ПОСТАНОВА

Іменем України

25 жовтня 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/3129/23

провадження № 22-ц/4809/665/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Ковальова Тетяна Юріївна, на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Молонова Ю. В.) від 17.01.2024,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

27.06.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини.

Позов обґрунтовано тим, що сторони у справі мають спільну дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з виконавчим листом № 2-3754, виданим 12.08.2010 Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області, з 02.08.2010 по 08.09.2023 з ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі частки всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

08.09.2010 державний виконавець відділу державної виконавчої служби Олександрійського міськрайонного управління юстиції Загорулько І. М. відкрила виконавче провадження № 21235610 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину.

Постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.03.2019 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 120 годин суспільно корисних робіт. Цим судовим рішенням встановлено, що станом на 01.12.2018 заборгованість ОСОБА_2 по аліментах на дитину становила 56085,35 грн.

За період 01.12.2018 23.06.2023 відповідач неодноразово допускав несплату або сплату не в повній сумі аліментів.

Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду, станом на 01.06.2023 заборгованість складала вже 59906,80 грн.

Навівши у позовній заяві розрахунок пері за кожен місяць вказаного періоду, коли відповідач мав прострочену заборгованість, позивачка вказала, що сумарно пеня становить 296725,00 грн.

Вказавши на встановлене ч. 1 ст. 196 СК України обмеження максимального розміру пені 100 відсотками заборгованості, позивачка просила суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини в розмірі 59906,80 грн.

2. Короткий зміст рішення суду

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.01.2024 позов ОСОБА_1 задоволено. Суд ухвалив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів станом на 01.06.2023 в сумі 59906,80 грн. У порядку розподілу судових витрат суд стягнув з ОСОБА_2 в дохід держави 1073,60 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що факт існування заборгованості відповідача по аліментах на утримання дитини, які стягуються на підставі рішення суду, за період з грудня 2018 року по травень 2023 року доведений. Суд відхилив доводи відповідача про відсутність його вини у виникненні заборгованості. Суд вважав правильним здійснений позивачкою розрахунком пені, яка за вказаний період склала 296725,00 грн, а також загальний розмір заборгованості по аліментах, який становив 59906,80 грн та врахував обмеження розміру пені, встановлене ч. 1 ст. 196 СК України, зменшивши стягуваний розмір неустойки до розміру заборгованості, тобто до 59906,80 грн.

3. Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідач у справі ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Ковальова Тетяна Юріївна, подав до суду апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактам у справі, просить у суду апеляційної інстанції скасувати рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.01.2024 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги полягають у незгоді відповідача з висновком суду про наявність заборгованості по аліментах та його вини у її виникненні. Відповідач вказав, що продовж 2010 - 2019 років він добровільно сплачував аліменти, а з 2019 року по травень 2023 року за можливості, що пояснює тимчасовою відсутністю у нього роботи, а також тим, що він частково сплачував можливу заборгованість, яка нарахована державним виконавцем. Ба більше, 19.05.2023 він сплатив аліменти наперед до вересня місяці поточного на той час року. На його вимогу державний виконавець не здійснив перерахунок заборгованості.

Апелянт не погоджується із сумою заборгованості та розміром неустойки, стверджуючи про сумлінне виконання ним свого батьківського обов`язку з утримання дитини в межах своїх можливостей.

4. Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

Позивачка ОСОБА_1 подала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в якому викладено заперечення проти вимог та доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 . В обґрунтування відзиву зазначається, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

5. Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції

29.03.2024 ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Ковальова Тетяна Юріївна подала заяву про здійснення розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Розглянувши вказане клопотання, колегія суддів вважає, що воно не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції закону № 3831-IX від 19.06.2024) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста (з 19.07.2024 - тридцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про стягнення грошових коштів визначається сумою, яка стягується, чи оспорюванню сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

ОСОБА_1 заявила вимогу про стягнення з відповідача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини у розмірі 59906,80 грн, що не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Крім того, ця справа не належить до виключень, передбачених п. 2 ч. 6 ст. 19 та ч. 4 ст. 274 ЦПК України, тому її розгляд здійснюється судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова в такому випадку не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

6. Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 12.08.2010 у справі № 2-3757/2010 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини, щомісячно, починаючи з 02.08.2010 і до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постановою від 08.09.2010 державний виконавець ДВС Олександрійського МРУЮ Загорулько І. М. відкрила виконавчого провадження № 21235610 щодо виконання виконавчого листа № 2-3754, виданого 12.08.2010 Олександрійським міськрайонним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти в розмірі частини.

Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 17.08.2017, а прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 (а. с. 11).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 21235610, зробленого державним виконавцем Загорулько І. М., заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 01.06.2023 складає 59906,80 грн.

7. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до частин 1, 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах, встановлених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції зазначеним нормам закону відповідає не повною мірою, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.

8. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1. Застосовні до правовідносин сторін норми права, їх джерела та висновки Верховного Суду щодо правозастосування

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України, Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. У п. 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів, передбачених ст. 181 СК України, виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з абз. ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц Велика Палата Верховного Суду виснувала, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02.11.2016 у справі № 6-1554цс16, від 16.03.2016 у справі № 6-2589цс15, від 03.02.2016 у справі № 6-1477цс15 та від 16.03.2016 у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У постанові Верховного Суду від 20.07.2020 у справі № 362/4462/16-ц сформульовано висновок: «в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки […] Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника».

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 вказав, зокрема, про таке: «Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів».

У постанові Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 372/3260/20 сформульовано висновок: «Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо)[…] Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів».

8.2. Щодо суті спору, оцінка доводів апеляційної скарги та висновків суду першої інстанції

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, суд першої інстанції правильно встановив, що з 08.09.2010 на виконані у державного виконавця ДВС Олександрійського МРУЮ Загорулько І. М. перебуває виконавчий лист, виданий судом на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі № 2-3757/2010 згідно з яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини, щомісячно, починаючи з 02.08.2010 і до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Факт існування станом на 01.12.2018 заборгованості ОСОБА_2 за аліментами в сумі 56085,35 грн встановлено преюдиційним, згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, судовим рішенням - постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.03.2019 у справі № 398/4817/18, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 «Несплата аліментів» КУпАП, а саме: не сплаті на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 01.12.2018 становить 56085,35 грн та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Проте у справі, яка переглядається в апеляційному порядку, предметом спору є відповідальність відповідача у формі пені за прострочення сплати аліментів у інший період - з 01.12.2018 по 31.05.2023 (згідно з позовною заявою).

Право визначення предмета та підстав позову належить позивачу.

Відповідач має право визнати позов, або заперечувати проти нього, пред`явити зустрічний позов.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Докази у справі мають відповідати вимогам належності, допустимості. Достовірності та достатності, які встановлені ст. ст. 77 - 80 ЦПК України.

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підтвердження невиконання відповідачем обов`язку щомісячно сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі позивачка надала розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 21235610 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на тримання дочки Софії, виконаний державним виконавцем Загорулько І. М. (а. с. 15).

Згідно з цим розрахунком ОСОБА_2 у період 01.12.2018 31.05.2023 за деякі місяці не сплатив аліменти, або сплатив не у повному розмірі. Зокрема, у грудні 2018 року недоплата становила 1523 грн (1930 407), у січні 2019 року несплата становила 1717 грн, у лютому 2019 року недоплата становила 1415,49 грн (1717 301,51), у березні 2019 року несплата становила 1717,00 грн, у квітня 2019 1117,00 грн, у травня 2019 року недоплата становила 169,00 грн (2017,50 1848,63), у липні 2019 року несплата становила 2296,5 грн, у серпні 2019 року недоплата становила 1796,50 грн (2296,5 500), у вересні 2019 року недоплата становила 1796,50 грн (2296,5 500), у жовтня 2019 року несплата становила 1164,73 грн, у грудні 2020 року несплата становила 1197,50 грн, у січні 2021 року недоплата становила 1141,25 грн (2341,25 1200), у лютому 2021 року недоплата становила 1141,25 грн (2341,25 1200) у березні 2021 року недоплата становила 1141,25 грн (2341,25 1200), у квітні 2021 року недоплата становила 1310,25 грн (2510,25 1200), у травні 2021 року недоплата становила 1310,25 грн (2510,25 1200), у липні 2021 року недоплата становила 55,00 грн (1255 1200), у серпні 2021 року недоплата становила 55,00 грн (1255 1200), у вересні 2021 року недоплата становила 55,00 грн (1255 1200), у грудні 2021 року недоплата становила 47,69 грн (1309 1261,31), у червні 2022 року несплата становила 1309,00 грн, у грудні 2022 року несплата становила 1416,50 грн, у квітні 2023 року недоплата становила 1228,46 грн (2736 1507,54).

Крім того, у позовній заяві позивачка вказала, що у травні 2023 року відповідач не сплатив аліментів на суму 1228,00 грн. Однак, згідно з розрахунком заборгованості, виконаного державним виконавцем, у травні 2023 року розмір аліментів, які підлягали сплаті у грошовій формі, становив 2736,00 грн, а сплачено боржником 7507,54 грн (а. с. 15, на звороті).

Отже, аліменти у травні 2023 сплачені відповідачем повністю, докази прострочення цього платежу відсутні, а тому вимога позивачки про стягнення пені за 22 дні затримки платежу в сумі 270 грн суперечить доказам у справі.

Однак суд першої інстанції на цю обставину уваги не звернув, стягнув з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у травні 2023 року, а тому це вплинуло на правильність оскаржуваного рішення суду.

Суд першої інстанції перевірив доводи відповідача про те, що подовж спірного періоду він сплачував аліменти та заборгованість, а також суд оцінив надані на підтвердження цих пояснень письмові докази (копі платіжних квитанцій, платіжних доручень, а. с. 41 49) та дійшов обґрунтовано висновку, що вони були враховані державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості станом на 01.06.2023 в сумі 59906,80 грн.

При цьому місцевий суд правильно не взяв до уваги наданий відповідачем власний розрахунок заборгованості так, як він виходить з межі спірного періоду у цивільній справі, бо починається з червня 2010 року і суперечить встановленим постановою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.03.2019 у справі № 398/4817/18 про притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 «Несплата аліментів» КУпАП обставинам в частині розміру прострочено заборгованості станом на 01.12.2018, тобто на початок спірного періоду у цивільній справі № 398/3129/23, яка наразі переглядається в апеляційному порядку.

Відповідач не може оспорювати у цій цивільній справі обставини, які встановлені щодо нього судом у постанові у справі про адміністративне правопорушення. Протилежне суперечило б змісту ч. 6 ст. 82 ЦПК України.

Апеляційна скарга відповідача не містить вказівок на конкретні докази, які не були враховані судом або неправильно оцінені при встановлені факту виникнення простроченої заборгованості по аліментах за період 01.12.2018 31.05.2023, її розміру та періодів прострочення.

Натомість в апеляційній скарзі він висловив загальну незгоду з висновком суду про доведеність фактів несплати, або часткової несплати аліментів відповідачем у вказані вище місяці 2018 2023 років.

Доводи апелянта про те, що в окремі періоди він сплачував аліменти у більшому розмірі, ніж обчислив державний виконавець не спростовує той факт, що в інші місяці аліменти не сплачувалися, або сплачувалися не у повному розмірі.

Крім того, оскільки станом на початок спірного періоду, тобто станом на 01.12.2018, відповідач уже мав несплачену заборгованість по аліментах в сумі 56085,35 грн, то переплата аліментів у наступні періоди правомірно відносилася державним виконавцем на погашення раніше виниклої простроченої заборгованості.

Твердження відповідача про те, що він звертався до державного виконавця із заявою про проведення перерахунку заборгованості, але отримав відмову, доказами у справі не підтверджено.

Отже, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність встановлення судом першої інстанції обставин порушення відповідачем зобов`язання щомісячно і в повному обсязі сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі та обчисленій виконавцем сумі.

З огляду на висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14.12.2020 у справі № 661/905/19 щодо застосування положення ч. 1 ст. 196 СК України та субсидіарне застосування норм ЦК України для регулювання сімейних відносин, а також беручи до уваги висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.05.2022 у справі № 372/3260/20, про спростовну презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості, суд першої інстанції правильно вважав, що саме на відповідачу лежить процесуальний обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі відповідач заперечує свою вину у виникненні заборгованості вказуючи, а те, що його заробітки (доходи) не були регулярними через відсутність постійної роботи. На підтвердження цієї обставини він надав копії кількох сторінок з трудової книжки, які містять останній запис про припинення 13.05.2019 трудових відносин з КП «Ритуал» (а. с. 50 55).

При цьому, як вбачається зі здійсненого державним виконавцем розрахунком заборгованості за аліментами та наданими відповідачем копіями квитанцій, у пізніші періоди він сплачував аліменти. Однак не вказав ні суду, ні державному виконавцю джерела та розмір свого доходу, відповідних доказів не надав.

Отже, місцевий суд не мав достатніх даних для оцінки на предмет істинності твердження відповідача про те, що він вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання. Не має такої можливості в суд апеляційної інстанції з тих самих причин.

Крім того, ненадання відповідачем суду відомостей про свої доходи можуть вказувати на його недобросовісність, бажання приховати їх з метою ухилення від сплати аліментів у повному обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду про те, що відповідач не довів відсутність своєї вини у виникненні заборгованості за аліментами, які стягуються на підставі рішення суду.

Щодо розміру неустойки, яку стягнув з відповідача суд, то колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, суд погодився з розрахунком пені, який наведено позивачкою у позовній заяві.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим, що позивачка правильно застосувала формулу обрахунку пені, як наведена у постанові Велика Палата Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 333/6020/16-ц.

Однак вище за текстом цієї постанови апеляційний суд вже вказував, що позивачка безпідставно включила до розрахунку неустойку 270 грн пені за нібито несплату відповідачем 1228 грн аліментів за травень 2023 року так, як згідно з наявними у справі доказами (розрахунку, здійсненого державним виконавцем, яким позивачка обґрунтовувала свої вимоги) цей періодичний платіж було здійснено відповідачем у повному обсязі.

Отже, загальний розмір пені, як сума розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем, який не сплачено, або сплачено частково, становить не 296725,00 грн, як встановив місцевий суд, а 296455,00 грн (24916 АДРЕСА_1 ).

Стягуючи з відповідача пеню у розмірі 59906,80 грн, а не 296725,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України розмір пені не може бути більше 100 відсотків заборгованості.

Таким чином, місцевий суд взяв до уваги заборгованість, яка вказана державним виконавцем у розрахунку станом на 01.06.2023 (а. с. 15).

Проте суд не розмежувати сукупну поточну заборгованість з початку стягнення аліментів (згідно з виконавчим листом з 02.08.2010), яка за розрахунком державного виконавця станом на 01.06.2023 становила 59906,80 грн, та сукупність заборгованостей за аліментами за певні місяці, які входять у спірний період 01.12.2018 31.05.2023.

Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості на яку вона нараховується.

Враховуючи, що позивачка, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явила позов про стягнення пені за декілька місяців 2018 2023 років, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості на яку вона нараховується.

Відомості про розмір помісячної заборгованості по аліментах у спірний період 01.12.2018 31.05.2023 наведені вище за текстом цієї постанови. Отже, загальний розмір заборгованості, на яку нараховується пеня, становить 26116,00 грн (1523 + 1717 + 1415,49 + 1717 + 1117 + 169 + 2296,5 + 1796,5 + 1796,5 + 1164,73 + 1197,5 + 1141,25 + 1141,25 + 1141,25 + 1310,25 + 1310,25 + 55 + 55 + 55 + 47,69 + 1309 + 1416,5 + 1228,46).

З урахуванням того, що неустойка не може перевищувати 100 відсотків заборгованості на яку вона нарахована, позивачка (одержувач аліментів) має право на стягнення 26116 грн пені.

9. Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи поданої відповідачем апеляційної скарги здебільшого зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність передбачених ч. 1 ст. 196 СК України підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів за рішенням суду.

Однак довід апелянта про неправильність висновків суд щодо розміру неустойки знайшли своє підтвердження.

Встановлений колегією суддів апеляційного суду недолік рішення суду першої інстанції може бути усунутий шляхом зміни рішення, що відповідає приписам ст. 376 ЦПК України, а не його повного скасування з ухваленням протилежного за змістом судового рішення.

10. Про судові витрати

Так, як згідно з п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у всіх судових інстанціях, тому сплачений відповідачем за подання до суду судовий збір в сумі 1610,40 грн (а. с. 151) на підставі припису ч. 6 ст. 141 ЦПК України підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, обернено пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 702,13 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 376, 382-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Ковальова Тетяна Юріївна, задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 17.01.2024 змінити в частині розміру стягуваної неустойки.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 26116,00 (двадцять шість тисяч сто шістнадцять) грн.

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки в розмірі 270 грн за прострочення плати аліментів у сумі 1228 грн у травні 2023 року відмовити.

В інших частинах рішення суду залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) сплачений ним судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 702,13 грнза рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. І. Мурашко

О. І. Чельник