ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/5154/24

Головуючий у першій інстанції Павлов В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1376/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Коллект Центр

відповідач: ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 серпня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект Центр до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06.08.2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект Центр до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект Центр заборгованість за кредитним договором №7170705 від 25.10.2021 року в розмірі 1 686 грн. 18 коп., за кредитним договором №101774566 від 17.10.2021 року в розмірі 19 475 грн. 28 коп., а всього: 21 161 грн. 46 коп., а також судові витрати у розмірі: 3 028 грн. судового збору та 9 000 грн. витрат на правничу допомогу, а всього: 12 028 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06.08.2024 року, ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою.

Ухвалами Чернігівського апеляційного суду від 06.09.2024 року відкрито провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06.08.2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект Центр до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

В подальшому, на адресу Чернігівського апеляційного суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Переверзєва О.О. про зупинення провадження у даній справі, в якій він просить зупинити апеляційне провадження у справі на підставі п.2 ч.1 статті 251 ЦПК України, оскільки на даний час відповідач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 (а.с.106). На підтвердження зазначених обставин, до заяви представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Переверзєвим О.О. додано посвідчені: копію витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 04.03.2023 року №63, яким молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , командира І стрілецького взводу І стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 призначено офіцером групи цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_1 (а.с.107); копію посвідчення офіцера НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.108); копію посвідчення серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.109) та копію довідки військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2024 року №121, виданої лейтенанту ОСОБА_1 в тому, що він дійсно проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 з 24.02.2022 року і по теперішній час (а.с.110).

Також до поданої заяви представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Переверзєвим О.О. додано докази направлення її копії позивачу (а.с.111).

17.09.2024 року на адресу Чернігівського апеляційного суду від позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект Центр надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 (а.с.114-118), який не містить в собі заперечень проти задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Переверзєва О.О. про зупинення провадження у даній справі.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи клопотання сторони відповідача про зупинення провадження у справі, апеляційний суд вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

У зв`язку з військовою агресією проти України Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні запроваджено воєнний стан з 24.02.2022 року, який продовжено відповідними Указами Президента України, і який діє до цього часу.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 29.03.2023 року у справі №756/3462/20, провадження №61-7918св22. А саме: … Згідно зі статтею 1 Закону України Про Збройні Сили України Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної ухвали) (далі - Положення). Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України. Результат аналізу пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом оформлюється письмовими наказами по особовому складу. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА 3 перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки він не надав наказ по особовому складу.

Встановлено, що ОСОБА_1 , який є відповідачем у даній справі, згідно із довідкою військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2024 року №121, дійсно проходить військову службу по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 з 24.02.2022 року і по теперішній час (а.с.110).

Розумність строків розгляду справи, згідно статті 2 ЦПК України належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства, і є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини.

Згідно п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на розгляд справи упродовж розумного строку, закріплене в п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати, як право на доступ до правосуддя. При цьому, Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя, як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у статті 6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21.12.2010 року у справі Перетяка та Шереметьєв проти України, рішення від 28.05.1985 року у справі Ашінгдейн проти Великої Британії, рішення від 30.05.2013 року у справі Наталія Михайленко проти України).

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються і передбачають усталений порядок їх застосування. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (п.47 рішення Європейського Суду з прав людини від 21.10.2010 року у справі Дія 97 проти України, заява №19164/04).

Тобто, принцип правової визначеності передбачає зрозумілість, прогнозованість та усталений порядок застосування процесуальних норм.

В даному випадку норми процесуального права, зокрема п.2 ч.1 статті 251 ЦПК України, які покладають на суд безумовний обов`язок зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, є чіткими та прогнозованими в частині того, що вони встановлюють неможливість вирішення спору у відношенні сторони, яка перебуває у складі Збройних Сил України під час воєнного стану, до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України.

Розгляд справи у відношенні сторони, яка перебуває у складі Збройних Сил України в період воєнного стану є порушенням вказаних вище приписів процесуального закону, та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси такої сторони і суперечити принципу юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі Пономарьов проти України, п.53 рішення ЄСПЛ від 29.10.2015 року у справі Устименко проти України).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що статті 6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а і іншій стороні спору - відповідачу, в тому числі, при вирішенні питання щодо його перебування у складі Збройних Сил України під час дії воєнного стану.

За даних обставин, постановлення судом ухвали про зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України під час дії воєнного стану ґрунтується на Законі та переслідує легітимну мету, а також має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами, та не суперечить принципу юридичної визначеності.

Відповідно до п.2 ч.1 статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з ч.2 статті 251 ЦПК України, з питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.

Пунктом 2 частини 1 статті 253 ЦПК України передбачено, що провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.2 ч.1 статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Враховуючи наведене вище, а також приписи п.2 ч.1 статті 251 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Переверзєва О.О. про зупинення провадження у даній справі, підлягає задоволенню, і відповідно, провадження у даній цивільній справі підлягає зупиненню до припинення перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

Керуючись:п.2 ч.1 статті 251, п.2 ч.1 статті 253, статтями: 389, 390 ЦПК України,

у х в а л и в:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Переверзєва Олксандра Олександровича про зупинення провадження у даній справі №751/5154/24, задовольнити.

Провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 серпня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект Центр до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зупинити до припинення перебування відповідача ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: