УХВАЛА

24 травня 2024 року

м. Київ

справа № 635/2755/17

провадження № 61-13911св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.,

учасники справи за первісним позовом:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

за зустрічним позовом:

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

за позовом третьої особи:

позивач - ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,

третя особа - приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Гаража Наталія Петрівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Лаєвською Марине Леніківною , на рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 червня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільної сумісної власності подружжя, в якому просив розподілити спільне майно подружжя - житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за кожним по 1/2 частині.

Позов мотивований тим, що з 19 березня 1993 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 09 вересня 2005 року на спільні кошти подружжя за договором купівлі-продажу було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на що він надав нотаріально посвідчену заяву про належність коштів, які витрачені на придбання будинку - спільні сумісні. Право власності на будинок оформлено на відповідача. Весь період подружнього життя позивач працював і забезпечував дружину та трьох дітей. У 2015 році відношення з відповідачем погіршились і вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу. Заочним рішенням від 13 квітня 2017 року, яке не набрало законної сили шлюб розірвано. Незважаючи на вказане рішення вони з позивачем та їх діти продовжують проживати у спірному будинку. Після погіршення відносин з відповідачем, остання неодноразово наголошувала, що вона є єдиною власницею спірного будинку, право власності позивача на будинок не визнає і не надає згоду на реєстрацію місця проживання позивача у будинку, тому він звернувся до суду з позовом.

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 , в якому просила визнати її особистою власністю 43/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що дійсно перебувала з 19 березня 1993 року з позивачем у зареєстрованому шлюбі. 09 вересня 2005 року в період шлюбу за договором купівлі-продажу на її ім`я було придбано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на оплату вартості якого відповідач надала 93425,00 грн. отриманих від продажу належної їй та ОСОБА_3 на праві власності квартири АДРЕСА_2 . Продаж квартири від імені на той час неповнолітнього сина, вчинено з дозволу виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області із застереженням про придбання на його ім`я частини спірного будинку. Оскільки будинок придбаний за 108575,00 грн, з яких 46712,50 грн грошові кошти отримані відповідачем від продажу квартири, тому частка її особистої власності в спірному будинку становить 43/100.

У серпні 2017 року третя особа ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Гаража Н. П. та просив визнати недійсним в частині права власності ОСОБА_2 на 43/100 ідеальних часток договору від 09 вересня 2005 року купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Гаражою Н. П., реєстр № 2454, також просив визнати за ним права власності на 43/100 ідеальних часток вказаного будинку.

Позов мотивований тим, що позивач та відповідач по справі є його батьками. Коли у липні 2017 року батько подав позов про поділ житлового будинку, де проживає вся родина, мати надала сімейні документи, з яких він дізнався, що був разом із матір`ю співвласником квартири АДРЕСА_2 . Дозвіл на продаж квартири від його імені на той час неповнолітньої особи надано виконавчим комітетом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області із застереженням про придбання на його ім`я частини будинку. Угоду купівлі - продажу будинку від себе особисто та від його імені ОСОБА_2 і будинок на праві власності в цілому оформлено на її ім`я. Оскільки квартиру продано за 93425,00 грн, з яких 1/2 частина у розмірі 46712,50 грн належить йому, тому у праві власності на житловий будинок йому полягає 43/100 частини. Оскільки батьки при оформленні угоди купівлі-продажу в супереч вимогам діючого законодавства позбавили його права власності на частину будинку, він звернувся з позовом про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та про визнання права власності на частину будинку, що придбаний батьками в шлюбі.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Розділено майно подружжя ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат у розмірі 1000 грн. В задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання 43/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями особистою власністю повністю відмовлено. Судові витрати понесені ОСОБА_2 віднесено на її рахунок. В задоволенні вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, про визнання права власності повністю відмовлено. Судові витрати понесені ОСОБА_3 віднесено на його рахунок.

Постановою Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 2018 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільної сумісної власності подружжя, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання частини житлового будинку особистою власністю, третя особа: ОСОБА_3 , позов третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, про визнання права власності, третя особа: приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Гаража Н. П. залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 22 липня 2020 року касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - задоволено частково. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 25 травня 2018 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2018 року - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання частини житлового будинку особистою власністю задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 67/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на 67/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. Визнано за ОСОБА_2 право особистої власності на 33/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . В задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_2 відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним та визнання права власності відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 670 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 4 154 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 491,16 грн. Відмовлено ОСОБА_2 у відшкодуванні витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, у розмірі 8120 грн. Судові витрати, понесені ОСОБА_3 , віднесено на його рахунок.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 28 червня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лаєвської М. Л. залишено без задоволення, апеляційні скарги ОСОБА_3 , ОСОБА_2 задоволено. Рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2021 року в частині визнання за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 67/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в частині визнання за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на 67/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в частині визнання за ОСОБА_2 права особистої власності на 33/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в частині відмови у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розподілу судових витрат скасовано і ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання частини житлового будинку особистою власністю задоволено повністю. Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Гаража Н. П., про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним, визнання права власності задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право власності на 7/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя право власності на 7/100 частин та право особистої власності на 43/100 частин, а всього на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право особистої власності на 43/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним - залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 277,88 грн витрат, пов`язаних з розглядом справи. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати, пов`язані з розглядом справи, у розмірі по 2 834,90 грн. з кожного.

У вересні 2023 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний Суд» подав касаційну скаргу за підписом Лаєвської М. Л. , в якій просив рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 28 червня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги та відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 вересня 2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 28 червня 2023 року, відкрито касаційне провадження у справі № 635/2755/17,витребувано справу з суду першої інстанції.

У листопаді 2023 року матеріали цивільної справи № 635/2755/17 надійшли до Верховного Суду.

В той же час ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2024 року справу № 712/3590/22 (провадження № 61-14297св23) передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що касаційний суд вважає за необхідне відступити від висновку щодо статті 65 СК України, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2020 року у справі № 127/16354/17 (провадження № 61-5698св19) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року у справі № 523/8319/14-ц (провадження № 61-38040св18), про те, що:

«наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору на придбання майна, зафіксованої у такому договорі, не свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки письмова згода необхідна при розпорядження таким майном, а не на його придбання»,

та зробити висновок про те, що:

«згода дружини, чоловіка на розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності;

у випадку набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Саме цим обумовлена необхідність згоди іншого подружжя на набуття одним із подружжя майна у право спільної сумісної власності;

наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя;

у разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність».

Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2024 року справу № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23) прийнято та призначено до розгляду.

Правовідносини, спір з приводу яких вирішується у цій справі, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі № 635/2755/17.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що провадження у справі, що переглядається слід зупинити до закінчення перегляду у касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23)

Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 635/2755/17 до закінчення перегляду у касаційному порядку Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду справи № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

В. І. Крат