Ухвала

01 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 203/3867/22

провадження № 61-13020ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Орган опіки та піклування в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про визнання незаконним та нечинним висновку, визнання недійсними рішення про надання квартири, ордеру, скасування реєстрації у квартирі, виселення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог та уточненої позовної заяви, просила визнати дії посадових осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради під час винесення висновку від 12 жовтня 2018 року на підставі якого скасовано реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , такими, що вчинені самоправно, з перевищенням повноважень, наданих діючим законодавством;

визнати незаконним та нечинним висновок Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 12 жовтня 2018 року на підставі якого скасовано реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою;

визнати рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 21 травня 2019 року № 532 «Про надання квартири АДРЕСА_1 » недійсним і нечинним;

визнати недійсним ордер від 07 червня 2019 року про право проживання у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 із сім`єю у складі трьох осіб, у тому числі дружини ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 ;

скасувати реєстрацію ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 ,

виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з указаної квартири;

зобов`язати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не чинити (усунути) перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою шляхом вселення ОСОБА_1 до вказаного житла з забезпеченням безперешкодного доступу та передати ключі від вхідних дверей квартири.

Кіровський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 21 грудня 2023 року позов задовольнив частково. Визнав недійсним ордер, виданий Виконавчим комітетом Дніпровської міської ради 07 червня 2019 року № на житлове приміщення у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 на сім`ю із трьох осіб, у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (дружини), ОСОБА_4 (доньки).

Виселив ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Вселив ОСОБА_1 у квартиру АДРЕСА_1 .

Усунув ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 ключі від вхідних дверей цієї квартири.

В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 03 вересня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради залишив без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року - без змін.

24 жовтня 2024 року Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Разом із цим, Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в касаційній скарзі заявив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що повний текст постанови апеляційного суду від 03 вересня 2024 року не було вручено представнику заявника, оскільки поштою не надходило. З повним текстом постанови апеляційного суду від 03 вересня 2024 року представник заявника зміг ознайомитись лише 01 жовтня 2024 року після отримання копії касаційної скарги відповідача у справі ОСОБА_3 . Ураховуючи наведене, заявник вважає, що є підстави для поновлення строку на касаційне оскарження та просить його.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Частинами другою-четвертою статті 272 ЦПК України визначено, що у разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення, учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення. У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання - в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса в особи відсутня. За заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.

У разі доведення заявником недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПК України, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень, то в цьому випадку для відліку строку на касаційне оскарження застосовуються положення частини другої статті 390 ЦПК України, відповідно до якої заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження в разі подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Як видно з оскаржуваної постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року апеляційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року подано Органом опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради. Його представник - ОСОБА_5 у судовому засіданні 03 вересня 2024 року доводи апеляційної скарги підтримала, що свідчить про обізнаність Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради щодо розгляду апеляційним судом цієї справи.

Повний текст постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року складено 03 вересня 2024 року, отже останнім днем для звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою було 03 жовтня 2024 року.

Касаційну скаргу подано Органом опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради 24 жовтня 2024 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України.

Верховний Суд також врахував той факт, що постанова Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року в Єдиному державному реєстрі судових рішень зареєстрована 05 вересня 2024 року, забезпечено надання загального доступу 06 вересня 2024 року.

Заявник у заявленому клопотанні не зазначає дату отримання повного тексту оскаржуваної постанови та не надає суду відповідних доказів.

Верховний Суд зазначає, що на стадії відкриття касаційного провадження Верховний Суд не має можливості перевірити наявність чи відсутність доказів на підтвердження надсилання/вручення судом апеляційної інстанції копії рішення заявнику, оскільки за правилом частини сьомої статті 394 ЦПК України питання про витребування матеріалів справи вирішується під час відкриття касаційного провадження.

Особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту касаційної скарги, в тому числі щодо строку на оскарження.

Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.

Посилання заявника на те, що представник заявника ознайомився з повним текстом постанови апеляційного суду від 03 вересня 2024 року лише 01 жовтня 2024 року після отримання касаційної скарги відповідача ОСОБА_3 не є тими непереборними обставинами, що перешкоджали йому здійснити усі необхідні процесуальні дії для своєчасного звернення до суду з касаційною скаргою.

Таким чином, наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень не дають достатніх підстав для визнання їх поважними, оскільки заявником не надано жодного доказу щодо недотримання апеляційним судом вимог статті 272 ЦПК України, а із доданих до касаційної скарги матеріалів неможливо встановити, чи був порушений апеляційним судом порядок вручення судового рішення.

Відповідно до вимог частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу і якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

У зв`язку з тим, що наведені підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка подала касаційну скаргу, надати строк для усунення недоліків, а саме: направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази (супровідний лист про надсилання кореспонденції апеляційним судом, довідку суду щодо отримання/неотримання заявником копії повного тексту постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року тощо).

Крім того, у касаційній скарзі Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради заявив клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги на підставі статті 3 Закону України «Про судовий збір», оскільки заявник діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 .

Згідно з пунктом 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Ураховуючи наведене, Орган опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради на підставі пункту 14 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання касаційної скарги, а тому зазначене клопотання не підлягає процесуальному вирішенню.

Разом з тим, у порушення вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі заявником не зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду, у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Верховний Суд роз`яснює заявнику, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки за приписами частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення заявником підстав касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для розгляду касаційної скарги.

Виконання наведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Також, у прохальній частині касаційної скарги заявник просить рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року скасувати в повному обсязі і передати справу на новий розгляд за встановленою підсудністю, проте не ставить питання щодо постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року, якою рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно до частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

Ураховуючи наведене, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, заявникам необхідно надіслати на адресу суду нову редакцію касаційної скарги, яка має відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, та в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування; уточнити прохальну частину касаційної скарги, викласти її вимоги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції з урахуванням положень статті 409 ЦПК України, надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження постанови рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року за клопотанням Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради неповажними.

Касаційну скаргу Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев