Справа № 522/684/24
Провадження 2/522/2518/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

24 жовтня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання Звонецької І.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі в їх вихованні

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі в їх вихованні.

В обґрунтування позову, який був уточнений від 13.03.2024 р., позивач вказує, що 03.07.1999 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб. Від шлюбних відносин у сторін народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/18188/20 від 08.12.2020 року шлюб між сторонами було розірвано, після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з матір`ю. З самого народження дітей, позивач завжди піклувався про них та проявляв батьківську турботу, забезпечував найкращі умови для їх фізичного та психологічного розвитку, постійно дбав про здоров`я та безпеку дітей.

Позивач просить суд:

- зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , у вихованні та спілкуванні з дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

- визначити спосіб участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , у вихованні та спілкуванні з дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом безперервного перебування дітей кожен перший та третій тиждень місяця за місцем проживання батька, та у той час коли діти не перебувають з батьком, шляхом безперешкодного онлайн спілкування батька з дітьми засобами телефонного та відеозв`язку (за допомогою месенджерів Telegram, Skype, Viber, WhatsApp тощо) телефоном дітей (в разі наявності) або їх матері ОСОБА_2 шляхом приймання дітьми на своєму телефоні або ОСОБА_2 на своєму телефоні вхідних дзвінків від батька або телефонування дітьми або матір`ю батькові.

- порядок виконання вищевизначеного способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей, в частині особистих зустрічей, відстрочити на час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном, та залишити під час перебування батька в країні фактичного місця проживання дітей.

-зобов`язати Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради (Код за , місце знаходження: 65039, м. Одеса, вул. Канатна, 134) контролювати виконання рішення суду.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації до України, збройної агресії російської федерації проти України, задля безпеки дітей, відповідачка разом із дітьми перетнули кордон України та поїхали до Сполученого Королівства Великої Британії та Північної Ірландії, де вони проживають до теперішнього часу. Однак ОСОБА_2 перешкоджає позивачу у спілкуванні з дітьми, навіть у телефонному режимі. ОСОБА_1 звертався до відповідачки з листом від 20.01.2023 р., який надісланий на адресу проживання відповідачки у м. Лондон, стосовно встановлення домовленостей щодо виховання та спілкування з дітьми без звернення до судових процедур, однак відповідачка не бажає урегулювати конфлікт, що призвело позивача до звернення до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2024 року провадження у справі відкрито. Підготовче судове засідання для розгляду справи призначено на 14березня 2024 року о 12:20 год.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2024 року закрите підготовче засідання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі в їх вихованні та призначити справу до судового розгляду по суті о 12годині 00хвилин «03»липня 2024року

21.05.2024 року від сторони відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до наданого відзиву відповідач у справі про визначення способу участі у вихованні дитини заперечує проти позовних вимог позивача, стверджуючи, що не перешкоджала спілкуванню батька з дітьми. Відповідачка та троє дітей проживають у Великобританії, всі мають дозвіл на проживання, знаходяться з червня 2022 р. там за програмою «Будинок для українців». Відповідачка зазначає, що батько спілкується за допомогою відеозв`язку на номер середнього сина ОСОБА_5 . Відповідач зазначає, що іноді небажання дитини спілкуватися з батьком викликане його бажанням познайомити з дитиною від нового шлюбу, однак діти не завжди з ентузіазмом на це реагують.

Представником відповідача надані додаткові письмові пояснення від 18.10.2024 р., якими було надано щоденний розклад занять дітей на тиждень.

Третьою особою, органом опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської області надано до матеріалів справи висновок органу опіки та піклування про визначення способів участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у вихованні малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом встановлено, що 03.07.1999 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб.

В шлюбі народилися діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_3 , актовий запис № 2366, який зареєстрований відділом ДРАЦС Дарницького районного управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_4 , актовий запис № 1849, який зареєстрований Дарницьким районним у місті Києві відділу ДРАЦС Головного управління юстиції у місті Києві.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/18188/20 від 08.12.2020 року шлюб між сторонами було розірвано.

Після розірвання шлюбу діти фактично залишились проживати разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором оренди від 23.04.2019 р, доданим позивачем до позову.

ОСОБА_1 згідно з Довідкою № 82 від 15.03.2023 р, на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває. Позивач судимості немає, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості». Позивач має самостійний дохід, здатен забезпечити необхідні та достатні потреби дітей під час перебування їх разом, адже ОСОБА_1 є військовослужбовцем.

Водночас судом встановлено, що у цивільній справі № 522/14832/22 у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дітей разом з батьком відмовлено, однак вказане рішення суду оскаржене в апеляційній інстанції.

Сторонами по справі під час розгляду справи визнається факт того, що малолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно яких позивач просить суд не чинити перешкоди у вихованні та спілкуванні проживають у м. Лондон, Сполучене Королівство.

З висновку Органу опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 14.03.2024 р. вбачається, що орган опіки рекомендував визначити способи участі гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у вихованні малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 :

- шляхом безперервного перебування дітей кожен перший та третій тиждень місяця за місцем проживання батька, ОСОБА_1 , у той час коли діти не перебувають з батьком, шляхом безперешкодного онлайн спілкування батька з дітьми засобами телефонного та відеозв`язку (за допомогою месенджерів Telegram, Skype, Viber, WhatsApp тощо) телефоном дітей (в разі наявності) або їх матері ОСОБА_2 шляхом приймання дітьми на своєму телефоні або ОСОБА_2 на своєму телефоні вхідних дзвінків від батька або телефонування дітьми або матір`ю батькові.

-Порядок виконання вище визначеного способу участі батька, ОСОБА_1 , у спілкуванні та вихованні дітей, в частині особистих зустрічей, відстрочити на час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном залишити під час перебування батька в країні фактичного місця проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Водночас у судовому засіданні судом було вислухано думку дитини ОСОБА_4 щодо обставин справи відносно перешкод у спілкуванні з батьком та визначення способу участи батька в його житті. ОСОБА_6 зазначив, що дійсно проживає останній час, починаючи з червня 2022 року, у м. Лондон, має щільний графік, зокрема ходить до школи у місці проживання, дистанційна українська школа, секції. Малолітній ОСОБА_5 зауважив, що йому не подобається, коли батько спілкується про дитину від іншого шлюбу.

Крім цього, у судовому засіданні судом було вислухано пояснення ОСОБА_2 щодо обставин справи відносно перешкод у спілкуванні дітей з батьком та визначення способу участі батька в житті дітей. Відповідачка зазначила, що вона не проти спілкуванні батька та дітей, однак наголошує, що вказане спілкування батька та дітей не повинно порушувати графік дітей, наданий представником ОСОБА_2 адвокатом Петровою А.М. у додаткових поясненнях від 18.10.2022 р.

Оцінюючи обставини справи суд враховує, що інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права.

Так відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. На суспільство та органи публічної влади має бути покладений обов`язок щодо здійснення особливого піклування про дітей, які не мають сім`ї, та про дітей, які не мають достатніх засобів існування. Бажано, щоб багатодітним сім`ям надавалася державна або інша допомога на утримання дітей.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Тобто, права та обов`язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов`язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст. 159 СК України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статті 8,12, 16, 19, 28, 31, 32, 34 , 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобов`язані здійснювати свої батьківські обов`язки щодо дітей, мають право на спілкування з дітьми, їх виховання.

У Постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 215/4452/16-ц зазначене що опитування дитини в суді належним чином забезпечує встановлення прихильності дитини до проживання з одним із батьків у сукупності з іншими встановленими даними причин такої прихільності для забезпечення принципу «найкращих інтересів дитини» при вирішенні справи.

Суд встановлює, що між сторонами протягом тривалого часу склались особисті неприязні стосунки внаслідок невдалих сімейних відносин. Наведене випливає, зокрема, з поведінки сторін в судовому засіданні, судовому процесі в цілому та іншими доказами по справі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно; батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Виходячи із гарантій, передбачених ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при вирішенні спорів щодо участі батька (матері) у вихованні (піклуванні) дитини необхідно брати до уваги інтереси, а також права та свободи всіх залучених сторін і, що більш важливо, - основні інтереси дитини та її права. Якщо існує можливість того, що контакти з батьком (матір`ю) можуть завдати шкоди інтересам дитини або становити втручання в її права, саме відповідні національні органи зобов`язані забезпечити справедливу рівновагу між ними.

При цьому вирішальне значення має те, чи вжили відповідні національні органи всіх необхідних заходів для того, щоб сприяти налагодженню контактів тією мірою, якою вимагати цього від них було б доцільно за наявних конкретних обставин кожної справи. Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і ч.4 ст. 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Hunt v. Ukraine» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

В частинах ч. 4, 5, 6 ст.19 СК України встановлено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18 зазначено, що відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Суд, встановивши, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дітьми, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, які проживають з матір`ю, дійшов правильного висновку про доцільність спілкування батька з дітьми без присутності матері.

Суд при визначенні способу участі одного з батьків у вихованні дитини задля уникнення конфліктних ситуацій між батьками дітей і забезпечення їх прав та інтересів, вважає за доцільне покласти на відповідача обов`язок не перешкоджати батькові брати участь у вихованні дітей та спілкуванні з ними на умовах встановлено графіку.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

Суд при винесенні рішення враховує поведінку сторін під час розгляду справи, сприймає до уваги досліджені в судових засіданнях докази, а також рекомендації встановлені органом опіки та піклування.

Враховуючи викладене, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, необхідно враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково.

Також суд вказує, що згідно висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року в справі №138/96/17 Верховний Суд зауважує, що погоджуючись з висновком органу опіки та піклування, визначаючи спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, суди першої та апеляційної інстанцій не встановили об`єктивних умов, за яких такі побачення можуть відбуватися виключно за бажанням дитини. Верховний Суд наголошує, що, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

Небажання дитини спілкуватися з батьком не є підставою для його повного відсторонення від участі у спілкуванні з дитиною (ВССУ, справа № 397/586/16-ц, 08.11.17)

Небажання дітей підтримувати контакт та спілкуватися з батьком не повинно розцінюватися як абсолют у визначенні їх найкращих інтересів в розумінні Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Про це нагадав Європейський суд з прав людини у справі «A.V. проти Словенії» (заява № 878/13), передає інформаційний ресурс ECHR: Ukrainian Aspect.

І незважаючи на те, що практика ЄСПЛ вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, які мають бути наділені належною вагою, не обов`язково достатні для нехтування інтересами батьків, особливо в тому, щоб мати постійний контакт з дитиною.

Зокрема, право дитини висловлювати власні погляди не повинно тлумачитися як надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються, а також проведення експертизи для визначення їх найкращих інтересів. Такі інтереси зазвичай означають, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може зашкодити її здоров`ю та розвитку.

ЄСПЛ також нагадав, що, хоча основною метою статті 8 є захист особи від свавілля органів державної влади, існують, крім того, позитивні зобов`язання щодо ефективної «поваги» до сімейного життя. Так, у справах, що стосуються прав контакту одного з батьків, держава, в принципі, зобов`язана вживати заходів з метою возз`єднання батьків зі своїми дітьми та сприяти таким возз`єднанням і, якщо це необхідно, «відновити» сім`ю.

Втім, обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення контактів не є абсолютним. Це обов`язок засобів, а не результату…

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини вимагає врахування поглядів дітей, ці погляди не обов`язково є незмінними, а заперечення дітей, які мають бути наділені належною вагою, не обов`язково є достатніми для подолання інтересів батьків, особливо в тому, щоб мати постійний контакт з їхніми інтересами з дитиною. Зокрема, право дитини висловлювати свої власні погляди не повинно тлумачитися як ефективне надання безумовного права вето дітям без будь-яких інших факторів, що розглядаються, а також проведення експертизи для визначення їх найкращих інтересів. Такі інтереси зазвичай диктують, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може шкодити його здоров`ю та розвитку (рішення у справі "А.В. проти Словенії" від 09 квітня 2019 року).

Крім того, суд вказує, що у рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), § 90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, § 102).

Виходячи з наведеного, суд дотримується розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, і те, що кожен з батьків зобов`язаний приймати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, характер таких зустрічей не повинен носити формальний характер, а між батьками та дитиною повинен існувати систематичний контакт.

Об`єктом правосуддя у справах про піклування про дитину є одвічні, гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є як правило тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі встановлювати і запроваджувати сталі чутливі людські стосунки та приписувати почуття прихильності.

На підставі поданих доказів та пояснень позивача, відповідача та малолітнього ОСОБА_4 , суд приходить висновку, що малолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувають на цей час на повному вихованні матері та не спілкуються вільно з батьком, оскільки зв`язок батька з дітьми підконтрольний матері та в цілому залежить від суб`єктивного бажання матері надавати дітям такий час. Діти та відповідачка знаходяться за кордоном, особисто з позивачем на контакт ОСОБА_2 не йде, тому очевидно, що за наслідком конфлікту між батьками, добровільно домовитись, як батько буде приймати участь у вихованні дітей неможливо.

Також, жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які унеможливлювали б право батька на спілкування з малолітніми дітьми, чи обставин, які свідчили б, що спілкування батька з дітьми перешкоджало б нормальному розвитку дітей, не встановлено.

Суд не бере до уваги додаткові пояснення представника відповідача від 18.10.2024 р., в яких було надано щоденний розклад занять дітей на тиждень для врахування судом графіку дітей при постановленні рішення, оскільки на підтвердження зазначеного графіку зайнятості дітей стороною відповідача не було надано жодного належного та допустимого доказу. Крім того, відповідачем не було надано будь-яких доказів того, що батько не зможе забезпечувати дітям дотримання їх розпорядку дня під час перебування дітей за місцем проживання батька.

Отже, суд погоджується із висновком органу опіки та піклування, яким визначено графік побачень позивача із дітьми, що повністю відповідає інтересам малолітніх дітей, тому саме такий графік побачень суд приймає до уваги і визначає позивачу для побачення з дітьми наступний графік.

З урахуванням встановлених судом обставин, враховуючи баланс інтересів дітей та батьків, суд вважає за необхідне зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам і вихованні батька та малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та визначити способи участі ОСОБА_1 у вихованні дітей, шляхом безперервного перебування дітей кожен перший та третій тиждень місяця за місцем проживання батька, ОСОБА_1 , у той час коли діти не перебувають з батьком, шляхом безперешкодного онлайн спілкування батька з дітьми засобами телефонного та відеозв`язку (за допомогою месенджерів Telegram, Skype, Viber, WhatsApp тощо) телефоном дітей (в разі наявності) або їх матері ОСОБА_2 шляхом приймання дітьми на своєму телефоні або ОСОБА_2 на своєму телефоні вхідних дзвінків від батька або телефонування дітьми або матір`ю батькові.

Визначаючи порядок побачень батька з дітьми, суд виходить з того, що діти наразі знаходяться за межами України разом з матір`ю. Отже, потенційне спілкування батька з дітьми за допомогою телефонного зв`язку не може бути обмежене ні часом, ні матір`ю, однак з урахуванням думок дітей.

Можливість побачень батька з дітьми в Україні ускладняється фактом того, що діти на теперішній час проживають у Великобританії, тому суд приходить до висновку, що порядок виконання вищезазначеного способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей в частині особистих зустрічей доцільно відстрочити на час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном та залишити під час фактичного перебування батька в країні місця проживання дітей з матір`ю за кордоном.

Вимога позивача щодо зобов`язання Органу опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради контролювати виконання рішення суду є необґрунтованою, оскільки контроль з боку органу опіки та піклування за виконанням судового рішення чинним законодавством не передбачений.

Таким чином, суд доходить висновку, що позовну заяву слід задовольнити частково.

Керуючись ст. ст. 76, 77, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та визначення способу участі в їх вихованні задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , не чинити перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , у вихованні та спілкуванні з дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визначити спосіб участі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , у вихованні та спілкуванні з дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом безперервного перебування дітей кожен перший та третій тиждень місяця за місцем проживання батька, та у той час коли діти не перебувають з батьком за домовленістю між батьками з урахуванням думок дітей, шляхом безперешкодного онлайн спілкування батька з дітьми засобами телефонного та відеозв`язку (за допомогою месенджерів Telegram, Skype, Viber, WhatsApp тощо) телефоном дітей (в разі наявності) або їх матері ОСОБА_2 шляхом приймання дітьми на своєму телефоні або ОСОБА_2 на своєму вхідних дзвінків від батька або телефонування дітьми або матір`ю батькові.

Порядок виконання вищевизначеного способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей, в частині особистих зустрічей, відстрочити на час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном, та залишити під час перебування батька в країні фактичного місця проживання дітей за кордоном.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 31.10.2024 року.

Суддя А.В. Науменко

24.10.24