Житомирський апеляційний суд
Справа №285/5671/23 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В.
Категорія 77 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Шевчук А.М.

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №285/5671/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Михайловської А.В. в м. Звягелі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом у якому просила стягнути з відповідача на її користь 16 741,36 грн пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини. В обґрунтування вимог вказувала, що за рішенням суду із відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання їх спільної дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше на 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 07.12.2020 року та до повноліття дочки. Однак відповідач судове рішення належним чином не виконує, у результаті чого утворилася заборгованість по аліментах станом на 01.08.2023 року у розмірі 16 741,36 грн. Розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів є більшим ніж розмір заборгованості, тому, посилаючись на положення ч. 1 ст. 196 СК України, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 16 741,36 грн, що становить не більше 100 відсотків заборгованості за аліментами.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 16 741 грн 36 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 1073 грн 60 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що на виконанні у Звягельському відділі державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходяться декілька виконавчих проваджень, згідно яких із нього стягуються аліменти на доньку ОСОБА_4 - , на дружину ОСОБА_5 , на доньку ОСОБА_6 , на дружину ОСОБА_7 - 1/6. Розмір заробітної плати становить близько 20000,00 грн, а тому 50% усієї заробітної плати стягується на користь позивача. Вказує, що не ухиляється від сплати аліментів, однак наявність декількох виконавчих проваджень призвело до накопичення боргу по сплаті аліментів.

09 лютого 2024 року на адресу Житомирського апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19.12.2023 залишити без змін. Зазначає, що заочним рішенням суду першої інстанції було зменшено розмір стягнутих із ОСОБА_2 аліментів з частки доходів на 1/6 частку, проте останній продовжував не сплачувати аліменти і після їх зменшення. Крім того, дочці ОСОБА_4 у березні 2023 року виповнилося 3 роки, тобто нарахування зменшених судом аліментів вже не проводиться. На сьогоднішній день, із позивача стягуються аліменти: на доньку ОСОБА_4 1/6 частки; на доньку ОСОБА_6 1/6 частки; на дружину ОСОБА_7 1/6 частки, а всього частки від доходу платника. Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що боржник повинен був контролювати відрахування по сплаті аліментів із своєї заробітної плати по місцю роботи і не допускати накопичення боргу. Вказує, що ОСОБА_2 у порушення вимог закону не зазначив якими саме доказами підтверджується факт того, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася не з його вини, не зазначено, чим доведено, що відповідач вжив усіх заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13.01.2021 у справі № 285/4821/20 з відповідача ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 , стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня подачі позовної заяви до суду, до досягнення дитиною повноліття. Згідно рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 24.03.2021 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 розірвано, прізвище позивача змінено на дошлюбне ОСОБА_10 .

16 вересня 2021 року старшим державним виконавцем Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження №64637508, згідно виконавчого листа №285/4821/20 та винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_2 .

Так, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Звягельського ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального МУ МЮ (м.Київ), заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 станом на 01.08.2023 року становить 16741,36 грн.

Розглядаючи даний спір колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Таким чином, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі №6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі №6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі №6-300цс16, та дійшла висновку, що пеня за прострочення сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Так, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Звягельського ВДВС у Звягельському районі Житомирської області Центрального МУ МЮ (м.Київ), заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 станом на 01.08.2023 року становить 16741,36 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини за рішенням суду, виникла заборгованість по сплаті аліментів, а тому наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені), передбаченої статтею 196 СК України саме у розмірі 16741,36 грн.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.01.2021 у справі №636/3546/17 провадження №61-19793св19 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.02.2021 по справі №125/2525/18 провадження №61-13525св20.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які звільняють батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Відтак, аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді