КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9686/2024
Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

секретар - Черняк Д.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року,

встановив:

у жовтні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за договором позики в розмірі 386 300 гривень та три відсотки річних в розмірі 67 184, 44 гривень.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача - ОСОБА_4 , який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, представника відповідача - Бабенка С.С. , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилалась на те, що 30 червня 2017 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого нею у позику ОСОБА_2 було передано грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США строком до 15 серпня 2017 року, що підтверджується розпискою. У строк, визначений договором, грошові кошти повернуті не були, у зв`язку з чим позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договором позики, що станом на 02 червня 2023 року становить 386 300 гривень, а також три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 67 184,44 гривні.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підпис у розписці про отримання коштів у позику ОСОБА_2 не належить, а тому позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню. Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки він зроблений із порушенням норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначала, що не підписувала розписки про отримання у борг грошових коштів від позивача, у зв`язку з чим заявила клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, на вирішення якої просила поставити питання: чи виконано підпис у графі Розписки від 30.06.2017 («Підпис») ОСОБА_2 .? Чи виконані рукописні тексти (рукописні записи) у документі Розписка від 30.06.2017 однією особою? Чи виконано рукописний текст у документі Розписка від 30.06.2017 під впливом збиваючих факторів (природних, штучних)? Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 у документі Розписка від 30.06.2017 під впливом збиваючих факторів (природних, штучних)?

Ухвалою Святошинського районного суду від 06 жовтня 2022 року клопотання було задоволено, призначено у справі почеркознавчу експертизу. При цьому у розпорядження експерта було передано матеріали даної справи, однак питання щодо долучення до них вільних та експериментальних зразків підпису та почерку відповідача ОСОБА_2 судом не вирішувалось.

У листопаді 2022 року до суду надійшло клопотання експерта про надання вільних та експериментальних зразків підпису ОСОБА_2 , а листом від 22 лютого 2023 року матеріали справи повернуто до суду без виконання експертизи.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 лютого 2023 року провадження у справі було поновлено, призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 30 березня 2023 року.

У березні 2023 року від представника відповідача надійшло клопотання про повторне призначення експертизи, на вирішення якої вона просила поставити питання: чи виконано підпис у графі Розписки від 30.06.2017 («Підпис») ОСОБА_2 .? Чи виконані рукописні тексти (рукописні записи) у документі Розписка від 30.06.2017 однією особою? Чи виконано рукописний текст у документі Розписка від 30.06.2017 під впливом збиваючих факторів (природних, штучних)? Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 у документі Розписка від 30.06.2017 під впливом збиваючих факторів (природних, штучних)?

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року клопотання було задоволено, призначено у справі почеркознавчу експертизу. При повторному розгляді клопотання відповідача про призначення експертизи питання щодо передачі в розпорядження експерта зразків підпису та почерку ОСОБА_2 судом також вирішено не було.

20 липня 2023 року до суду надійшло клопотання експерта про надання вільних та експериментальних зразків підпису та почерку ОСОБА_2 .

Після ознайомлення з клопотанням експерта представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 неодноразово подавались до суду клопотання про продовження строку для виконання вимог експерта. Представник відповідача вказував, що ОСОБА_2 перебуває за межами України, що позбавляє її можливості надати зразки підпису та почерку.

25 вересня 2023 року до суду першої інстанції поштою надійшла заява ОСОБА_2 про надання вільних та експериментальних зразків підпису та почерку відповідача. До заяви було надано світлокопії актів здачі-прийняття робіт, договорів дарування, а також аркуші паперу з підписами та рукописними текстами. Вказані документи і були направлені експерту в якості експериментальних та вільних зразків підпису та почерку відповідача для проведення дослідження.

У листопаді 2023 року до суду надійшов Висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи. Зі змісту вказаного висновку вбачається, що підпис від імені ОСОБА_2 у розписці від 30 червня 2017 року виконаний не ОСОБА_2 , рукописний текст розписки виконаний однією особою, підпис від імені ОСОБА_2 виконаний під дією збиваючих факторів штучного характеру.

Вказаний висновок експерта не може бути визнано належним доказом по справі, оскільки судом було порушено порядок призначення експертизи, а почеркознавче дослідження було проведено на підставі документів, наданих до суду із порушенням встановлених вимог.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

За змістом частини третьої статті 102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом, а учасники справи можуть запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта (частини 4, 5 статті 103 ЦПК України).

Статтею 104 ЦПК України встановлені вимоги до змісту ухвали про призначення експертизи, згідно яких в ухвалі про призначення експертизи суд зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Окрім того, відповідно до п. 3.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5) у документі про призначення експертизи (залучення експерта) зазначаються такі дані: місце й дата винесення постанови чи ухвали; посада, звання та прізвище особи, що призначила експертизу (залучила експерта); назва суду; назва справи та її номер; обставини справи, які мають значення для проведення експертизи; підстави для призначення експертизи; прізвище експерта або назва експертної установи, експертам якої доручається проведення експертизи; питання, які виносяться на вирішення експертові; перелік об`єктів, що підлягають дослідженню; інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Відповідно до пп. 1.1. п.1 Розділу І Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5), Основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (літерних та цифрових) і підпису. Такою експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукописного тексту під впливом будь-яких факторів, що заважають (природних: хворобливий стан, хронічні захворювання, вікові зміни; тимчасових зовнішніх: незвичне тримання засобу для писання, незвична поза, обмеження зорового контролю тощо; тимчасових внутрішніх: алкогольне сп`яніння, фармакологічні, наркотичні засоби тощо; штучних: викривлення письма зміненими рухами); визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо).

Об`єктом почеркознавчої експертизи є почерковий матеріал, в якому відображені ознаки почерку певної особи у тому обсязі, в якому їх можна виявити для вирішення поставлених завдань.

Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

Згідно з пп. 1.3. п.1 Розділу І Науково-методичних рекомендацій для проведення досліджень орган (особа), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), повинен(на) надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (літерні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до відкриття кримінального провадження, провадження у справах про адміністративні правопорушення, цивільних, адміністративних чи господарських справах і не пов`язані з їх обставинами; умовно-вільними є зразки почерку та (або) підпису, виконані певною особою до відкриття провадження у справі, але пов`язані з обставинами цієї справи або виконані після відкриття провадження у справі та є як пов`язаними зі справою, так і не пов`язаними з її обставинами; експериментальні зразки почерку та (або) підпису, що виконані за завданням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у зв`язку з призначенням такої експертизи.

Вільні зразки по змозі повинні відповідати об`єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості тощо), за його змістом та цільовим призначенням (пп. 1.5. п.1 Розділу І).

Відбирати експериментальні зразки почерку необхідно у два етапи. На першому етапі особа, почерк якої підлягає ідентифікації, виконує текст за тематикою, близькою до досліджувального об`єкта, у звичних умовах (сидячи за столом, із звичним приладдям письма, при денному освітленні). На другому етапі зразки відбираються під диктовку тексту, аналогічного за змістом тому, що досліджується, або спеціально складеного тексту, який містить фрази, слова і цифри, узяті з рукописного тексту, що досліджується. На цьому етапі зразки відбираються в умовах, що максимально наближаються до тих, у яких виконувався рукописний текст, що досліджується, тобто в тій самій позі (лежачи, стоячи тощо), таким самим приладдям письма та на папері того самого виду (за розміром, лінуванням, характером поверхні тощо), що й документ, який досліджується. Якщо буде помічено, що той, хто пише, намагається змінити свій почерк, темп диктовки слід прискорити (пп. 1.6. п.1 Розділу І).

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що судом першої інстанції не з`ясовувалось питання про те, де перебувають оригінали договорів та актів, світлокопії яких були надані ОСОБА_2 для дослідження, а експериментальні зразки підпису ОСОБА_2 судом взагалі не відбирались. В якості експериментальних зразків підпису та почерку відповідача було досліджено аркуші паперу зі зразками підпису та почерку, які були направлені до суду поштою, що виключає можливість достовірного встановлення, що вказані рукописні тексти були виконані саме ОСОБА_2 . В якості вільних зразків підпису було досліджено копії документів, що суперечить Науково-методичним рекомендаціям з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012 № 1950/5).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За встановлених обставин Висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 17 листопада 2023 року №20180/23-32 не може бути визнано судом належним доказом по справі.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою представник позивача вказував на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про призначення експертизи, у зв`язку з чим просив призначити у справі повторну судову почеркознавчу експертизу.

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилась. Представник відповідача - Бабенко С.С. надав суду пояснення про те, що ОСОБА_2 перебуває за межами України, у зв`язку з чим не може з`явитись до суду для відібрання експериментальних зразків почерку. Судом апеляційної інстанції було оголошено перерву для роз`яснення адвокатом Бабенком С.С. відповідачу ОСОБА_2 порядку призначення почеркознавчої експертизи та наслідків неявки до суду для відібрання зразків почерку. У судову засідання 22 жовтня 2024 року ОСОБА_2 не з`явилась, а її представник повідомив суд про те, що відповідач може повернутись до України не раніше 14 січня 2025 року.

За таких обставин у задоволенні клопотання про призначення повторної судової експертизи було відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, на власний розсуд розпорядилась своїми процесуальними правами щодо надання до суду вільних та експериментальних зразків свого почерку для проведення почеркознавчої експертизи.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 червня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позичальник отримала в борг 10 000 доларів США строком до 15 серпня 2017 року, що підтверджується розпискою.

Правом подачі відзиву на позовну заяву та апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 не скористалась. З наданих до суду письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що вона не заперечує, що знайома з позивачем ОСОБА_1 , однак вказує, що позивач не мала грошових коштів в розмірі 10 000 доларів США станом на червень 2017 року. Відповідач вказувала, що у зазначений період дійсно позичала грошові кошти у різних осіб, однак виконувала свої зобов`язання. Вказані доводи ОСОБА_2 колегія суддів вважає неспроможними, оскільки нею не було спростовано отримання грошових коштів від позивача.

ОСОБА_2 одночасно посилалась на те, що вона не отримувала грошові кошти від позивача, що позивач не мала таких коштів, що розписка не містить всіх необхідних реквізитів та що позивачем невірно проведено розрахунок заборгованості відповідно до положень ст. 625 ЦК України.

За таких обставин апеляційний суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики та невиконання його умов відповідачем.

Поряд з цим, суд звертає увагу на те, що позивачем при визначенні розміру заборгованості було допущено помилку в розрахунках. Так, при зверненні до суду з позовом позивач просила про стягнення суми боргу в гривні, а також інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

У червні 2023 року позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, у якій просила стягнути суму боргу в гривні за курсом станом на 02 червня 2023 року (дату подання заяви про збільшення позовних вимог). При цьому позивач вказувала, що курс долара США до гривні становить 36,57 гривень за один долар США, однак розмір боргу вказувала 386 300 гривень.

Так, станом на 02 червня 2023 року курс становив 36,5686 гривень за один долар США, а тому розмір боргу становить 365 686 гривень. Судом апеляційної інстанції проведено розрахунок 3% річних відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України з урахуванням дійсного розміру заборгованості визначено у сумі 74 965,63 гривень.

Статтею 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 11 486, 30 гривень.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 25 січня 2024 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 440 651,63 гривня.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 11 486,30 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 31 жовтня 2024 року.

Головуючий

Судді