Справа № 465/1918/21 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/2995/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Cалата Я.І.,

з участю: ОСОБА_1 та представника АТ «Кредобанк»-Очич Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №465/1918/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Франківського районного суду м.Львова від 05 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Кредобанк"- про визнання частково недійсним кредитного договору та стягнення коштів

в с т а н о в и в:

17 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання частково недійсним кредитного договору та стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 20 грудня 2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 29092/2019 відповідно до якого АТ «Кредобанк» надав ОСОБА_1 кредит в сумі 651 993,00 грн. на строк до 19 грудня 2025 року.

04 грудня 2021 року АТ «Кредобанк» було видано ОСОБА_1 довідку №154-40372/21 у якій зазначені суми внесені ОСОБА_1 на погашення кредиту: 734 067,82 грн.-сума сплаченого основного боргу; 6,52 грн.-сума сплачених відсотків за користування кредитними коштами; 140 830,56 грн.-сума сплаченої комісії за управління кредитом.

Зазначає, що АТ «Кредобанк», встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу при тому, що відповідач нарахував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме: за обслуговування кредиту банком, що вважає, є незаконним та не відповідає вимогам справедливості, суперечить ч.1ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказує, що всупереч п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» АТ «Кредобанк» були нараховані проценти та коміся.

Просив позов задоволити.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 05 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Кредобанк» про визнання частково недійсним кредитного договору відмовлено.

Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 140 830,56 грн. сплаченої комісії за управління кредитом та 6, 52 грн. сплачених відсотків.

Рішення суду оскаржило АТ «Кредобанк».

Вважає рішення суду незаконним. При ухваленні рішення, судом порушено норми матеріального права. Звертає увагу суду на досягнення сторонами всіх істотних умов при укладенні кредитного договору. Зазначає, що ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами кредиту і його сукупною вартістю. На момент укладення спірного кредитного договору його умови повністю відповідали вимогам чинного законодавства.

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

11 грудня 2023 року позивачем ОСОБА_1 надано відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що 16 лютого 2021 року надавав відповідачу довідку про те, що він військовослужбовець та про отримані виплати, надсилав банку письмове звернення про звільнення його від сплати відсотків, комісії та штрафних санкцій на підставі п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», однак банк не прийняв його звернення та продовжував нараховувати комісію.

Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши пояснення представника відповідача АТ «Кредобанк» Очича Т.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 20.12.2019 року між Акціонерним товариством «Кредобанк» (далі по тексту АТ «Кредобанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 29092/2019.

Відповідно до умов кредитного договору позичальник ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 651993,00 грн. на строк до 19 грудня 2025 року на таких умовах: 0,001% річних за користування кредитом (п.3.2 договору), відсутністю комісії за видачу кредиту, щомісячною комісією за управління кредитом 0,9% від суми виданого кредиту в терміни, визначені кредитним договором ( п.2.1 договору).

Відповідно до п.5.1 кредитного договору № 29092/2019 від 20.12.2019 позичальник за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, крім відшкодування збитків, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання позичальника, за кожний день розстрочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі, розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пукту кредитного договору, не може перевищувати 15% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.

Відповідно до п.5.3.1 кредитного договору позичальник сплачує на користь банку штраф: у розмірі 200 грн. одноразово за кожний окремий випадок порушення, невиконання або неналежного виконання обов`язків передбачених п.10.1.8 та 10.1.3.3 кредитного договору.

Відповідно до додатку №1 до кредитного договору № 29092/2019 від 20.12.2019, який є невід`ємною частиною кредитного договору ОСОБА_1 було сплачено основний борг, проценти за користування кредитними коштами та комісія за управління кредитом, а саме:

734067,82 грн. сплаченого основного боргу; 6,52 грн.-сума сплачених відсотків за користування кредитними коштами, 140 830,56 грн.-сума сплаченої комісії за управління кредитом.

16 лютого 2021 року позичальник ОСОБА_1 надіслав на адресу АТ «Кредобанк» письмове звернення про звільнення його на підставі п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів іх сімей» від нарахованих процентів, комісії та штрафних санкцій як військовослужбовця.

22.02.2021 року від АТ «Кредобанк» на адресу ОСОБА_1 надійшла відповідь за підписом директора відділення АТ «Кредобанк» у м.Львові у якій зазначено, що Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів іх сімей» не передбачено скасування нрахування комісії за управління кредитом в розмірі 0,9% від суми виданого кредиту, відтак така підлягає сплаті.

Відповідно до п.1 ст.3 Закону України «Про соціальний і равовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі по тексту Закону) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів-громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України та членів їх сімей.

Відповідно до п.15 ст.14 Закону ( в редакції чинній на момент укладення кредитного договору) військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним- з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

За змістом листа Верховного Суду від 13.07.2018 року № 60-1543/0/-18 особливий період діє в Україні з 17.03.2014 року після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу Президентом України не приймалося.

Згідно довідки вих..№ 305/686 від 10.12.2019 року, виданої начальником фінансового управління Генерального штабу ЗСУ ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних Силах України на посаді військовослужбовця.

З посвідчення офіцера серії НОМЕР_1 , виданого військовою частиною НОМЕР_2 07.09.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Збройених Силах України на посаді начальника режимної служби військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 12.01.2015 року ОСОБА_1 є ветераном війни-учасником бойових дій.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , судом першої інстанції взято до уваги Закон, який дає право військовослужбовцям отримати споживчий кредит без оплати відсотків та штрафних санкцій.

В Прикінцевих положеннях Закону №1275-УІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» прописано про надання зазначеній нормі дії в часі у межах конкретно визначеного періоду, а саме: військовослужбовцям- з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним- з моменту призову під час мобілізації до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Відповідно до частини другої ст.5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії в часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що кредит, наданий АТ «Кредобанк» позичальнику ОСОБА_1 є споживчим, а тому для врегулювання даних правовідносин застосовується Закон України «Про захист прав споживачів» (у редакції, яка була чинною на час укладення кредитного договору).

За положеннями ч.5 ст.11, ч.1,2,5,7 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, положення згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець ( виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

У рішенні Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2-11 прописано, що положення п.п.22,23 ст.1, ст..11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч.4 ст.42 Контитуції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007 №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює здійснює на користь банку ( прийняття платежу від споживача тощо) або що іх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин ( укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитний договір тощо). Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 у справі №6-1746цс.

Відповідач, встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому, відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за обслуговування кредиту банком, що є незаконним та не відповідає вимогам справедливості, добросовісності, суперечить ч.1ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо можливості встановлення у кредитному договорі комісії за обслуговування кредиту. Суд прописав, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» від 10.06.2017 року щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.1та ч.2ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відтак, умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто, за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та прийняв законне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.5 ЦПК у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги в частині, що сторони досягли всіх істотних умов при укладенні договору спростовуються вище наведеним.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1;375; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Кредобанк» Очич Т.М. залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 05 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк