КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

[1]

31 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Немировської О.В.

суддів Желепи О.В., Мазурик О.Ф.,

перевіривши виконання вимог статті 356 ЦПК України по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та визнання права особистої власності, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року,

встановив:

ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року у задоволенні клопотання про призначення експертизи було відмовлено. Не погоджуючись з ухвалою, представник позивача подав апеляційну скаргу.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Згідно з пунктом «d» статті 5 Рекомендацій (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо введення в дію та поліпшення функціонування систем і процедур оскарження у цивільних і торговельних справах від 7 лютого 1995 року для забезпечення того, щоб суд апеляційної інстанції розглядав лише вагомі питання, державам слід відтермінувати реалізацію права на оскарження з низки проміжних питань до подання основної скарги у справі.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантії їх реалізації.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 761/6099/15-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц, у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 522/18296/14-ц.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Згідно з пунктом 12 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо призначення експертизи.

Разом з цим, перелік ухвал суду першої інстанції, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду, не передбачає можливості оскарження в апеляційному порядку окремо від рішення суду ухвали про відмову у призначені експертизи.

Отже такі ухвали суду першої інстанції не підлягають оскарженню окремо від рішення суду.

Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 01 листопада 2021 року по справі № 520/14132/18.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ст. 357 ЦПК України, суд

ухвалив:

відмовити у прийнятті до розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2024 року та повернути її скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді

№ справи: 755/16654/23

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/18298/2024

Головуючий у суді першої інстанції: Гаврилова О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.