прохання працівника може надавати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про відпустки», без зарахування часу перебування у такій відпустці до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 9 Закону України «Про відпустки».

Тобто, відпустка, що надається за ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є відпусткою без збереження зарплати за згодою сторін, яка може бути надана на термін, обумовлений угодою між працівником та роботодавцем. Тобто ця відпустка є «договірною» на відміну від обов`язкових неоплачуваних відпусток, що передбачені ст. 25 Закону України «Про відпустки». Відповідно, оскільки така відпустка без збереження заробітної плати надається за угодою між працівником і роботодавцем, роботодавець може відмовити працівнику у наданні такої відпустки (угода не відбулася).

Безпосередній керівник ОСОБА_2 та начальник Охтирського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області не погодили ОСОБА_2 подальшу відпустку без збереження заробітної плати, оскільки завантаженість працівників відділу є значною та зв`язана з постійною і безперервною роботою:

- у сфері санітарно-епідеміологічного благополуччя населення;

- участю у комплексних і комісійних перевірках;

- організацією та проведенням досліджень для цілей державного нагляду;

- відбір зразків та оцінка результатів досліджень за показниками відповідності гігієнічним нормативам;

- розглядом листів, заяв, скарг з питань дотримання санітарного законодавства;

- координація діяльності роботи помічників лікаря (фельдшерів санітарних) відділу.

Листом Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області №4125-13/23 від 28 листопада 2023 року ОСОБА_2 було відмовлено у наданні відпустки без збереження заробітної плати за частиною 3 ст. 12 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки заява не погоджена його безпосереднім керівником. Одночасно з цим, позивача повідомлено про можливість використати інші види відпусток, які надаються роботодавцем під час воєнного стану в обов`язковому порядку. Зазначена відповідь була направлена ОСОБА_2 на його електронну адресу.

30 листопада 2023 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Сумській області отримано наступну заяву ОСОБА_2 щодо надання відпустки без збереження заробітної плати на підставі ч.4 ст. 12 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно з ч.4 ст.12 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану роботодавець за заявою працівника, який виїхав за межі території України або набув статусу внутрішньо переміщеної особи, в обов`язковому порядку надає йому відпустку без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у заяві, але не більше 90 календарних днів, без зарахування часу перебування у відпустці до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 9 Закону України «Про відпустки».

Відповідно до наказу від 26 серпня 2022 року №93-вд «Про надання відпустки без збереження заробітної плати у період дії воєнного стану ОСОБА_2 » його право на отримання відпустки 90 календарних днів протягом дії воєнного стану, відповідно до ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» використано, відтак в наданні відпустки згідно його заяви від 30 листопада 2023 року йому було відмовлено та запропоновано використати інші види відпусток.

04 грудня 2023 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Сумській області отримано заяву ОСОБА_2 , який просив про призупинення трудового договору.

Згідно статті 13 Закону 2136-ІХ призупинення дії трудового договору може застосовуватись лише у разі виключення можливості обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, зокрема при тимчасовому припиненні роботодавцем забезпечення працівника роботою, що не вбачається у даному випадку.

Отже, бажання однієї зі сторін трудового договору (працівника або роботодавця) за відсутності об`єктивних обставин не є підставою для призупинення дії трудового договору.

Вказане повідомлено ОСОБА_2 листом №4187-13/23 від 04 грудня 2023 року та зазначено, що відділ державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Охтирського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області працює у звичайному режимі, тому потребує виконання позивачем посадових обов`язків у повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене, Головним управлінням Держпродспоживслужби в Сумській області неодноразово наголошувалося працівникові про необхідність виконання своїх посадових обов`язків в Охтирському районному управлінні Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області у зв`язку з наявністю достатнього навантаження на роботу управління.

Щодо застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани та звільнення за прогули зазначає, що згідно наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області від30 жовтня 2023 року №97-вд лікар із загальної гігієни відділу державного нагляд задотриманням санітарного законодавства Охтирського районного управління ОСОБА_2 по 30 листопада 2023 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати, після закінчення якої до роботи не приступив.

На запит Головного управління №4267-13/23 від 12 грудня 2023 року щодо відсутності на робочому місці працівник надав пояснення, що перебуває за кордоном. На неодноразові листи Головного управління з уточненням необхідності приступити до роботи та виконувати свої посадові обов`язки ОСОБА_2 відмовлявся, вважав, що роботодавець не мав законних підстав вимагати у нього повернення на роботу.

Відпустку за частиною 4 Закону 2136-ІХ ОСОБА_2 фактично використав згідно наказу Головного управління від 26.08.2022 № 93-вд.

Зазначена у письмових поясненнях заява ОСОБА_2 про надання відпустки без збереження заробітної плати за угодою сторін не погоджена його безпосереднім керівництвом у зв`язку з необхідністю перебування працівника на роботі, пов`язаною з постійним навантаженням у відділі.

Відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 № 309 (із змінами), Охтирська міська територіальна громада на даний час не відноситься до територій активних бойових дій з невизначеною датою завершення бойових дій. Бойові дії на території вищезазначеної громади завершені 27 грудня 2022 року.

Отже, викладені у поясненнях ОСОБА_2 причини його відсутності на роботі не вважаються поважними, які не залежать від волі працівника. Працівник державного органу перебуває у рівних умовах з іншими колегами підрозділу, робочі місця яких розташовані у місті Охтирка, де поточна обстановка дає можливість організувати свої сімейно-побутові умови без шкоди для інтересів служби. Натомість, у діях ОСОБА_2 відсутня належна дбайливість до виконання трудових обов`язків, що вказує на наявність вини працівника у вчиненні прогулу. Відсутність працівника державного органу на робочому місці протягом тривалого часу свідчить про нехтування та ігнорування своїх посадових обов`язків, не забезпечення виконання функцій держави, якими його було наділено, та недотримання вимог правил внутрішнього трудового розпорядку.

Таким чином, в діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки порушення трудового законодавства, передбачені п. 4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, а саме вчинення триваючого прогулу, відсутність на роботі без поважних причин з 01 грудня 2023 року.

Починаючи з 01 грудня 2023 року ОСОБА_2 не з`являвся на роботі, не перебуваючи у відпустці, або за інших поважних причин, про що було складено акти про відсутність на роботі.

Враховуючи вищевикладене, наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області від 27 грудня 2023 року №701-к до ОСОБА_2 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни -триваючий прогул без поважних причин, вчинений з 01 грудня 2023 року по дату винесення наказу про застосування дисциплінарного стягнення, тобто по 27 грудня 2023 року.

Оголошення дисциплінарного стягнення мало на меті не звільнення працівника з установи, а спонукання до сумлінного додержання трудової дисципліни та належного виконання своїх посадових обов`язків на посаді лікаря із загальної гігієни відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Охтирського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області.

Проте, після застосування дисциплінарного стягнення за вчинений прогул позивач не приступив до роботи. На запит Головного управління №319-13/24 від 19 січня 2024 року щодо відсутності на робочому місці працівник надав письмові пояснення від 25 січня 2024 року з інформацією про те, що він не може приступити до роботи у зв`язку з його перебуванням за межами території України, куди він виїхав у зв`язку з активізацією бойових дій у місті Охтирка та наразі доглядає за онукою, доки його донька займається на інтеграційних курсах. Наполягав на задоволенні його заяви від 01 грудня 2023 року про надання відпустки без збереження заробітної плати на підставі ч. 3 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Таким чином, починаючи з 28 грудня 2023 року, після накладення дисциплінарного стягнення, ОСОБА_2 не з`явився на роботу без поважної причини, відносно чого складалися акти про відсутність його на роботі.

Враховуючи вищевикладене, в місячний термін з дня виявлення факту початку триваючого прогулу, Головним управлінням Держпродспоживслужби в Сумській області видано наказ від 26 січня 2024 року №18-к «Про звільнення ОСОБА_2 » за прогул без поважних причин, пункт 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України, вчинений з 28 грудня 2023 року по 26 січня 2024 року.

Посилання позивача на те, що відносно нього за один проступок застосовано два види дисциплінарного стягнення є таким, що не відповідає дійсності, оскільки ним були вчинені різні прогули в межах кожного з дисциплінарних стягнень, а саме з 01 грудня 2023 року по 27 грудня 2023 року - застосовано догану, а з 28 грудня 2023 року по 26 січня 2024 року - звільнення.

Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про поновлення на посаді в повному обсязі (а.с.31-34).

22 квітня 2024 року від ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, в якій вказує на те, що, заперечуючи проти поновлення позивача на роботі відповідач у своєму відзиві посилається на те, що нібито безпосереднє керівництво Охтирського відділу дійшло до висновку, що завантаженість відділу є значною та пов`язана з постійною і безперервною роботою, тому, за поясненням відповідача, не погодило позивачу надіслану ним безпосередньо на електронну пошту Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області (далі ГУДПСС) заяву від 27 листопада 2023 року про надання чергової відпустки без збереження заробітної плати на підставі частини 3 статті 12 Закону №2136-ІХ з 01 грудня 2023 року по 14 лютого 2024 року.

Так як на цій заяві, надісланій на електронну пошту ГУДПСС з-за кордону, не було (і бути не могло) погоджувальних підписів керівництва Охтирського відділу, то начальник ГУДПСС (за версією виконавця відзиву) на цей раз такої заяви не підписав.

У відповіді з ГУДПСС позивачу було роз`яснено, що він має право подати іншу заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати, яка надається в обов`язковому порядку. На яку саме відпустку без збереження заробітної плати та на підставі якого закону позивач має право подати іншу заяву впродовж 2023 року відповідач позивачу не роз`яснив.

Так як подані після 27 листопада 2023 року заяви позивача відповідач відхиляв, при цьому у своїх відповідях не встановлював терміну, в який позивач повинен приступити до роботи в Охтирському відділі ГУДПСС, то утворилася ситуація, коли відповідач починаючи з 04 грудня 2023 року (понеділка) міг звільнити позивача навіть якщо б той і вийшов на роботу.

Тому у позивача не було іншого способу зберегти місце своєї роботи, як просити відповідача надати таку по 14 лютого 2024 року відпустку без збереження заробітної плати на підставі частини 3 статті 12 Закону № 2136-ІХ, посилаючись на складні сімейні обставини (догляд за малолітньою дитиною), які до 27 листопада 2023 року відповідач визнавав поважною причиною для надання позивачу відпусток без збереження заробітної плати на період дії воєнного стану в Україні.

Просить суд поновити його на роботі в Охтирському відділі державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Охтирського управління Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області (а.с. 72-73).

25 червня 2024 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 03 вересня 2024 року 10 год.00 хв. у зв`язку з неявкою позивача.

03 вересня 2024 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 20 вересня 2024 року 13 год. 00 хв. для на надання можливості надати представнику відповідача докази належної якості.

В судовому засіданні 20 вересня 2024 року представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Позивач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надіслав суду письмову заяву про проведення судового розгляду за його відсутності.

Суд, вислухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Норми ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час судового розгляду встановлено, що позивач займав посаду лікаря із загальної гігієни відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Охтирського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області.

Позивачу в період з 24 серпня 2022 року надавалися відпустки без збереження заробітної плати, що не заперечувалось відповідачем.

Відповідно до наказу від 26 серпня 2022 року №93-вд «Про надання відпустки без збереження заробітної плати у період дії воєнного стану ОСОБА_2 », позивачу відповідно до ч. 4 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного сану» надано відпустку без збереження заробітної плати, тривалістю 90 календарних днів, з 24 серпня 2022 року по 21 листопада 2022 року включно на підставі його заяви від 23 серпня 2022 року (а.с.43 -зворот).

27 листопада 2023 року ОСОБА_2 звернувся до начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області із заявою про надання йому відпустки без збереження заробітної плати з 01 грудня 2023 року по 14 лютого 2024 року на період воєнного стану відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (а.с. 88).

29 листопада 2023 року Головним управлінням Держпродспоживслужби в Сумській області на адресу ОСОБА_2 надіслано листа, в якому повідомлено про те, що заява позивача від 27 листопада 2023 року (вхідний номер 4760-23 від 28.11.2023) про надання відпустки без збереження заробітної плати за ч. 3 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», не погоджена його безпосереднім керівництвом - ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , у зв`язку із необхідністю його перебування на роботі, пов`язаною з постійним навантаженням у відділі, а саме:

1. Здійснення заходів для забезпечення санітарно-епідеміологічного благополуччя населення.

2. Участь у комплексних і комісійних перевірках.

3. Організація проведення досліджень для цілей державного нагляду.

4. Відбір зразків та оцінка результатів досліджень за показниками відповідності гігієнічним нормативам.

5. Розгляд листів, заяв, скарг з питань дотримання санітарного законодавства.

6. Координація діяльності роботи помічників лікаря (фельдшерів санітарних) відділу.

Таким чином, із зазначених вище підстав позивачу відмовлено у наданні відпустки за вказаною заявою та повідомлено про право скористатися іншими видами відпусток, які надаються роботодавцем під час воєнного стану в обов`язковому порядку (а.с. 88-зворот).

29 листопада 2023 року ОСОБА_2 звернувся до начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області із заявою про надання йому з 01 грудня 2023 року на період воєнного стану відпустки без збереження заробітної плати відповідно до ч.4 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (а.с. 89).

У відповідь на заяву ОСОБА_2 від 29 листопада 2023 року про надання відпустки без збереження заробітної плати за ч. 4 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», Головне управління Держпродспоживслужби в Сумській області листом від 30 листопада 2023 року повідомило ОСОБА_2 про те, що він уже скористався правом на таку відпустку, яка надається, у період дії воєнного стану за заявою працівника, який виїхав за межі території України, в обов`язковому порядку тривалістю, визначеною у заяві, але не більше 90 календарних днів, без зарахування часу перебування у відпустці до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 9 Закону України «Про відпустки».

Тому відмовлено у наданні відпустки за вказаною заявою та повідомлено про право скористатися іншими видами відпусток, які надаються роботодавцем під час воєнного стану в обов`язковому порядку. (а.с.89-зворот).

01 грудня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області із заявою, в якій просив відповідача надати відпуску без збереження заробітної плати згідно частини 3 або 4 статті 12 Закону№2136-ІХ, або призупинити дію трудового договору (а.с.90-91).

04 грудня 2023 року за вих. №4187-13/23 Головне управління Держпродспоживслужби в Сумській області на адресу ОСОБА_2 надіслало листа на його заяву від 01 грудня 2023 року, в якому повідомило про те, що вимога щодо призупинення дії трудового договору розглянута, прийнято рішення відмовити у її задоволенні з наступних причин.

Відповідно до діючого законодавства, призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку зі збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Тобто призупинення дії трудового договору можливе у разі, якщо роботодавець не може організувати процес роботи і забезпечити працівника роботою, а працівник не може виконувати свої трудові обов`язки у зв`язку зі збройною агресією проти України.

Згідно статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі - Закон 2136-ІХ) призупинення дії трудового договору може застосовуватись лише у разі виключення можливості обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором, зокрема при тимчасовому припиненні роботодавцем забезпечення працівника роботою, що не вбачається у даному випадку.

Отже бажання однієї зі сторін трудового договору (працівника або роботодавця) за відсутності об`єктивних обставин не є достатньою підставою для призупинення дії трудового договору.

Не зважаючи на введення воєнного стану Головне управління Держпродспоживслужби в Сумській області не припиняло реалізацію повноважень Держпродспоживслужби на території Сумської області. Відділ державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Охтирського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області, працює у звичайному режимі. Тобто, Головне управління Держпродспоживслужби в Сумській області потребує виконання позивачем посадових обов`язків у повному обсязі та забезпечує його роботою.

Повідомлено про право скористатися іншими видами відпусток, які надаються роботодавцем під час воєнного стану в обов`язковому порядку (а.с. 91-92).

12 грудня 2023 року за вих.№ 4267-14/23 Головне управління Держпродспоживслужби в Сумській області на адресу ОСОБА_2 надіслало листа, в якому повідомлено про те, що відповідно до наказу Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області № 97-вд від 30 жовтня 2023 року «Про надання відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_2 » позивачу було надано відпустку без збереження заробітної плати тривалістю 30 календарних днів, з 01 листопада 2023 року по 30 листопада 2023 року, включно. Проте, після закінчення даної відпустки він не приступив до роботи, про що складені відповідні акти.

Згідно статті 149 Кодексу законів про працю України, повідомляється про необхідність надати письмові пояснення щодо відсутності на робочому місці, з 01 грудня 2023 року по теперішній час, надіславши відповідь на електронну адресу Головного управління «Держпродспоживслужби в Сумській області» , в термін до 15 грудня 2023 року (а.с. 94-зворот).

15 грудня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області із заявою, в якій послався на роз`яснення Держпраці від 17 листопада 2022 року, та попросив надати йому відпуску без збереження заробітної плати згідно частини 3 статті 12 Закону №2136-ІХ (а.с.94).

Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області від 27 грудня 2023 року №701-к до ОСОБА_2 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за триваючий прогул, а саме відсутність на роботі без поважних причин з 01 грудня 2023 року по даний час (а.с.44, 87).

19 січня 2024 року за вих. № 319-13/24 Головне управління Держпродспоживслужби в Сумській області на адресу ОСОБА_2 надіслало листа, в якому повідомило про те, що наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області 217 грудня 2023 року№ 701-к до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за порушення трудової дисципліни - прогул без поважних причин, вчинений з 01 грудня 2023 року по дату винесення наказу про застосування дисциплінарного стягнення.

Зазначено, що оголошення дисциплінарного стягнення мало на меті спокунати його до сумлінного додержання трудової дисципліни та належного виконання обов`язків працівника за трудовим договором,

Проте, після застосування дисциплінарного стягнення за вчинений прогул ОСОБА_2 не приступив до роботи та знову відсутній на робочому місці з 28 грудня 2023 року по даний час.

У листі висловлено прохання надати письмові пояснення щодо обставин та причин відсутності на робочому місці з 28 грудня 2023 року (а.с.86-зворот)

Наказом Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області від 26 січня 2024 року №18-к ОСОБА_2 звільнено з роботи на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП за прогул без поважних причин у зв`язку з його відсутність на роботі з 28 грудня 2023 року (а.с.93).

Актами Охтирського районного управління Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області від 29 грудня 2023 року, 01 січня 2024 року, 02 січня 2024 року, 03 січня 2024 року, 04 січня2024 року, 05 січня 2024 року, 08 січня 2024 року, 09 січня 2024 року, 10 січня 2024 року, 11 січня 2024 року, 12 січня 2024 року, 15 січня 2024 року, 16 січня 2024 року, 17 січня 2024 року,18 січня 2024 року, 19 січня 2024 року, 22 січня 2024 року, 23 січня 2024 ркоу24 січня 2024 року, 25 січня 2024 року, 26 січня 2024 року, 01 грудня 2023 року, 04 грудня 2023 року, 05 грудня 2023 року, 06 грудня 2023 року, 07 грудня 2023 року, 08 грудня 2023 року, 11 грудня 2023 року, 12 грудня 2023 року, 13 грудня 2023 року, 14 грудня 2023 року, 15 грудня 2023 року, 18 грудня 2023 року, 19 грудня 2023 року, 20 грудня 2023 року, 21 грудня 2023 року, 22 грудня 2023 року, 25 грудня 2023 року, 26 грудня 2023 року, 27 грудня 2023 року зафіксована відсутність на роботі протягом усього робочого дня лікаря загальної гігієни відділу державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області ОСОБА_2 (а.с. 46-66).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадках прогулу (у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України).

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишенням роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального навчального закладу) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 712/9213/18).

Прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом).

Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника.

Разом із цим відповідно до сталої судової практики у такій категорії спорів, причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я. Вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати всі надані сторонами докази (постанови Верховного Суду від 22 грудня 2023 року у справі № 756/8875/21, від 27 листопада 2023 року у справі № 486/78/23, від 05 жовтня 2023 року у справі № 671/2022/22, від 20 вересня 2023 року у справі № 309/399/22.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (пункт 2 Глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України).

Відповідно до частин другої - четвертої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній з 19 липня 2022 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин сторін) у період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні будь-якого виду відпусток (крім відпустки у зв`язку вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), якщо такий працівник залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури. Протягом періоду дії воєнного стану роботодавець на прохання працівника може надавати йому відпустку без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про відпустки». У період дії воєнного стану роботодавець за заявою працівника, який виїхав за межі території України або набув статусу внутрішньо переміщеної особи, в обов`язковому порядку надає йому відпустку без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у заяві, але не більше 90 календарних днів, без зарахування часу перебування у відпустці до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 9 Закону України «Про відпустки».

Отже, надання протягом періоду дії воєнного стану працівнику, який виїхав за межі території України, відпустки без збереження заробітної плати, якщо працівником вже було використано 90 днів такої відпустки, є правом, а не обов`язком роботодавця.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2023 року у справі № 568/487/22 зазначено, що виходячи із положень статті 84 КЗпП України, статті 26 Закону України «Про відпустки» та частини третьої статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» відпустка без збереження заробітної плати надається за погодженням сторін (працівника і роботодавця).

Як встановлено під час судового розгляду, позивачу з 24 серпня 2022 року надавалися відпустки без збереження заробітної плати, термін останньої закінчувався 30 листопада 2023 року.

Заява позивача від 28 листопада 2023 року, в якій він просить надати відпустку без збереження заробітної плати з 01 грудня 2023 року по 14 лютого 2024 року на період дії воєнного стану відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», не була погоджена керівництвом ГУДПСС, про що свідчить відповідна резолюція на заяві (а.с. 88).

Відповідач обгрунтовано відмовив в задоволенні заяви позивача від 29 листопада 2023 року про надання йому з 01 грудня 2023 року на підставі ч. 4 ст. 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», оскільки така вже була використана позивачем в період з 24 серпня 2022 року по 21 листопада 2022 року на підставі наказу «Про надання відпустки без збереження заробітної плати у період дії воєнного стану ОСОБА_2» від 26 серпня 2022 року № 93-вд (а.с. 93 оборот).

Таким чином позивач скористався своїм правом на відпустку та на відпустку без збереження заробітної плати в максимально встановлених розмірах та його заява на продовження дії відпустки до закінчення воєнного стану не була задоволена роботодавцем (відповідно до норм «, Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» є правом роботодавця), про що вона була належним чином повідомлена.

За таких обставин є очевидним, що позивач мав приступити до роботи по завершенню терміну наданої йому відпустки, тобто 01 грудня 2023 року.

В зв`язку з триваючим прогулом, а саме відсутністю на роботі без поважних причин з 01 грудня 2023 року по дату видачі наказу, позивачу оголошено догану наказом № 701-К від 27 грудня 2023 року (а.с. 87).

Після застосування до позивача 27 грудня 2023 року дисциплінарного стягнення, ним вчинено інший дисциплінарний проступок, а саме прогул без поважних причин, що виразилось у відсутності на робочому місці з 28 грудня 2023 року по 26 січня 2024 року.

У зв`язку з зазначеним роботодавцем було прийнято наказ про звільнення 26 січня 2024 року № 18-К.

З вказаного вбачається, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді догани та звільнення відбулося за вчинення окремих дисциплінарних проступків у виді прогулу без поважних причин за різні періоди часу.

Суд не може погодитись з доводами позивача щодо обов`язку роботодавця призупинити дію трудового договору, з огляду на таке.

Відповідно до статті 13 Закону «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

У постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі № 149/1089/22 викладено правовий висновок щодо застосування статті 13 Закону № 2136-ІХ та зазначено, що наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою. Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливе.

Отже, бажання однієї зі сторін трудового договору (працівника або роботодавця) за відсутності об`єктивних обставин не є підставою для призупинення дії трудового договору.

Згідно ст. 139 Кодексу законів про працю України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової дисципліни і вимог нормативних актів.

Відповідно до п.4 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, прогул (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин є порушенням трудової дисципліни. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано один із заходів стягнення, визначених статтею 147 КЗпП.

Відповідно до частини 1 ст. 148 Кодексу законів про працю України дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Починаючи з 28 грудня 2023 року ОСОБА_2 не з`являвся на роботі, не перебуваючи у відпустці, або за інших поважних причин, про що було складено акти про відсутність на роботі.

Таким чином встановлено, що позивач без поважних причин не приступив до виконання трудових обов`язків 01 грудня 2023 року, за що був притягнутий до дисциплінарної відповідальності 27 грудня 2023 року із застосуванням дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани, та знову вчинив дисциплінарний проступок - відсутність на робочому місці з 28 грудня 2023 року по 26 січня 2024 року, а тому відповідачем правомірно було його звільнено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що трудові права позивача не були порушені відповідачем, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖПРОДСПОЖИВСЛУЖБИ В СУМСЬКІЙ ОБЛАСТІ про поновлення на роботі відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ДЕРЖПРОДСПОЖИВСЛУЖБИ В СУМСЬКІЙ ОБЛАСТІ, місцезнаходження: м. Суми, вул. Лихвинська Стінка. буд. 25, .

Повне судове рішення виготовлене 30 вересня 2024 року.

Суддя А.П.Сидоренко