Номер провадження: 22-ц/813/767/24
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Сегеди С.М., Дришлюка А.І.,

при секретарі судового засідання: Узун Н.Д.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

переглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Деменчук Дмитро Анатолійович, на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення факту сумісного проживання та визнання права на спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення факту сумісного проживання та визнання права на спадкування та просила суд визнати факт сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з березня 2013 року по час смерті ОСОБА_2 та визнати право на спадкування ОСОБА_1 на всю спадщину, що залишилась після смерті ОСОБА_2 ..

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер. Позивачка наголошує на тому, що тривалий час вона проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, спільно вели господарство, фінансові відносини та разом відпочивали. Виходячи з вказаного, позивачка вважає, що вона має право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з чим звернулась до суду з відповідним позовом.

09 березня 2021 року до районного суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач просив суд відмовити в задоволені позовної заяви, оскільки є неналежним відповідачем у даній справі, так як ПРА ОМР є уповноваженим органом з управління неприватизованим житлом. Вказував, що квартира АДРЕСА_1 є приватизованою з 01 листопада 2005 року, тому Приморська районна адміністрація не має жодного відношення до даної квартири, а належним відповідачем у даній справі є Одеська міська рада. Окрім того, зазначав, що необхідно залучити до участі у справі ОСОБА_3 , яка є співвласником зазначеної вище квартири. Також, представник відповідача просив районний суд звернути увагу на те, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували факт ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків притаманних подружжю з померлим з ОСОБА_2 ..

06 грудня 2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у задоволені позову ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення факту сумісного проживання та визнання права на спадкування відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду 17 лютого 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Деменчук Дмитро Анатолійович, направила засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу в якій просить суд скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 08 лютого 2024 року об 13:30 год з`явились: позивач ОСОБА_1 , інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням та розпискою, які містяться в матеріалах справи (а.с. 109, 111).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає частково, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилається на те, що Приморська районна адміністрація Одеської міської ради є неналежним відповідачем у даній справі, адже не є органом місцевого самоврядування та на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 ..

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції в повному обсязі з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.12.2017 Серія НОМЕР_1 , видане Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1697. На час смерті останній був зареєстрований та прожив за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорта ОСОБА_2 виданого Приморським РВ УМВС України в Одеській області 07липня 1995 року.

Після його смерті, 29 травня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до шостої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2 .. Однак, свідоцтво про право на спадщину позивачу нотаріусом не видавалось, у зв`язку з чим вона звернулась до суду із позовом про встановлення факту сумісного проживання та визнання права на спадкування.

На підтвердження сумісного проживання із померлим позивачка надала копію договору - замовлення на організацію та проведення поховання від 23.12.2017; акт від 29.05.2018 в якому зазначено, що ОСОБА_1 з березня 2013 року постійно проживала за адресою АДРЕСА_2 ; фотокартки; копію та оригінали заяви-пояснення ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 ..

Звертаючись із апеляційною скаргою ОСОБА_1 вказує, що судом першої інстанції не було досліджено наданих нею доказів, а саме пояснення свідків, факт отримання сумісних кредитів, обставини, які свідчать про ведення спільного побуту та проведення спільного відпочинку. Апелянт вважає, що нею було в повній мірі доведено факт спільного проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, а тому судом неправомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Апеляційний суд, дослідивши обставини справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. В

Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Статтею 315 ЦПК України визначено, що справи про встановлення юридичних фактів, у тому числі про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, мають розглядатися у порядку окремого провадження.

Як роз`яснено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідачами у випадку розгляду справи в позовному провадженні є інші спадкоємці померлого, оскільки саме на їх спадкові права буде мати вплив подальше вирішення справи. У випадку відсутності інших спадкоємців, відповідачем у справі є орган місцевого самоврядування, оскільки територіальна громада відповідно до ст. 1277 ЦК України є правонаступником відумерлого майна яке розташоване на її території.

Судом першої інстанції було встановлено, що Приморська районна адміністрація Одеської міської ради є неналежним відповідачем у даній справі, адже не є органом місцевого самоврядування.

Апеляційний суд вважає вірним вказаний висновок суду першої інстанції з огляду на положення ст. 51 ЦПК України, згідно якої належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач - це особа, залучена позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Слід наголосити, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи

Клопотань або заяв про заміну неналежного відповідача належним позивачем надано не було, більш того, в апеляційній скарзі апелянтом взагалі не порушується питання щодо особи, яка є або має бути відповідачем у даній справі.

Тому, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні позову з огляду на вказані обставини.

В свою чергу, обґрунтовуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилається на недоведеність позивачкою факту спільного проживання з померлим ОСОБА_2 , що у випадку наявності неналежного відповідача у справі є помилковим.

Так, згідно ст. 178 ЦПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову, ст. 180 ЦПК України встановлено право відповідача подати заперечення в яких викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

Згідно принципу рівності сторін (рівності вихідних умов) кожна сторона під час розгляду справи мусить мати рівні можливості для представлення своєї справи в суді; суд має дослідити аргументи кожної зі сторін, і жодна сторона не повинна мати певних вагомих переваг над протилежною стороною.

З огляду на обставини справи, для вирішення питання по суті необхідно заслухати та дослідити аргументи обох сторін, а так як до розгляду справи не було залучено належного відповідача, то інша сторона була позбавлена права на подання відповідних заперечень, заяв та аргументів.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, однак не спростували висновків суду першої інстанції апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції передчасно надано оцінку доказам, які були подані ОСОБА_1 щодо факту спільного проживання з ОСОБА_2 , тому рішення суду першої інстанції у вказаній частині необхідно змінити та доповнити в частині мотивування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Деменчук Дмитро Анатолійович - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року змінити та доповнити в частині мотивування.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 15 лютого 2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда