ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5300/24 Справа № 243/405/24 Суддя у 1-й інстанції - Дюміна Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Зубакової В.П.,

за участю секретаря Лідовської А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №243/405/24 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заботін Віталій Вікторович, до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та стягнення недоотриманої пенсії,

за апеляційною скаргою Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області,

на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2024 року та додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2024 року,

встановив:

У січні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заботін В.В., звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі по тексту ГУ ПФУ в Донецькій області) про визнання права власності в порядку спадкування за законом та стягнення недоотриманої пенсії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті залишилася спадщина у виді недоотриманої пенсії.

На запит нотаріуса органом Пенсійного фонду України було надано відомості щодо наявності недоотриманої пенсії у сумі 137 232,92 гривень зі вказівкою, що нарахування здійснювалося відповідно до вимог ч.1 ст.46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, після чого нотаріусом було видано позивачеві свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану суму недоотриманої пенсії.

Позивач через представника звернулась з заявою про виплату недоотриманої пенсії на підставі свідоцтва про право на спадщину, але до теперішнього часу виплата здійснена не була. Натомість, рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 02 лютого 2022 року відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії у зв`язку з відсутністю довідки ВПО.

На запит представника позивача відповідач повідомив, що пенсію померлому ОСОБА_2 було призупинено з 01 березня 2016 року, остання виплата пенсії за життя пенсіонера відбулася у лютому 2016 в сумі 2195,55 гривень, на запит нотаріуса надано відомості про наявність недоотриманої пенсії в сумі 137 232,92 гривень за період з 07 червня 2018 року по 30 вересня 2020 року. Отже, інформація, надана нотаріусу щодо загальної суми заборгованості по пенсії, яка мала бути успадкована позивачем, не відповідала дійсності, оскільки виплата пенсії померлому була припинена з 01 березня 2016 року.

Позивач вважає такі дії відповідача незаконними, посилаючись на положення ст. 328, 1216, 1218, 1227 ЦК України та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зазначає, що законодавством не визначено строк протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів та що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень.

У зв`язку з викладеним просила визнати за ОСОБА_1 право власності на недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 01.03.2016 по 06.06.2018 у сумі 59 279,85 гривень (2195,55 грн. (розмір пенсії за лютий 2016) х 27 місяців) та стягнути її на користь позивача, а також стягнути на користь позивача в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію у сумі 137 232,92 гривень на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заботін В.В., задоволено. Стягнуто з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію, яка була нарахована ОСОБА_2 , 1941 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 07.06.2018 по 30.09.2020 у сумі 137 232,92 гривень, що входить до складу її спадщини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії НРК № 478924 від 10.08.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Донецької області Кабісовою Ю.Т. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , 1941 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 01.03.2016 по 06.06.2018 у сумі 59610,16 гривень. Стягнуто з ГУ ПФУ в Донецькій області в порядку спадкування за законом недоотриману пенсію ОСОБА_2 за період з 01.03.2016 по 06.06.2018 у сумі 59610,16 гривень. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Донецькій області понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1572,09 гривень.

Додатковим рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2024 року стягнуто з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в сумі 14 000 гривень.

ГУ ПФУ в Донецькій області подало апеляційні скарги на вказані судові рішення, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2024 року та додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2024 року обґрунтована тим, що за матеріалами електронної справи ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області з дислокацією у м. Бахмуті як внутрішньо переміщена особа та отримував пенсію за віком. З 01.03.2016 виплата пенсії призупинена на підставі Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», але пенсія за березень 2016 була нарахована пенсіонеру у сумі 2191,55 гривень. Знятий з обліку у зв`язку зі смертю, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 . Нараховані суми, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, тобто розмір пенсії зменшується в залежності від дати звернення до територіального органу Пенсійного фонду особи, яка має право на спадщину із оформленим свідоцтвом про право на спадщину.

На лист приватного нотаріуса управлінням проведено розрахунок сум недоотриманої пенсії та надано відомості про суму недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 в розмірі 137 232,92 гривень з урахуванням вимог статті 46 Закону №1058 за період з 07.06.2018 по 30.09.2020. 12 листопада 2021 року із заявою про виплату недоотриманої пенсії звернулася позивачка через свого представника, у зв`язку з ненаданням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи спадкоємиці ОСОБА_1 відповідачем прийнято рішення про відмову у виплаті недоотриманої пенсії. Посилається, що ГУ ПФУ в Донецькій області діяло правомірно відмовляючи у виплаті недотриманої пенсії згідно свідоцтва про право на спадщину за законом НРК № 478924 у розмірі 137 232,92 гривень.

Щодо самостійного розрахунку суми пенсії спадкодавця за період з 01.03.2016 по 06.06.2018, який здійснив суд першої інстанції, посилається, що за змістом позовних вимог, вони фактично зводяться до включення до складу спадщини того майна, якого не існує, та право на яке спадкодавець за життя не набув. Тому здійснений судом

З урахуванням наведеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній сказі на додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2024 року заявник не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу сумі 14 000 гривень, вважає вартість послуг на правничу допомогу не доведеною. Вказує, що адвокатом не надано належних та допустимих доказів надання позивачці юридичних послуг у вказаному ним обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ГУ ПФУ в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2024 року підлягає залишенню без задоволення, апеляційна скарга на додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2024 року підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Донецькій області про визнання права власності в порядку спадкування за законом та стягнення недоотриманої пенсії.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 01 червня 2021 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Хрустальний Луганської області у віці 79 років.

10 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабісовою Ю.Т. видане свідоцтво про право на спадщину № 628, за змістом якого спадкоємцем майна ОСОБА_2 , 1941 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з грошових коштів у виді недоотриманої пенсії в сумі 137232,92 гривень.

Згідно витягу зі Спадкового реєстру від 10 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабісовою Ю.Т. у спадковій справі № 65963291, заведеній до майна померлого ОСОБА_2 , 10 серпня 2021 року видане свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві першої черги ОСОБА_1 на спадкове майно недоотриману пенсію на суму 137 232,92 гривень.

12 листопада 2021 року ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Бахмутського об`єднаного ПФУ Донецької області із заявою про виплату недоотриманої пенсії на підставі свідоцтва про право на спадщину.

Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 02 лютого 2022 року за результатом розгляду заяви від 12 листопада 2021 року №11343 та поданих документів прийнято рішення щодо відмови ОСОБА_1 у оформленні та виплаті недоотриманої суми пенсії у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , оскільки спадкоємцем не надано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до відомостей ГУ ПФУ в Донецькій області від 09 червня 2022 року, наданих на запит представника позивача, ОСОБА_2 перебував на обліку ГУ ПФУ в Донецькій області як внутрішньо переміщена особа з 2014, виплату пенсії було призупинено з 01 березня 2016 року за результатом обміну інформацією з Єдиною інформаційною базою даних внутрішньо переміщених осіб відповідно до постанови КМУ № 365 від 08.06.2016. За поновленням виплати пенсії за життя ОСОБА_2 не звертався. За результатом розгляду заяви про виплату недоотриманої пенсії від 12 листопада 2021 року було прийнято рішення від 02 лютого 2022 року про відмову у виплаті у зв`язку із ненаданням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи щодо спадкоємця.

За відомостями ГУ ПФУ в Донецькій області від 20 грудня 2023 року, наданими на адвокатський запит представника відповідача, окрім відомостей, наданих у попередній відповіді, зазначено, що за період з 01 січня 2015 року по 29 лютого 2016 року ОСОБА_2 було нараховано та виплачено пенсію в сумі 2191,55 гривень щомісячно, за період з березня 2016 по вересень 2020 пенсійні кошти не нараховувались.

Відповідно до відомостей Підсистеми призначення та виплати пенсій, наданих ГУ ПФУ в Донецькій області на виконання ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_2 з 23 квітня 1985 року отримував пенсію за віком, у березні 2016 року розмір призначеної та нарахованої пенсії становив 2191,55 гривень, однак розмір виплаченої пенсії становив 0,00 грн., у період з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2018 року у графах «призначена сума», «нараховано», «виплачено» зазначено «0».

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 22 січня 2024 року, наданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кабісовою Ю.Т. на виконання ухвали суду першої інстанції, свідоцтво про право на спадщину № 628 від 10 серпня 2021 року, видане 10 серпня 2021 року (бланк НРК 478924) у спадковій справі № 67152526, заведеній до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , є чинним.

Таким чином, спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме права власності на спадкове майно у вигляді призначеної, але невиплаченої пенсії спадкодавця.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Статтею 1219 ЦК України передбачені права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

За змістом частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми недотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.

Статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Зміст частини 3 статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині 1 статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Положення частин 2, 3 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину.

Відповідно ст. 1227 ЦК України, до складу спадщини входять суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом.

Право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 31 жовтня 2022 року у справі № 727/12371/21, припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на таку пенсію у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці пенсійні виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка прийняла спадщину після ОСОБА_2 ..

З листа Головного управління пенсійного фонду України в Донецькій області від 09 червня 2022 року, вбачається, що ОСОБА_2 перебував на обліку ГУ ПФУ в Донецькій області як внутрішньо переміщена особа з 2014, виплату пенсії було призупинено з 01 березня 2016 року за результатом обміну інформацією з Єдиною інформаційною базою даних внутрішньо переміщених осіб відповідно до постанови КМУ № 365 від 08.06.2016. За поновленням виплати пенсії за життя ОСОБА_2 не звертався. За результатом розгляду заяви про виплату недоотриманої пенсії від 12 листопада 2021 року було прийнято рішення від 02 лютого 2022 року про відмову у виплаті у зв`язку із ненаданням довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи щодо спадкоємця.

За відомостями ГУ ПФУ в Донецькій області від 20 грудня 2023 року, окрім відомостей, наданих у попередній відповіді, зазначено, що за період з 01 січня 2015 року по 29 лютого 2016 року ОСОБА_2 було нараховано та виплачено пенсію у сумі 2191,55 гривень щомісячно, за період з березня 2016 по вересень 2020 пенсійні кошти не нараховувались.

Відповідно відомостей Підсистеми призначення та виплати пенсій, наданих ГУ ПФУ в Донецькій області на виконання ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_2 з 23 квітня 1985 року отримував пенсію за віком, у березні 2016 року розмір призначеної та нарахованої пенсії становив 2191,55 гривень.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить висновку, що в спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивачки як спадкоємця на отримання всього належного їй спадкового майна.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Першого протоколу до неї, з огляду на те, що в разі застосування обмеження, визначеного в ст. 46 Закону, позивачка невиправдано буде позбавлена державою права на майно, яке отримала у спадщину в передбачений Законом спосіб, а відповідно мала законні сподівання, що розмір пенсії, що за життя належав її чоловіку, буде виплачено в повному обсязі.

Таким чином, встановивши, що позивачка є спадкоємцем за законом на спадкове майно - нараховану, але невиплачену пенсію ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак, відповідач незаконно перешкоджає реалізації її, як спадкоємця, на отримання всього належного їй спадкового майна, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення в повному обсязі шляхом визнання за позивачем права власності на спадкове майно за законом, а саме пенсію, яка була призначена та належала її чоловіку ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не була отримана ним за життя за період з 01 березня 2016 року по 06 червня 2018 року в сумі 56 610,16 гривень та стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області на її користь суму пенсії, що належала спадкодавцю ОСОБА_2 і залишилась недоотриманою ним за життя у період з 01 березня 2016 року по 06 червня 2018 року в сумі 56 610,16 гривень.

Відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно, всебічно та обґрунтовано встановив обставини справи, надав належну оцінку наявним у справі доказам, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення про задоволення позову, яке відповідає вимогам ст.263, 264 ЦПК України.

Натомість, апеляційний суд не може в повній мірі погодитися з висновками суду першої інстанції за наслідками ухвалення додаткового рішення та частково погоджується з доводами відповідача в апеляційній скарзі про те, що вартість послуг на правничу допомогу, яку стягнув суд першої інстанції з відповідача на користь позивача є завищеною та недоведеною.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків в потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що нормами ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у справі ОСОБА_1 20 січня 2021 року було укладено з адвокатом Заботіним В.В. Договір про надання правової допомоги. (а.с. 104)

Відповідно пункту 4.1, 4.7 вищезазначеного договору розрахунок оплати за послуги здійснюється з урахуванням рішення Ради адвокатів Харківської області № 17 від 21.03.2018 року «Рекомендації щодо застосування рекомендованих(мінімальних) ставок адвокатського гонорару» та інших рішень Ради адвокатів Харківської області, що прийняті після укладенні цього договору за згодою сторін. Клієнт зобов`язується оплатити повну вартість наданих адвокатом послуг протягом 30 днів з моменту підписання акта про надання юридичної допомоги/правової допомоги (про прийняття-передачу наданих послуг).

Як вбачається з ордеру серії АХ № 1042030 від 17 січня 2024 року, ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги б/н від 20 січня 2021 року, уповноважує адвоката Заботіна В.В. у Дніпровському апеляційному суді. (а.с. 103)

Представником позивача також надано до суду Акт прийняття-передачу наданих послуг від 07 березня 2024 року, яким підтверджується факт надання послуг адвокатом Заботіним В.В. та їх отримання (прийняття) клієнтом на суму, що становить 14 000 гривень та складається з: консультації клієнта, узгодження правової позиції 1 год 30 хв 1 500 гривень; збір доказів: ознайомлення з матеріалами спадкової справи у приватного нотаріуса, складення та подання адвокатських запитів до ГУ ПФУ в Донецькій області 6 год 6 000 гривень; підготовка та подання до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області позовної заяви 6 год 6 500 гривень; всього 14 000 гривень.

Вирішуючи питання про стягнення понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні у матеріалах справи документи є підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним відповідних витрат під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Натомість, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з розміром витрат, визначених судом першої інстанції до стягнення з відповідача на користь позивачки та вважає, що в даному випадку є підстави для застосування частини 5 статті 137 ЦПК України.

Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.

При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.

Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023 року у справі 686/31892/19.

Відповідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок зробила Велика Палата ВС у справі № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складу суддів Касаційного господарського суду від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Апеляційний суд при цьому враховує позицію Верховного Суду, викладену, зокрема, в постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19, згідно з якою законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа, а тому адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

За таких обставин, надаючи оцінку обставинам, щодо яких відповідач має заперечення, апеляційний суд вважає, що такі доводи апеляційної скарги на додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2024 року є частково обґрунтованими.

З урахуванням встановлених обставин та того, що справа не представляє значної складності, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, розмір витрат на правову допомогу є завищеним.

Враховуючи вищезазначене, принцип співмірності, складність справи, фактично надані послуги, а також час, витрачений на виконання робіт, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, з 14 000 гривень до 5 000 гривень.

Отже, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2024 року ухвалені відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Тому з урахуванням положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2024 року без задоволення, а судове рішення без змін.

Крім того, з урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України апеляційний суд приходить до висновку, що додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2024 року в частині визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ГУ ПФУ в Донецькій області на користь позивачки, підлягає зміні.

Відповідно п.п «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2024 року залишена без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 березня 2024 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу на додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2024 року задовольнити частково.

Додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2024 року в частині визначення розміру витрат на правову допомогу, стягнуту з Головного управління Пенсійного фонду України на користь ОСОБА_1 , змінити, зменшивши цей розмір з 14 000 гривень до 5 000 гривень

В іншій частині додаткове рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 30 вересня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста