Провадження №: 4-с/755/105/24
У Х В А Л А

"17" жовтня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Катющенко В.П.

при секретарі: Яхно П.А.

за участі: представника заявника - Мікайилова Р.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», заінтересовані особи: боржник ОСОБА_2 , державний виконавець Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Рабоволюк Василь Вікторовича на дії (бездіяльність) державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник, ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просить суд:

1)Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабоволюка Василя Вікторовича, яка полягає у не стягненні заборгованості в розмірі 526,16 дол. США з виконання виконавчого листа № 2604/24154/12, виданого 20.09.2013 Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 ;

2)Визнати неправомірною та скасувати постанову державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабоволюка Василя Вікторовича про закриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 04.06.2024ю

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що 13.12.2012 Дніпровським районним судом м. Києва винесено рішення у справі №2604/24154/12 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «УКРГАЗБАНК» заборгованості за кредитним договором № 450-Ф/07 від 07.12.2007 на загальну суму 526 дол. США 16 центів, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 13.12.2012 складає 4205,60 8грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 214,60 грн. та витрати пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, в розмірі 420,00 грн. 20.09.2013 Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист по справі № 2604/24154/12, який стягувач направив для виконання до Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 04.06.2024 державним виконавцем Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_2 у зв`язку з тим, що виконавчий документ виконано в повному обсязі. У даній постанові державного виконавця також невірно зазначено суму стягнення - 4840,2 грн. Фактично, рішення суду на даний час не виконано, підлягає виконанню в валюті кредиту - в доларах США відповідно до виконавчого документа, а державний виконавець виносячи постанову про закінчення виконавчого провадження прийшов до невірного висновку про виконанні виконавчого документу в повному обсязі виходячи із суми заборгованості в гривні по курсу НБУ, що не передбачено жодною нормою чинного законодавства.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.07.2024 скаргу було прийнято до провадження та призначено до судового розгляду; витребувано з Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2.

Вказану ухвалу суду скаржнику та суб`єкту оскарження було направлено 16.07.2024 засобами електронного зв`язку та цього ж дня було доставлено на електронну пошту, про що свідчать довідка про доставку електронного листа.

Заінтересованою особою, боржником ОСОБА_2 , зазначену ухвалу отримано не було, конверт повернувся до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

24.07.2024, 27.08.2024 до суду від державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Рабоволюка В.В. надійшла копія матеріалів виконавчого провадження № ВП НОМЕР_2.

03.10.2024 до суду від представника скаржника ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» - Семенченка Р.О. надійшло клопотання про долучення документів.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 вимоги скарги підтримав та просив їх задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 Цивільного процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За нормою ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києві від 13.12.2012 стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк « Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №450-Ф/07 від 07.12.2007 на загальну суму 526 доларів США 16 центів, що в гривневому еквіваленті по курсу Національного банку України станом на 13.12.2012 складає 4205,60 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 214 грн. 60 коп. та витрати, пов`язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, в розмірі 420,00 грн.

20.09.2013 на виконання зазначеного рішення видано виконавчий лист № 2604/24154/12.

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабоволюка В.В. від 13.04.2021 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/24154/12 виданого 20.09.2013.

Цього ж дня, 13.04.2021, державним виконавцем Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабоволюка В.В. винесено постанови:

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 300,00 грн.;

- про стягнення виконавчого збору в розмірі 484,02 грн.;

- про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 5 624,22 грн.;

Постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабоволюка В.В. від 04.06.2024 закінчено виконавче провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2604/24154/12 виданого 20.09.2013 Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості у розмірі 4 840,2 грн.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно зі статтею 192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

З огляду на зазначене виконання за виконавчим листом повинне було здійснюватися в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до частин першої-третьої цієї статті у разі якщо кошти боржника в іноземній валюті розміщені на рахунках, внесках або на зберіганні у банку чи іншій фінансовій установі, які мають право на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх продати протягом семи робочих днів іноземну валюту в сумі, необхідній для погашення боргу. У разі якщо такі кошти розміщені в банку або іншій фінансовій установі, які не мають права на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов`язує їх перерахувати протягом семи робочих днів такі кошти до банку або іншої фінансової установи за вибором виконавця, що має таке право, для їх реалізації відповідно до частини першої цієї статті. У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Із матеріалів справи убачається, що, ухвалюючи рішення у справі, Дніпровський районний суд м. Києва визначив суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення рішення.

Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. Зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця.

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц.

Примусове виконання державним виконавцем рішення суду про стягнення кредитної заборгованості в іноземній валюті без застосування положень статті 49 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у не встановлені виконавчим документом і цим Законом спосіб і порядок, свідчить про порушення прав стягувача як сторони виконавчого провадження, а тому державним виконавцем Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Рабоволюком В.В. 04.06.2024 неправомірно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 26.05.2022 у справі № 686/5863/13-ц, від 22.09.2023 у справі № 2-1540/12, від 12.11.2020 у справі № 127/17686/13-ц, від 09.10.2020 у справі № 799/23407/18, від 27.07.2020 у справі №607/16146/17, від 15.07.2020 у справі №711/12474/14-ц, від 01.07.2020 у справі № 308/1811/18.

Відповідно до ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», заінтересовані особи: боржник ОСОБА_2 , державний виконавець Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Рабоволюк Василь Вікторовича на дії (бездіяльність) державного виконавця, у зв`язку з чим постанова державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рабоволюка Василя Вікторовича про закінчення виконавчого провадження №65100018 від 04.06.2024 підлягає скасуванню. При цьому, в іншій частині вимог скарги суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог скарги, що спростовується мотивами задоволення вимог скарги в іншій частині.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. При цьому пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Враховуючи наведене та керуючись ст. 99, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 18, 39, 49 Закону України «Про виконавче провадження», Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Законом України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 5, 12, 13, 18, 447, 450, 451 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (код в , вул. Січових Стрільців, 10-Б, м. Київ), заінтересовані особи: боржник ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), державний виконавець Шевченківського ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Рабоволюк Василь Вікторовича (вул. Саксаганського, 110, м. Київ) на дії (бездіяльність) державного виконавця - задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавеця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Рабоволюка Василя Вікторовича про закінчення виконавчого провадження №65100018 від 04.06.2024.

В іншій частині вимог скарги - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 23.10.2024.

Суддя: