Провадження № 2/679/491/2024
Справа № 679/1099/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 року місто Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., розглянувши в м. Нетішині за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, третя особа приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Папроцький Андрій Андрійович,

ВСТАНОВИВ:

До Нетішинського міського суду Хмельницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Огойко А.А., до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що 30.12.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Папроцьким А.А. було відкрито виконавче провадження № 68027245 з примусового виконання стягнення з нього на користь відповідача суми заборгованості за кредитним договором № 0732/002899-ZP від 17.08.2011 у розмірі 18829,38 грн на підставі виконавчого напису № 8836 від 22.09.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною. В рамках вказаного виконавчого провадження було винесено постанову про арешт коштів на усіх рахунках належних позивачу.

Вказаний виконавчий напис позивач вважає таким, що прийнятий з порушенням норм чинного законодавства та відповідно не підлягає виконанню, оскільки кредитний договір не був посвідчений нотаріально, приватний нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки документи подані для його вчинення не відповідали Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172.

Таким чином, позивач вважає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений приватним нотаріусом з грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Закону України "Про нотаріат".

У зв`язку з вище викладеними обставинами позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 17.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику)сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження повідомлений належним чином. Від представника відповідача до суду надійшов відзив у якому просив відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що нотаріус діяв в межах закону та своєї компетенції, оскільки вчиняючи даний виконавчий напис було стягнуто заборгованість, яка є безспірною, що було підтверджено належним доказами, наданими йому відповідачем, в передбаченому законом порядку. Разом з відзивом представником відповідача було надано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу.

За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили.

Третя особа належним чином повідомлялася про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, будь-яких заяв чи клопотань не заявляла.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судовим розглядом встановлено, що 30.12.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Папроцьким А.А., на підставі заяви відповідача про примусове виконання, було відкрито виконавче провадження № 68027245 про стягнення з позивача на користь відповідача суми боргу у розмірі 18829,38 грн за кредитним договором № 0732/002899-ZP від 17.08.2011, на підставі виконавчого напису № 8863 від 22.09.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. (а.с. 31-32).

Виконавчий напис № 8863 від 22.09.2021 видано приватним нотаріусом Київського МНО Сазоновою О.М. щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості у розмірі 18829,38рн за кредитним договором № 0732/002899-ZP від 17.08.2011 (а.с.16).

В рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем вчинялися наступні виконавчі дії, а саме: визначення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження; стягнення з боржника основної винагороди; звернення стягнення на доходи боржника; визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження; арешт коштів боржника (а.с. 8-9).

З Наказу Міністерства юстиції України від 12.09.2022 вбачається, що свідоцтво про право заняття нотаріальною діяльністю ОСОБА_2 було анульовано (а.с. 22).

Суду не надано доказів що кредитний договір № 0732/002899-ZP від 17.08.2011, на підставі якого було вчинено виконавчий напис № 8863 від 22.09.2021, було нотаріально посвідчено.

За загальним правилом ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні положення містяться в пункті 3.1. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі за текстом Порядок).

Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом.

Частиною 1 статті 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно ст. 46 ЗУ «Про нотаріат», нотаріуси або посадова особа, яка вчинює нотаріальні дії, має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина 2 статті 87 Закону України "Про нотаріат").

Згідно з пунктами 1.1., 1.2., 3.2., 3.5. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (далі за текстом Перелік). Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999.

Відповідно до п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів для одержання виконавчих написів подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Отже, суд зазначає, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, і беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі.

На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, нотаріус повинен упевнитись в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Зокрема, документом, що підтверджує цей факт, є отримання боржником вимоги стягувача щодо усунення порушень зобов`язання з підписом боржника про його отримання, що свідчить про ознайомлення боржника з поданою вимогою. Саме таку правову позицію висловив Верховний суд України в постанові від 20.05.2015 року (справа №6-158цс15).

Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.».

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в заяві ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору, на підставі якого було винесено виконавчий напис.

Відповідачем суду не надано документів, які свідчать про безспірність заборгованості позивача та наявності у нього права вимоги. Не надано таких документів і третьою особою.

Тобто, не надано підтверджень, що укладений кредитний договір, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, посвідчений нотаріально.

Отже, враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги вставлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що виконавчий напис суперечить вимогам чинного законодавства, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.

Згідно із ч. 3. ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 136 ЦПК України у разі подання позовної заяви після подання заяви про забезпечення доказів або позову розмір судового збору зменшується на розмір судового збору, сплаченого за відповідну заяву про забезпечення доказів або позову.

За подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, яку було подано до суду через підсистему «Електронний суд», позивач сплатив судовий збір в розмірі 484,48 грн, а також він сплатив судовий збір в розмірі 484,48 грн за подачу заяви про забезпечення позову до пред`явлення ним позову, яка була розглянута Нетішинським міським судом Хмельницької області 03.07.2024 (провадження № 2-з/679/6/2024), тобто, позивач сплатив судовий збір на загальну суму 968,96 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З позовної заяви вбачається, що позивач у прохальній частині позову просив стягнути з відповідача судові витрати, при цьому, зазначаючи у позовній заяві про орієнтовний розмір судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, який складається, окрім судового збору, також з витрат на правову допомогу у розмірі 6000,00 грн, на підтвердження понесення судових витрат, було надано договір про надання правничої допомоги, ордер та акт прийому-передачі послуг від 23.09.2024 .

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.

Із наданого представником позивача акту прийому-передачі послуг від 23.09.2024 вбачається, що позивачем були понесені витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Огойко А.А., пов`язані з розглядом зазначеної цивільної справи, у загальному розмірі 6000,00 грн.

Представником відповідача разом із відзивом було завлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, з огляду на їх неспівмірність складності справи та середній заробітній платі в регіоне, де працює адвокат.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Однак обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Отже, розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу з огляду на положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд вважає неспівмірним зі складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг, оскільки вони не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, складність судової справи, виходячи з критерію розумності та реальності, керуючись принципами справедливості та пропорційності, суд вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірним із складністю справи і завищеним, та приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу та стягнення таких витрат у розмірі 4000,00 грн.

Тобто, всього до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у загальному розмірі 4968,96 грн.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», ЦК України, Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, ст. ст. 12, 13, 141, 206, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 8863 від 22 вересня 2021 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () заборгованості у розмірі 18829,38 грн за кредитним договором № 0732/002899-ZP від 17.08.2011.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальному розмірі 4968,96 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його складення (підписання). Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Кудрявський Узвіз, буд. 5-Б.

Третя особа: приватний виконавець ВО Рівненської області Папроцький Андрій Андрійович, адреса: м. Рівне, вул. вул. Мазепи, буд. 4а/6а, офіс 304.

Суддя О.М. Томілін