Справа № 348/1251/24
Провадження № 22-ц/4808/1297/24
Головуючий у 1 інстанції Солодовніков Р. С.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда -Ф» на заочне рішення Надвірнянського районного суду від 29 липня 2024 року, у складі судді Солодовнікова Р.С., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда -Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року ТзОВ «ФК «Артеміда - Ф» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 19.03.2020 між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 6881787.

Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (далі - Оферта), що опублікована на веб-сайті https://mycredit.ua, підписана електронним цифровим підписом «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та акцептована гр. ОСОБА_1 , шляхом підписання електронним підписом відповідача.

Відповідач здійснивши дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому було перераховано грошові кошти у розмірі 6000,00 грн, на поточний/картковий рахунок НОМЕР_1 вказаний відповідачем при оформленні договору позики. Відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 18.04.2020, розмір процентів акційних у день становить 1,52%, розмір процентів на прострочену позику у день, становить 2,70%. Первісний кредитор надав докази перерахування коштів від ТОВ «ФК Фінекспрес», котра являється підрядником в частині технічного перерахування коштів у безготівковій формі, та діє на підставі витягу з реєстру платіжної інфраструктури з інформацією про ліцензію на надання фінансових платіжних послуг від 27.04.2023 №21/764- рк, відповідно до умов договору № 23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Первісний кредитор надав довідку про ідентифікацію позичальника, особу позичальника, а також акцепт і підписання такою договору одноразовим цифровим підписом.

Позикодавець свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договором позики.

01.04.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс», уклали договір факторингу №016-010421 від 01.04.2021, яке в свою чергу відступило право вимоги на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на підставі договору факторингу №20231130/1 від 30.11.2023 .

Згідно Договору факторингу ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», включно і до ОСОБА_1 порядковий номер 116 згідно реєстру прав вимоги №20231130/1.

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики, станом на 24.05.2024 заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 17465,38 грн, що складається: з тіла кредиту - 4920,00 грн; заборгованості по процентам за користування - 9317,68 грн; заборгованості по простроченим процентам за користування - 0,00 грн; заборгованість за пенею - 0,00 грн; 3% річних згідно ч. 2 с. 625 ЦК України (3% річних) - 790,25 грн (період нарахування 19.04.2020 - 23.02.2022); · інфляційне збільшення - 2 437,45 грн (період нарахування 19.04.2020 - 23.02.2022).

З підстав невиконання позичальником умов кредитного договору, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 17465,38 грн на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф», та витрати по сплаті судового збору та правову допомогу.

Заочним рішенням Надвірнянського суду від 29 липня 2024 року позовТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» - адвокат Бачинський О.М. посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність рішення суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначив, що Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» як спеціальний закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб?єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

До документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо те не передбачено окремими законодавчими актами України. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

В пунктах 1,10. договору визначено, що позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Позичальника НОМЕР_1 . Сума кредиту складає: 6000,00 грн що передбачено п. 2. договору .

ТОВ «ФК «Фінекспрес», яке діє на підставі витягу з реєстру платіжної інфраструктури з інформацією про ліцензію на надання фінансових платіжних послуг від 27.04.2023 №21/764-рк, відповідно до умов договору №23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між Компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», було здійснено перекази: 1) 19.03.2020 року, сума 6 000,00 грн, відбувся успішний переказ на картку № НОМЕР_1 , номер платежу 25595.

Первісний кредитор надав докази перерахування коштів від ТОВ «ФК «Фінекспрес», котра являється підрядником в частині технічного перерахування коштів у безготівковій формі, та діє на підставі витягу з реєстру платіжної інфраструктури з інформацією про ліцензію на надання фінансових платіжних послуг від 27.04.2023 №21/764-рк, відповідно до умов договору №23-01-18/5 від 23.01.2018 року, укладеного між компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».

Даний документ повністю відповідає ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та відноситься до первинного облікового документу що складений в електронній формі.

Представник апелянта зазначив, що місцевий суд всупереч ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», безпідставно залишив поза увагою належний і допустимий доказ видачі кредиту/перерахування коштів, та вийшов за межі заявлених позовних вимог.

Посилання суду першої інстанції та те, що витяг з реєстру прав вимоги підписаний лише фактором ТОВ «Сіроко Фінанс» і що такий не є належним доказом переходу права вимоги за договором факторингу №016-010421 від 01.04.2021 року не відповідає дійсності, оскільки витяг з реєстру прав вимог по договору факторингу №016-010421 від 01.04.2021, підписаний як ТОВ «Сіроко Фінанс» (фактором) так ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»(як клієнтом), і такий є підтвердженням переходу права грошової вимоги, зокрема і по позичальнику ОСОБА_1 .

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №6881787 від 19.03.2020 р. в розмірі 17 465,38 грн на користь ТОВ«ФК «Артеміда-Ф». Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати в суді першої інстанції, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 7 000 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» судові витрати в ході апеляційного розгляду справи, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 3633,60 грн та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 10 000 грн.

Правом на подачу відзиву відповідач ОСОБА_1 не скористався, що відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження,

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене судом першої інстанції вищезазначеним вимогам не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, 19.03.2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 6881787, який підписаний електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) Bf7JrT3YsS (а.с. 9-10).

Згідно умов договору ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»зобов`язується передати ОСОБА_1 у власність грошові кошти, на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п.1 Договору).

Відповідно до п.2 Договору сума позики складає 6000,00 грн; строк позики (строк договору) 30 днів; процентна ставка (базова)/день 1,60% (фіксована); дата надання позики 19.03.2020; дата повернення позики 18.04.2020; розмір процентів акційних в день 1,52 %; річна відсоткова ставка -554,80%; орієнтовна загальна вартість позики 8736,00 грн.

Проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (п.3 Договору).

Пунктами 4.1, 4.2 Договору встановлено, що позичальник ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Позичальник до моменту підписання Договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін на наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником продовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі.

Відповідно до п.5 Договору, цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

З довідки про ідентифікацію ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», встановлено, що ОСОБА_1 , який уклав договір позики №6881787 від 19.03.2020, ідентифікована ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор Bf7JrT3YsS, час відправлення ідентифікатора 19.03.2020, 18:51, електронна пошта на яку було відправлено ідентифікатор ІНФОРМАЦІЯ_1 (a.c. 10)

З листа ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» №07/12-2023-18 від 07.12.2023, ОСОБА_1 відповідно до умов договору №23-01-18/5 від 23.01.2018 укладеного між компанією та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», 19.03.2020 здійснено переказ грошових коштів в сумі 6000,00 грн на картку № НОМЕР_1 . Номер платежу 25595 (а.с.11).

01.04.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу №016-010421, відповідно до умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується відступити ТОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Сіроко Фінанс» такі права вимоги та сплатити ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб (а.с. 32-38).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимог №016-010421 від 01.04.2021 до ТОВ «Сіроко Фінанс», перейшло право вимоги за договором №6881787 від 19.03.2020, позичальником за яким є ОСОБА_1 сума заборгованості за тілом 4920,00 грн, залишок заборгованості по процентам за користування 9317, 68 грн. Загальна сума заборгованості 14237, 68 грн (а.с. 16-17).

30.11.2023 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу №20231130/1, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» передає грошові кошти (розмір фінансування) в розпорядження ТОВ «Сіроко Фінанс» за плату у передбачений договором спосіб, а ТОВ «Сіроко Фінанс» відступає ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» належні йому права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Листом від 13.12.2023 за №33/116-211040116 ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» повідомило ОСОБА_1 про зміну кредитора з ТОВ «Сіроко Фінанс» на ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та необхідність негайно сплатити борг за Договором позики №6881787 в сумі 14237, 68 грн (а.с. 14-15).

19.12.2023 ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» на адресу ОСОБА_1 надіслано досудову вимогу про необхідність сплатити борг за Договором позики №6881787, який станом на 14.12.2023 становить 14237, 68 грн (а.с. 20).

Згідно з розрахунком заборгованості за Договором позики № 6881787 від 19.03.2020 у ОСОБА_1 станом на 24.05.2024 наявна заборгованість в сумі 17465,38 грн з яких: 4920,00 грн - залишок заборгованості за тілом; 9317,68 грн - залишок заборгованості по процентам за користування; 790,25грн - штрафні санкції згідно ч.2 ст.625 ЦК України (3% річних), період нарахування 19.04.2020 - 23.02.2022; 2437, 45 грн - інфляційне збільшення, період нарахування 19.04.2020 - 23.02.2022 (а.с. 55-56).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів на підтвердження зарахування відповідачу кредитних коштів (первинних бухгалтерських документів); клопотань про витребування відповідних доказів судом ним заявлено не було. Натомість, виписок по особовим рахункам, що сформовані фінансовими установами, з якими відповідачем укладались договори позики і які б підтверджували факт списання/зарахування коштів з/на цей/ці рахунки, у матеріалах справи не міститься. Доказів щодо повної оплати відступлення права вимоги до нового кредитора, а саме, до ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», суду не надано.

З такими висновками суду не погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги, а змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має фінансові зобов`язання за договором позики.

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію» (надалі Закон №675-VIII), який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону № 675-VIII зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. ч. 3, 6 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Як передбачено ч. 1 ст. 12 Закону № 675-VIII, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

У постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

З огляду на викладене вище, факт підписання відповідачем договору № 6881787 від 19.03.2020 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, узгоджуються з вимогами ст.ст. 6 , 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

В матеріалах справи відсутні докази щодо спростування презумпції правомірності договору позики, даний договір недійсними не визнано.

Встановлення обставин, за яких ці правочини може бути визнані недійсними (оспорюваними) за відсутності оспорення або визнання їх недійсними у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

В абзаці 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У частині першій статті 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом.

Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18.

Згідно з частиною першою статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (стаття 517 ЦК України).

Відповідно до статті 519 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20).

Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 ).

З урахуванням приписів ст. 517 ЦК України, доказами прав нового кредитора у зобов`язанні є документи, які засвідчують права, що передаються, та інформація, яка є важливою для їх здійснення. Договір про відступлення права вимоги є реальним договором, тому право вимоги виникає і може бути визнано судом лише після передачі документів (як майна) про право вимоги (ч. 1 ст. 517 ЦК України).

Передача таких документів має на меті перевірку існування у кредитора права вимагати виконання боржником відповідних обов`язків, а також змісту та обсягу таких обов`язків (п. 41 постанови Верховного Суду від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).

Тому обставина непередачі новому кредитору документів, які засвідчують права, що передаються, створює певні ризики для нового кредитора, пов`язані із невиконанням боржником своїх зобов`язань на користь саме нового кредитора. Однак відсутність передачі новому кредитору таких документів не може свідчити про відсутність передачі права вимоги взагалі.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З матеріалів справи встановлено, що 01 квітня 2021 року між ТзОВ«1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено договір факторингу №016-010421, у відповідності до умов якого, ТзОВ«1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується відступити ТзОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТзОВ «Сіроко Фінанс» зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити ціну придбання за відповідний реєстр за плату.

Згідно п.2.1.3 перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог.

01 квітня 2021 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Сіроко Фінанс» було укладено договір факторингу №016-010421, у відповідності до умов якого, ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується відступити ТзОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТзОВ «Сіроко Фінанс» зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити ціну придбання за відповідний реєстр за плату.

30 листопада 2023 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» та ТзОВ «Сіроко Фінанс» було укладено договір факторингу №20231130/1, у відповідності до умов якого ТзОВ «Сіроко Фінанс» відступає ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» за плату належні йому права вимоги зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Виходячи з вищенаведеного, наявність у позивача договору позики №6881787 від 10.03.2020 року разом з усіма додатками, з урахуванням наданих договорів факторингу та реєстрів права вимоги, на думку колегії суддів, за відсутності наданих відповідачем доказів протилежного, створює обґрунтовану презумпцію набуття позивачем прав вимоги за спірними договорами.

Встановлено, відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до договору факторингу позивач набув право вимоги за договором позики на загальну суму 14 237,68 грн, яка складається з: 4 920 грн - заборгованість по тілу кредиту та 9 317,68 грн - заборгованість по відсоткам.

Звертаючись до суду, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» пред`явило вимогу до ОСОБА_1 про стягнення не лише заборгованості за тілом та відсотками за договорами позики, а й інфляційних втрат та відсотків за користування кредитними коштами за межами строку дії договору, право нараховувати які передбачено ст. 625 ЦК України.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Згідно з розрахунком заборгованості за Договором позики № 6881787 від 19.03.2020 у ОСОБА_1 станом на 24.05.2024 наявна заборгованість в сумі 17465,38 грн з яких: 4920,00 грн - залишок заборгованості за тілом; 9317,68 грн - залишок заборгованості по процентам за користування; 790,25грн - штрафні санкції згідно ч.2 ст.625 ЦК України (3% річних), період нарахування 19.04.2020 - 23.02.2022; 2437, 45 грн - інфляційне збільшення, період нарахування 19.04.2020 - 23.02.2022 (а.с. 55-56).

Розрахунок заборгованості за кредитним договором стороною відповідача не спростовано.

Матеріалами справи встановлено також, що витяг з реєстру прав вимог по договору факторингу №016-010421 від 01.04.2021, підписаний як ТОВ «Сіроко Фінанс» (фактором) так ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»(як клієнтом), і такий є підтвердженням переходу права грошової вимоги, зокрема і по позичальнику ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення по суті заявлених вимог, суд першої інстанції належним чином не перевірив поданих позивачем доказів, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Крім того, апелянт просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору у суді першої та апеляційної інстанції відповідно 2422,40 грн та 3633,60 грн та витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції 7000 грн та суді апеляційної інстанції 10000 грн.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)

3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19)).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 04/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Правничу допомогу на стадії апеляційного розгляду справи ТзОВ «ФК «Артеміда-Ф» надавав адвокат Бачинський О.М. який діяв на підставі договору про надання правової допомоги №20240730-8 від 30 липня 2024 року та ордеру серії ВС №1305124 від 31.07.2024 року на надання правничої (правової) допомоги ТзОВ «ФК «Артеміда -Ф».

На підтвердження понесених апелянтом витрат на правничу допомогу суду надано розрахунок судових витрат, відповідно до якого судовий збір сплачений ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,60 грн. Сума витрат на правничу допомогу адвоката, яку очікує понести позивач складає 10 000,00 грн.

В дану суму включається: - оплата послуг адвоката за аналіз отриманого Клієнтом рішення місцевого суду, судової практики, визначення перспективи подання апеляційної скарги; - оплата послуг адвоката за підготовку апеляційної скарги у справі; - оплата послуг адвоката за збирання доказів долучених до апеляційної скарги; - оплата послуг адвоката за підготовку та подання заяв, скарг, клопотань, чи інших процесуальних документи у ході розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що витрати на правничу допомогу пов`язані із розглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн є не співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом Бачинським О.М. робіт, обсягу наданих послуг, реальності надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), кількості підготовлених процесуальних документів та витраченого на це часу.

Колегія суддів проаналізувавши надані апелянтом докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи правові висновки Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «ФК «Артеміда - Ф» » витрат на професійну правничу допомогу за розгляд в суді першої інстанції в сумі 7 000 грн та за розгляд апеляційної скарги в сумі 5000 грн, оскільки такий розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, з урахуванням складності справи, а також враховуючи, що доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.

Крім того, у зв`язку із скасуванням судового рішення і задоволенням позову, відповідно до ст. 141, п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд покладає на відповідача витрати позивача по оплаті судового збору за подачу позову в розмірі 2422,40 грн та 3633,60 грн за апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» задовольнити.

Заочне рішення Надвірнянського районного суду від 29 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (, місцезнаходження: м. Львів, вул. С. Бандери, буд. 87, оф. 54) заборгованість за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 6881787 від 19 березня 2020 року в розмірі 17 465 (сімнадцять тисяч чотириста шістдесят п`ять ) грн, 38 коп, з яких 4920,00 грн - заборгованість за тілом; 9317,68 грн - заборгованість по процентам; 790,25грн - 3% річних, 2437, 45 грн - інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (, місцезнаходження: м. Львів, вул. С. Бандери, буд. 87, оф. 54) 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн витрат по оплаті судового збору в суді першої та апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (, місцезнаходження: м. Львів, вул. С. Бандери, буд. 87, оф. 54) 12 000,00 (дванадцять тисяч) грн витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин