КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 367/4602/21 Апеляційне провадження № 22-ц/824/5648/2024Головуючий у суді першої інстанції - Кравчук Ю.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Ковальчук Анною Сергіївною, на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 серпня 2023 року та на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 вересня 2023 року у цивільінй справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 220 877,89 грн, що складаються з 196 312,00 грн - авансовий платіж, 19 434,89 грн - інфляційній втрати, 5 131,00 грн - 3% річних.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що 15.06.2020 між ним та відповідачем - ОСОБА_1 було досягнуто домовленості про придбання ОСОБА_2 у ОСОБА_1 транспортного засобу Skoda Kadiaq, після цього ним в рахунок наміру в майбутньому укласти договір купівлі-продажу транспортного засобу, було передано на користь ОСОБА_1 грошові кошти в загальній сумі 196 312,00 грн, що підтверджується власноручно написаною ОСОБА_1 розпискою від 15.06.2020.

Зазначав, що згідно вищевказаної розписки, ОСОБА_1 отримавши грошові кошти зобов`язалась передати транспортний засіб або повернути грошові кошти до 31.07.2020.

ОСОБА_2 наголошував, що у зв`язку із закінченням строку передання транспортного засобу або повернення грошових коштів він неодноразово, в усній формі та в розмові по телефону нагадував ОСОБА_1 про передання транспортного засобу або повернення заборгованої суми, але всі його нагадування залишилися без реагування.

Стверджував, що у передбачений розпискою строк сторони не уклали договору купівлі-продажу визначеного транспортного засобу, тому платіж, переданий ОСОБА_1 за розпискою є авансом та підлягає поверненню власникові (т. 1 а.с. 1-5)

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28.08.2023 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 220 877,89 грн, а саме: авансовий платіж у розмірі 196 312,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 19 434,89 грн, 3% річних у розмірі 5 131,00 грн. Вирішено питання розподілу судового збору (т. 1 а.с. 206-214).

Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18.09.2023 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн (т. 2 а.с. 227-229).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та непрвильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та додаткове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову та заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити у повному обсязі. Вказує, що зміст документа «розписка» не дає чіткого розуміння, що відповідач отримала від позивача кошти, а свідчить про фіксування суми предоплати. Окрім того, між позивачем та відповідачем не було домовленості про придбання позивачем у відповідача транспортного засобу Skoda Kadiaq. Надана позивачем розписка є нічим іншим, ніж недійсним (нікчемним) правочином, оскільки правова природа розписки не узгоджується зі ст. 1047 ЦК України, зміст розписки є двозначним та суперечним, за доводами позивача, розписка була укладена на виконання попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу, якого не існувало та не існує, розписка вчинена за відсутності волевиявлення відповідача.

Щодо законності ухваленого додаткового рішення, то розгляд заяви відбувся за відсутності повідомлення відповідача та його представника про даний судовий розгляд, у тому числі від позивача та його представника не було отримано доказів понесених витрат на правову допомогу, а в Електронному суді вказані документи отримано не було, що унеможливило звернутись до суду з клопотанням про їх зменшення у зв`язку із неспівмірністю чи запереченнями. Також, позивачем не було виконано вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України (т. 2 а.с. 1-12).

17.01.2024 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, де вказано, що при наданні власних пояснень, ОСОБА_1 підтвердила факт написання наявної у матеріалах справи розписки. ОСОБА_1 намагається ввести суд в оману щодо дійсних обставин виготовлення нею долученої до матеріалів справи розписки та створити хибну думку шляхом повідомлення неправдивої інформації про неотримання грошових коштів з метою ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань (т. 2 а.с. 33-38).

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи..

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Частково задовольняючи заяву про ухвадення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем виконано вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Але погодитись із такими висновками у повній мірі не можливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.06.2020 ОСОБА_1 власноручно була складена розписка про те, що остання отримала від ОСОБА_2 130 872,00 грн в рахунок передоплати за автомобіль Skoda Kadiaq. Також, в розписці ОСОБА_1 зазначено про те, що остання взяла суму 65 440,00 грн в якості передоплати, зобов`язалася передати автомобіль або повернути кошти в повному розмірі до 31.07.2020.

У зв`язку з простроченням повернення коштів з 01.08.2020 по 15.06.2021 позивачем нараховано 3% річних згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 5 131,00 грн та інфляційні витрати у розмірі 19 434,89 грн.

Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частинами 1, 2 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За своєю суттю розписка про отримання грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц (провадження № 61-7418св18).

Зі змісту розписки вбачається, що ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 130 872,00 грн та 65 440,00 грн та зобов`язалась передати автомобіль або повернути грошові кошти у повному розмірі до 31.07.2020. Написана розписка підписана власноруч ОСОБА_1 (а.с. 10).

Частиною 1 статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно частин 1 - 3 статті 635 ЦК УКраїни попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Статтею 570 ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ч. 3 ст. 571 ЦК України у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Із матеріалів справи вбачається, та як було встановлено під час розгляду справи у суді першої інстанції при наданні власних поясненнь, як і в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 підтвердила факт написання наявної в матеріалах справи розписки. При цьому, ОСОБА_1 не наведено логічних та переконливих аргументів про те, чому вона внесла свої персональні дані та поставила свій підпис у розписці про отримання грошових коштів від 15.06.2020, які, за її словами, вона не отримувала.

Отже, передаючи грошові кошти відповідачу, позивач був упевнений, що передає авансові кошти для придбання в майбутньому у відповідача транспортного засобу. Оскільки у визначений сторонами строк не було укладено ні попереднього, ні основного договору щодо купівлі-продажу транспортного засобу, тому отримані за розпискою кошти в сумі 196 312,00 грн є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

При цьому, судом першої інстанції було перевірено посилання відповідача на те, що написана ОСОБА_3 розписка була майбутнім зразком у зобов`язаннях між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , та зроблено правильний висновок про те, що предметом зобов`язань між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є грошові кошти в розмірі 110 000,00 дол США, що було досліджено у справах № 367/656/23 та № 367/3849/23, і зазначені зобов`язання не мають будь-якого зв`язку у предметі чи підставах позову із даною справою.

Оскільки, після спливу строку зазначеного в розписці (31.07.2020), відповідач кошти не повернула, автомобіль позивачу не продала, а станом на дату звернення до суду з позовом, угода між сторонами не відбулась, сума (аванс) отримана відповідачем від позивача також не була повернута останньому, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Доказів на спростування таких висновків відповідачем суду не надано.

Позивачем в позовній заяві завлено вимогу про стягнення з відповідача як основної суми коштів, інфляційних витрат так і трьох відсотків річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У свою чергу, відповідачем не надано жодного доказу чи спростування обрахунків позивача щодо нарахування індексу інфляції та 3% річних, тому суд першої інстанції правомірно задовольнив вимогу позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних у заявленому розмірі, у зв`язку з порушенням останньою грошового зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги в цілому є ідентичними доводам, що були викладені заявником у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, які не спростовують висновків суду першої інстанції, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду, яким була надана належна правова оцінка та який їх обґрунтовано спростував, тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Щодо оскарження додаткового рішення, апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Так, згідно положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналізуючи зазначену норму процесуального права, слід дійти висновку про те, що для відшкодування витрат на правничу допомогу, заявником має бути вчинено дві обов`язкові дії, а саме, до закінчення судових дебатів зробити заяву про відшкодування судових витрат, а в подальшому, надати докази понесених витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, якщо такі докази не було подано під час розгляду справ.

Із матеріалів справи не вбачається, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просив судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покласти на відповідача.

До позовної заяви надано копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 1/08/06-21, у п. 4.6 якого визначено, що на підтвердження факту надання АО клієнту правової (правничої) допомоги, відповідно до умов цього договору, АО складається акт наданих послуг (правової (правничої) допомоги) і направляється та/або вручаєтсья під розписку клієнту;

копія додаткової угоди № 1 від 08.06.2021;

копія ордеру серії АА № 1113558 від 16.06.2021;

копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КВ № 000184 від 23.04.2018.

Однак, ані у позовній заяві, ані у будь-якому іншому процесуальному документі позивачем не було надано докази на підтвердження понесених витрат на надання правової (правничої) допомоги, а також не було зроблено заяву, до закінчення судових дебатів, про надання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, як то визначено ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

За відсутності зазначених доказів, а також без подання відповідної заяви про їх надання у визначений законодавством строк, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

Таким чином, додаткове рішення підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Ковальчук Анною Сергіївною, задовольнити частково.

Рішення рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 серпня 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 вересня 2023 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвадення додаткового рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач

Судді