П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року

м. Рівне

Справа № 568/1101/23

Провадження № 22-ц/4815/587/24

Головуючий у Радивилівському районному суді

Рівненської області: суддя Троцюк В.О.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) проголошено:

о 14 год. 01 хв. 19 лютого 2024 року

у м. Радивилів Рівненської області

Повний текст рішення складено: 29 лютого 2024 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Гордійчук С.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач1 ОСОБА_2 ;

відповідач2 ОСОБА_3 ;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про солідарне відшкодування 196 393 гривень матеріальної та 75 000 гривень моральної шкоди. Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що йому належить житловий будинок АДРЕСА_1 , та земельна ділянка, на якій розташований цей будинок. Дане майно належить ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 29 жовтня 2021 року. Житловий будинок з моменту побудови (до 1939 року) був двоквартирним, а власниками суміжної квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В грудні 2022 року відповідачі повідомили його про намір знесення належної їм частини житлового будинку. ОСОБА_1 звернувся до Управління ДАБК виконавчого комітету Рівненської міської ради щодо проведення власником частини спільного будинку будівельних робіт по демонтажу частини житлового будинку без дотримання будівельних норм. Звернення було переадресовано Державній інспекції архітектури та містобудування України. У наданій відповіді позивачу повідомлено, що з огляду на запровадження на території України воєнного стану та припинення в зв`язку з цим проведення планових та позапланових заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду, перевірка викладених обставин не проводилась.

В березні 2023 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 самостійно демонтували належну їм кватиру №2 у зблокованому житловому будинку. Вважає, що унаслідок неправомірних дій відповідачів йому завдано майнової та моральної шкоди. Для подальшої експлуатації житлового будинку (частини зблокованого будинку), яка залишилась, необхідно провести ряд будівельно-ремонтних робіт, а саме облаштувати фундамент, укріпити внутрішні стіни та перегородки, які стали зовнішніми, провести їх утеплення, утеплити конструкцію горища, що примикало до розібраної частини будинку. Окрім того, лінія знесення частини будинку проходить не по прямій лінії, а по ламаній, що додатково призводить до порушення тривкості несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасаду.

Для визначення вартості завданих матеріальних збитків позивач замовив будівельно-технічну експертизу. Висновком експерта №37/23 від 02.07.2023 встановлено недотримання вимог теплозбереження та захисту від атмосферних опадів, належної ОСОБА_1 конструктивних елементів житлового будинку (раніше - квартири АДРЕСА_3 , у зв`язку з демонтажем зблокованого житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (раніше - квартира АДРЕСА_2 ), належного ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вартість будівельних робіт та необхідних матеріалів для утеплення і захисту від атмосферних опадів, приведення естетичного вигляду будинку становить 196 393 гривень.

Крім іншого, неправомірними діями відповідачів ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка полягає в погіршенні умов проживання та пов`язаними з цим переживаннями і тривогою. У нього порушився звичний спосіб життя, тому що він постійно докладає зусиль, необхідних для відновлення свого порушеного майнового права.

Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 і ОСОБА_3 196 393 гривні матеріальної шкоди, 15 000 гривень моральної шкоди та 1 518, 76 гривень судового збору.

В задоволенні решти вимог позивачу відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, що фактично полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права, просять його скасувати та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи її, зазначалося про помилковість висновків суду щодо неправомірності дій відповідачів та завдання у зв`язку з цим матеріальної і моральної шкоди позивачу. При цьому суд залишив без уваги норми ст.ст. 22, 1166 ЦК України, роз`яснення пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", які свідчать про те, що у деліктних відносинах передбачається презумпція вини. Якщо у процесі вирішення спору презумпцію не буде спростовано, то ця обставина є підставою для висновку про наявність вини завдавача шкоди.

Вважає, що ОСОБА_3 не вчиняла жодних протиправних дій і не завдавала шкоди позивачу, адже перебувала за кордоном. ОСОБА_4 не вказав у позові, а суд не відобразив в оскаржуваному рішенні, в чому полягають протиправність дій, яку норму закону було порушено, час і спосіб вчинення таких дій, в чому полягає наявна шкода, яким чином дії відповідача вплинули на права власника житлового будинку АДРЕСА_1 та який причинний зв`язок між діями, що ОСОБА_3 не вчинялися, і шкодою для позивача. При цьому позивач не надав будь-яких доказів, зокрема технічних висновків спеціалізованих будівельних організацій, відповідних актів пошкоджень (руйнувань) тощо, про вчинення нею протиправних дій.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 не мотивовано порушення його цивільного права, у т.ч. з посиланням на відповідну норму закону.

Натомість Комунальним підприємством "Радивилівське бюро технічної інвентаризації" проведено обстеження належної заявнику земельної ділянки. З акту обстеження від 24 березня 2023 року видно, що станом на день обстеження на цій ділянці відсутні будівлі і споруди. Під час його складення встановлено, у т.ч. і шляхом фотографування, що зовнішні стіни належного на праві власності позивачу індивідуального житлового будинку після знесення старого, 1939 року побудови, індивідуального житлового будинку без подальшого будівництва залишилися неушкодженими, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасаду та порушення експлуатаційної придатності не відбулося. Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили, що всі стіни у будинку однакової товщини, жодних пошкоджень конструктивних частин будинку, яка належить позивачу, не відбулося. Пізніше, перед проведенням судової будівельно-технічної експертизи, ОСОБА_1 навмисно пошкодив зовнішні стіни власного будинку, викликавши погіршення цілісності та зовнішнього вигляду фасаду і порушення експлуатаційної придатності об`єкта нерухомого майна.

На думку заявників, позивач є власником індивідуального житлового будинку, а не частини зблокованого будинку, тобто будинку квартирного типу, що складається із двох і більше квартир, кожна з яких має безпосередній вихід на приквартирну ділянку або вулицю. Тому він не може претендувати на відшкодування йому шкоди.

Більше того, постанова Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 №406 "Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію" не передбачає узаконення самочинного будівництва, реконструкцій, добудов будинків, що стосуються зокрема знесення і демонтажу будівель та споруд без подальшого будівництва, які не є підготовчими роботами, і без порушення експлуатаційної придатності інших будівель та споруд.

Безпідставним є покликання позивача, з чим погодився і суд, про необхідність дозволів щодо знесення індивідуального житлового будинку на земельній ділянці, кадастровий номер: :01:010:0134 (реєстровий номер об`єкта нерухомого майна: 58), а також про згоду власника суміжної земельної ділянки, на якій розташований індивідуальний житловий будинок, що експлуатується ним в автономному режимі.

Отже, позивачем не зафіксовано обставин протиправної поведінки і не надано доказів щодо цього; обставин заподіяння збитків, порушення експлуатаційної придатності належним ОСОБА_1 будівлям та спорудам, в т.ч. індивідуальному житловому будинку; не надано доказів про його право власності на частину зблокованого житлового будинку АДРЕСА_1 ; не надано доказів про те, що знесена (демонтована) квартира АДРЕСА_2 у житловому будинку належала відповідачам на праві власності у зблокованому житловому будинку.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то заявниками вказувалося про помилкове застосування норм ст.ст. 23, 611, 1167 ЦК України і неврахування позицій, висловлених Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц і Великою Палатою Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/832/14-ц. Так, у спорі відсутній факт порушення цивільного права позивача, заявники не завдавали матеріальної шкоди ОСОБА_1 , а тому у нього немає підстав і для відшкодування моральної шкоди, яка пов`язана із збитками і ставиться у залежність від встановлених обставин порушення цивільного права.

Вважають висновок експерта у судовій будівельно-технічній експертизі від 02 липня 2023 року №37/23 неналежним і недопустимим доказом, адже суперечить ст.ст. 102, 106 ЦПК України, ст. 1 Закону України "Про судову експертизу", п. 2.2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз і судових досліджень, п. 55 Національного стандарту №1, висновкам постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18 та постанови Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі №333/3243/20. Так, експертом не зазначено статтю Кримінального кодексу України про обізнаність щодо кримінальної відповідальності, посадове становище особи, яка обізнана про кримінальну відповідальність. прізвище, ім`я та по батькові судового експерта, який обізнаний про кримінальну відповідальність, а також, що висновок експерта підготовлений для подання до суду. Тому цей доказ є не висновком експерта, а експертним дослідженням.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявників, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору дарування від 29 жовтня 2021 року, посвідченого державним нотаріусом Радивилівської районної державної нотаріальної контори Забожною Л.Л., ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0, 0629 га з кадастровим номером :01:010:0246, яка розташована в АДРЕСА_1 , а також розташований на ній житловий будинок з господарськими будівлями за цією ж адресою (а.с.13-14).

Право власності позивача на дане нерухоме майно підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30 жовтня 2021 року (а.с.16).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками по частині кожен земельної ділянки площею 0,1 га з кадастровим номером :01:101:0134 відповідно до договору купівлі-продажу від 07 грудня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Рівненської області, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.32-33).

В березні 2023 року відповідачі здійснили демонтаж належного їм житлового будинку АДРЕСА_1 (колишня квартира АДРЕСА_4 ).

За наслідками обстеження земельної ділянки (призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:010:0134, адреса: АДРЕСА_5 ) 24 березня 2023 року Комунальним підприємством "Радивилівське бюро технічної інвентаризації" складено відповідний акт. За цим актом, на обстежуваній земельній ділянці знаходилась квартира, що належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно з договорами купівлі-продажу квартири від 07 грудня 2021 року, посвідчених приватним нотаріусом Радивилівського районного нотаріального округу Драновським Ю.М. Станом на день обстеження на вказаній земельній ділянці будівлі та споруди відсутні (а.с.85)

З висновку експерта за результатами судової будівельно-технічної експертизи №37/23 від 02.07.2023, зробленого в порядку ст. 106 ЦПК України за заявою ОСОБА_1 , видно, що в зв`язку з демонтажем зблокованого житлового будинку у АДРЕСА_1 (раніше - квартира АДРЕСА_4 ), що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не дотримуються вимоги теплозбереження та захисту від атмосферних опадів, належних ОСОБА_1 конструктивних елементів житлового будинку (раніше - квартири АДРЕСА_6 у цьому будинку). Вартість будівельних робіт та необхідних матеріалів для утеплення захисту від атмосферних опадів, приведення до естетичного вигляду будинку по АДРЕСА_1 в зв`язку з демонтажем зблокованого житлового будинку АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до проведеного розрахунку може становити 196 393 гривень згідно з додатком №4 зведеного кошторисного розрахунку вартості об`єкта будівництва. (а.с.34-68).

Вважаючи, що його суб`єктивні цивільні права порушено відповідачами внаслідок того, що демонтаж ними частини житлового будинку АДРЕСА_1 спонукає до виконання позивачем будівельно-ремонтних робіт, а саме облаштування фундаменту, укріплення внутрішніх стін та перегородок, які стали зовнішніми, проведення їх утеплення, утеплення конструкції горища, що примикало до розібраної частини будинку, а лінія знесення частини будинку проходить по ламаній, що додатково призводить до порушення тривкості несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності і зовнішнього вигляду фасаду, у серпні 2023 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відшкодування 169 393 гривні матеріальної шкоди та 75 000 гривень моральної шкоди.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із часткової доведеності і обґрунтованості вимог позивача, оскільки відповідачі вчинили неправомірні дії щодо майна ОСОБА_1 , що полягають в порушенні своїх обов`язків забезпечувати належне утримання та зберігання спільного майна житлового будинку, дотримуватися вимог житлового й містобудівного законодавства щодо проведення будівельних робіт по демонтажу (знесенню) частини житлового будинку, який знаходиться у спільній частковій власності, без згоди співвласника.

Наявність шкоди, заподіяної наведеними неправомірними діями ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , полягала у пошкодженні належної позивачу частини житлового будинку. Між неправомірними діями відповідачів та наслідками, що настали, встановлено причинно-наслідковий зв`язок. При цьому порушення тривкості несучих конструкцій будинку, погіршення цілісності зовнішнього вигляду фасадів визнано результатом саме їхньої протиправної поведінки. Тобто вбачається пряма вина відповідачів у заподіянні шкоди позивачу.

Унаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . ОСОБА_1 завдано матеріальної шкоди, розмір якої судом оцінено у 196 393 гривні. Також позивач зазнав моральних страждань, адже через їх поведінку порушено звичайний, нормальний спосіб його життя, він зазнав душевних страждань, вимушений витрачати зусилля для відновлення своїх прав та свого житла. Розмір моральної шкоди судом визначено у 15 000 гривень.

Тому зазначену матеріальну та моральну шкоду стягнуто солідарно із відповідачів на користь ОСОБА_1 .

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Згідно зі ст.ст. 316, 319, 321, 349, 380, 383 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов`язує.

Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності на майно припиняється в разі його знищення.

Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ст. 152 ЖК Української РСР власник може виконувати роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду без отримання документів, що дають право на їх виконання, якщо такі роботи не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Пунктом 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держкомітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 №76, передбачено умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень. Так, зазначені будівельні роботи дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, не допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Для одержання дозволу на переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень їх власник подає до органу місцевого самоврядування заяву про надання дозволу, та, у разі необхідності, додаються документи про право власності, проект, погоджений в установленому порядку, згода співвласників на переобладнання і перепланування приміщень, що перебувають у спільній власності. Власник жилого будинку, що припустив самовільне перепланування, яке призводить до порушення конструктивних елементів, зобов`язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану. У разі, якщо самовільне перепланування або переобладнання приводить до погіршення технічного стану жилого будинку в цілому та порушуються права інших співвласників зазначені роботи виконуються виконавцем послуг, питання відшкодування вартості цих робіт вирішується у судовому порядку.

Приходячи до переконання про скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів бере до уваги, що житловий будинок АДРЕСА_1 був двоквартирним житловим будинком з моменту будівництва (до 1939 року). Будинок не було поділено на два житлові будинки, а квартира АДРЕСА_6 , яка була конструктивною частиною житлового будинку, була виділена в окремий будинок 07 лютого 2020 року у зв`язку з приватизацією земельної ділянки під 1/3 частину житлового будинку з приналежними господарськими будівлями і спорудами. Оскільки земельна ділянка під іншою частиною житлового будинку, що складала його 2/3 частки, була приватизована і після виділу квартири АДРЕСА_6 в індивідуальний садибний будинок, квартира АДРЕСА_2 автоматично набула правового статусу житлового будинку.

Ці факти встановлено із листа Комунального підприємства "Радивилівське бюро технічної інвентаризації" від 07 червня 2023 року №369 (а.с. 31).

З дослідницької частини висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 02 липня 2023 року №37/23 вбачається, що за наданими Комунальним підприємством "Радивилівське бюро технічної інвентаризації" копіями матеріалів інвентаризаційної справи на будинок АДРЕСА_1 даний будинок станом на 09 жовтня 1991 року мав загальну площу 181, 9 м2, в т.ч. житлову 109, 9 м2, та складався з двох квартир:

- квартира АДРЕСА_6 (трикімнатна) загальною площею 68, 6 м2, в т.ч. житловою 40, 3 м2, яка на даний час зареєстрована як житловий будинок АДРЕСА_1 ;

- квартира АДРЕСА_2 (трикімнатна) загальною площею 113, 3 м2, в т.ч. житловою 69, 6 м2, яка зареєстрована як житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 36).

Отже, апеляційний суд вважає, що 07 лютого 2020 року житловий будинок АДРЕСА_1 втратив статус двоквартирного житлового будинку і на основі розташованих у ньому квартир утворилося два житлові будинки - №№ НОМЕР_1 і АДРЕСА_1 , які розміщені на різних земельних ділянках з відповідними кадастровими номерами. Тобто на час демонтажу відповідачами у березні 2023 року нерухомого майна належний їм житловий будинок не перебував у спільній чи частковій власності із ОСОБА_1 як про це помилково зазначав суд попередньої інстанції, а був особистою приватною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та окремим самостійним об`єктом цивільного права.

Будь-яких доказів з приводу пошкодження несучих опор, фундаменту чи інших конструктивних елементів житлового будинку АДРЕСА_1 в зв`язку з демонтажем житлового будинку АДРЕСА_1 а по цій же вулиці позивач не надав, а матеріали справи їх не містять. Також з приводу тверджень ОСОБА_1 про те, що в результаті демонтажу будинку АДРЕСА_7 по цій вулиці стали тривкими, а цілісність фасаду була порушена, то варто зауважити, що вони не ґрунтуються на переконливих і об`єктивних засобах доказування.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Сам по собі висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 02 липня 2023 року №37/23, де вказується про недотримання вимог теплозбереження, захисту від атмосферних опадів та втрату естетичного вигляду житлового будинку АДРЕСА_1 внаслідок демонтажу житлового будинку АДРЕСА_1 , жодним чином не засвідчує вини ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у завданні ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди. Натомість цей доказ лише зафіксував встановлені наслідкові факти.

При цьому також ураховується, що тягар утримання майна, а саме будинку АДРЕСА_1 , покладається на його власника, тобто на ОСОБА_1 (ст. 322 ЦК України).

Тобто дії ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не завдали шкоди майну позивача, а тому суб`єктивні цивільні права ОСОБА_1 судовому захисту не підлягають.

Згідно зі ст.ст. 386, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування йому майнової та моральної шкоди.

особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Щодо правовідносин з приводу законності демонтажу житлового будинку, то вони перебувають в іншій юридичній площині. Компетентним органом державної влади чи місцевого самоврядування будь-яких вимог при вирішенні прав і обов`язків стосовно демонтажу житлового будинку АДРЕСА_1 відповідних вимог при розгляді справи не заявлялося. Тому колегія суддів не може вийти за межі доводів позивача, адже порушуватиметься передбачений ст. 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Як убачається, при вирішенні справи суд першої інстанції увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для скасування оскаржуваного рішення та прийняття постанови про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду попередньої інстанції обставинам справи, що спонукало до неправильного застосування норм матеріального права.

З огляду на залишення вимог позивача без задоволення та з урахуванням правил ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України понесений ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 518, 76 гривень покладається на нього ж.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 19 лютого 2024 року скасувати.

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.О.Гордійчук