Провадження № 22-ц/812/1507/24 Головуючий суду першої інстанції Шолох Л.М.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2024 року м. Миколаїв Справа № 490/2319/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Крамаренко Т.В.,

при секретарі судового засідання Лівшенку О.С.,

за участю представника відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діяла її представниця ОСОБА_3 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2024 року, постановлену під головуванням судді Шолох Л.М., в залі судового засідання в м. Миколаїв, з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про визнання договору позики та іпотеки недійсним,

В С Т А Н О В И В:

22 квітня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, який уточнила в подальшому, до ОСОБА_4 , в якому просила суд: визнати договір позики укладений 08 жовтня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 недійсним з моменту його укладення сторонами; визнати договір іпотеки укладений 08 жовтня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 недійсним з моменту його укладення сторонами.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2020 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено ОСОБА_5 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2024 року позов залишено без розгляду.

Ухвала суду мотивована тим, що позивачка повторно не з`явилась до судового засідання, заяви про розгляд справи без її участі суду не надала.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 , в інтересах якої діяла її представниця - ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм процесуального права просила ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 ніякої повістки про виклик до суду на 26 липня 2024 року не отримувала.

Позивачка неодноразово отримувала повістки і коли не мала можливості з`явитись до суду то відповідно до статті 131 ЦПК України своєчасно повідомляла суд, вказувала про причини неявки до суду. Саму ухвалу позивачка не отримувала.

ОСОБА_2 вважає, що відповідно до статті 44 ЦПК України вона добросовісно користувалась процесуальними правами і ніколи не зловживала ними.

Крім того позивачка не отримувала жодного смс повідомлення про виклик до суду.

По справі витребувані всі докази, закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду.

Від ОСОБА_4 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, де зазначав, що позивачка та його представник мали велику кількість варіантів бути обізнаними про стан справи, а не чекати смс повідомлення, не враховуючи той факт, що доказів про підготовку та подання заяви про інформування сторони шляхом смс повідомлення до апеляційної скарги не надавалось.

Починаючи з 2020 року позивачка не надає додаткові докази, не проводить жодних дій, маючи представника не приймає сама участі у розгляді справи та з невідомих причин представник не приймає участі у справі також.

За такого апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Центрального районного суду м. Миколаєва без змін.

Від інших учасників справи відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2020 року провадження по даній справі було відкрито та призначено судове засідання на 14 вересня 2020 року о 10.00 годин.

Розгляд справи судом першої інстанції відкладався неодноразово з різних причин.

26 листопада 2020 року ухвалою того ж суду. З урахуванням ухвали про виправлення описки від 26 листопада 2020 року закрито підготовче провадження та розгляд справи призначено на 11 березня 2002 року об 11.00 год.

24 червня 2021 року ухвалою суду першої інстанції позов залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивачки у судове засідання.

18 серпня 2021 року постановою Миколаївського апеляційного суду за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ухвала про залишення позову без розгляду скасована, а справа направлена для продовження розгляду.

06 вересня 2021 року справа прийнята до провадження у іншому складі суду першої інстанції.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи протягом розумного рядка незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зазначив, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів (пункт 47 рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі "DIYA 97 v. UKRAINE "; заява № 19164/04).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, годину та місце розгляду своєї справи або обмежень у праві отримання в суді усної чи письменної інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень в порядку, встановленому законом (частина 1 статті 8 ЦПК України).

Наслідки неявки в судове засідання позивача справи визначено статтею 257 ЦПК України.

За приписами пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче судове засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Наведена норма кореспондується з визначеним у частині 5 статті 223 ЦПК України правилом, за яким у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Аналіз зазначених норм вказує, що підставами для залишення позовної заяви без розгляду є: саме повторне неприбуття позивача у судове засідання без поважних причин або неповідомлення про причини неявки, якщо від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про дату, час і місце розгляду справи є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства відкритості судового процесу.

Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату та годину судового засідання, а й основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Правове значення в цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи, повторність неявки на судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Вказані правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, від 22 березня 2021 року у справі № 757/43966/16-ц.

Суд першої інстанції зазначив, що позивачка ОСОБА_2 належним чином повідомлялася про дату, час і місце судових засідань, призначених на 21 листопада 2023 року, 26 квітня та 26 липня 2024 року, проте в судове засідання не з`явилася та про причини неявки суд не повідомила та заяви про розгляд справи без її участі суду не надавала, що дає підстави для залишення позову без розгляду.

Між тим такі висновки суду є безпідставними, оскільки не відповідають матеріалам справи та наведеним правовим нормам.

Так, за матеріалами справи суд першої інстанції на виконання свого обов`язку щодо повідомлення позивачки про дату, час і місце розгляду справи направляв засобами поштового зв`язку на адресу останньої, яка була зазначена при звернення до суду з позовом, повістки (повідомлення) про виклик до суду на 21 листопада 2023 року та 26 липня 2024 року.

Проте повідомлення суду про розгляд справи на 21 листопада 2023 року повернулося на адресу суду з відміткою поштового відділення «за закінчення терміну зберігання», про що свідчить конверт з такою відміткою, що містяться в матеріалах справи ( т. 3 а.с. 3 ).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року, справа № 461/10610/13-ц , зазначено, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» чи «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» не є доказом належного інформування про дату, час і місце розгляду справи (близький за змістом висновок викладено у пункті 31 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року в справі № 127/2871/16-ц , в пунктах 47-48 постанови Великої Палати Верховного Суду в справі № 752/11896/17від 12 грудня 2018 року).

Отже з огляду на викладене позивачка не була належним чином повідомлена про розгляд справи 21 листопада 2023 року.

Конверт з повідомленням про розгляд справи на 26 липня 2024 року повернувся на адресу суду з позначкою «Адресат відсутній за вказаною адресою», що вважається належним повідомлення сторони про розгляд справи.

Щодо дати судового засідання 26 квітня 2024 року, яка зазначена в оскаржуваній ухвалі, то в матеріалах справи відсутні будь-які дані, що на цю дату призначалось судом судове засідання та учасники справи повідомлялись про нього.

Зазначена дата відображається у довідці секретаря судового засідання про те, що суддя перебуває у нарадчій кімнаті по іншій справі до 26 квітня 2024 року (т. 3 а.с. 10).

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції при розгляді позовної заяви ОСОБА_2 не дотримався вимог процесуального закону щодо належного повідомлення позивача про дату, час і місце розгляду справи, а тому безпідставно дійшов до висновку про залишення її позову без розгляду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи.

Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду є необґрунтованим та не відповідає обставинам справи та нормам діючого законодавства, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Питання про судові витрати заявника по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги на зазначену ухвалу суду першої інстанції підлягають вирішенню судом першої інстанції при ухваленні рішення у справі.

Керуючись статтями 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діяла її предстаниця ОСОБА_3 , задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 липня 2024 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про визнання договору позики та іпотеки недійсним направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Т.В. Крамаренко

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2024 року.