Номер провадження: 22-ц/813/5610/24
Справа № 523/7571/23
Головуючий у першій інстанції Аліна С.С.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», за участю третьої особи Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червинської Ніли Євгенівни, про скасування рішення державного реєстратора, про державну реєстрацію прав, про визнання іпотеки припиненою,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивачі звернулися до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», третя особа Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Червинська Н.Є. про скасування рішення державного реєстратора - Приватого нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червинської Н.Є. про державну реєстрацію прав індексний номер: 61358850 від 04.11.2021 року, про визнання припиненою іпотеки, що виникла на підставі договору іпотеки, посвідченого 16.07.2008 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В., номер в реєстрі 4253, у зв`язку з припиненням зобов`язання що витікає з кредитного договору №1-277/ФКВІП-07 від 16.07.2007 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що квартира АДРЕСА_1 , належала дідусеві позивачів - ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 12.10.2006 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради. Право власності зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 24.10.2006 року.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_3 заяву про прийняття спадщини жодна особа не подала, але спадщину, яка складалася тільки з вказаної квартири прийняли бабуся позивачів - ОСОБА_4 та батько позивачів ОСОБА_5 , оскільки були спадкоємцями першої черги та на момент смерті були зареєстровані разом з померлим, що підтверджується матеріалами реєстраційної справи про осіб зареєстрованих в квартирі. З заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину вони не звертались.

Єдиним майном ОСОБА_3 була квартира, яку ОСОБА_4 та ОСОБА_5 успадкували в наступних частках, дружина (бабуся позивачів) - ОСОБА_4 -3/4 , та син - ОСОБА_5 - 1/4.

Згідно матеріалів інвентаризаційної справи право власності за дідусем позивачів - ОСОБА_3 зареєстроване 24.10.2006 року на підставі свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 , виданого 12.10.2006року Виконавчим комітетом Одеської міської ради. У вказаному свідоцтві зазначено, що підставою для його видачі є довідка житлового-будівельного кооперативу «Ленінський-24» № 196 від 21 жовтня 2006 року (посилання на дату 21 жовтня 2006 року є вочевидь помилковим, оскільки Свідоцтво про право власності не може бути видане пізніше довідки, яка стала підставою для його видачі, що підтверджується наявною в інвентаризаційній справі довідкою житлового-будівельного кооперативу «Ленінський-24» № 196 від 21 вересня 2006 року).

Довідка № 196 містить інформацію про те, що ОСОБА_3 є членом ЖБК «Ленінський-24», з 01.01.1975 року. Крім того, довідкою підтверджується, що станом на 01.01.1990 року пай за квартиру АДРЕСА_1 сплачений в повному обсязі.

З вказаного вбачається, що ОСОБА_3 розрахувався за квартиру в період з 01.01.1975 року по 01.01.1990 року та є власником вказаної квартири.

Згідно інформації, отриманої 20.12.2022 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян витягу 3, дідусь позивачів - ОСОБА_3 перебував у шлюбі з бабусею позивачів ОСОБА_6 з 25.09.1968 року.

Квартира була спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , в силу ст. 60 СК України, оскільки набута ними за час шлюбу. Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, встановлена чисельною судовою практикою та є основою в питаннях поділу майна подружжя.

Оскільки квартира була спільною сумісною власністю, то ОСОБА_4 належала 1/2 частина квартири, а після смерті ОСОБА_3 вона успадкували, ще 1/4 частину, відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, що разом складало 3/4.

Батько позивачів - ОСОБА_5 був єдиним сином ОСОБА_3 , а тому, відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України отримав у спадок 1/4 від квартири.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

На момент відкриття спадщини з ним проживала його мати (бабуся позивачів) ОСОБА_4 . Крім того він був батьком двох неповнолітніх дітей (позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивачів.

За таких обставин, з урахуванням вимог ст. 1261 ЦК України, з 18.08.2021року власниками квартири з відповідними частками стали: ОСОБА_4 - 5/6, ОСОБА_1 - 1/12, ОСОБА_2 - 1/12.

Оскільки іншого майна в ОСОБА_5 (позичальник за кредитним договором) не було, відповідно до вимог ст. ст. 1218 та 1282 ЦК України, в редакції, що діяла на момент відкриття спадщини, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 успадкували обов`язок оплатити борг за кредитним договором в межах 1/4 вартості квартири, кожен по 1/12.

Бабуся позивачів ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На момент відкриття спадщини, що залишилась після її смерті єдиними спадкоємцями були її рідні онучки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які постійно проживали та були зареєстровані разом з бабусею, а тому в рівних частках прийняли спадщину, що складалась, з 5/6 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до вимог ст. ст. 1266, 1268 ЦК України. Внаслідок чого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у спадкували по 5/12 квартири.

Після смерті бабусі позивачів власниками квартири з відповідними частками стали: ОСОБА_1 - 1/2; ОСОБА_2 1/2.

Позивачі вказують, що розмір зобов`язань за кредитним договором, що отримали позивачі у спадок склав 1/4 частки від вартості квартири, яка з урахуванням послідовного спадкування отримали позивачі, а саме: 2/12 напряму після смерті батька; 1/12 - після смерті бабусі.

З письмовою заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину до 22.12.2022 року позивачі не звертались, оскільки особи які прийняли спадщину законодавчо не обмежені в часі на отримання свідоцтва.

Позивачі вказують у позовній заяві, що на початку листопада 2022 року до позивачів звернулися невідомі особи з вимогами про виселення. Звернувшись за правовою допомогою, позивачами отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається наступне.

30 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Червинською Н.Є., яка діяла, в якості державного реєстратора, право власності на квартиру зареєстроване за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС».

Згідно інформаційної довідки № 314079555, право власності на квартиру перейшло до ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку», шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» придбало права кредитора за кредитним договором.

Згідно із скан-копій документів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, підставою для звернення стягнення були наступні документи.

Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.10.2021 року, подана представником ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» ОСОБА_8 ; договір іпотеки, посвідчений 16.07.2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В., номер в реєстрі 4253; звіт про оцінку майна від 22.10.2021 року; вимога про усунення порушень основного зобов`язання від 10.07.2020 року вих. № 2422754/ЖД683 на ім`я дідуся позивачів - ОСОБА_3 , який помер як зазначено вище ІНФОРМАЦІЯ_4 ; вимога про усунення порушень основного зобов`язання від 10.07.2020 року вих. № 2422754/ЖД682 на рідного батька позивачів - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копія поштового відправлення № 03 2, згідно якого ОСОБА_5 особисто отримав повідомлення № 2422754/ЖД682 (дата подання: 07.08.2020, дата отримання 20.08.2020); копія поштового відправлення № 03 4, згідно якого ОСОБА_3 особисто отримав повідомлення № 2422754/ЖД683 (дата подання 07.08.2020, дата отримання 20.08.2020)..

Позивачі вказують у позовній заяві, що про наявність будь-яких боргів ОСОБА_3 та про перебування квартири в іпотеці позивачам не було відомо.

Ознайомившись з копією поштового відправлення № 03 4, згідно якого дідусь позивачів особисто отримав повідомлення № 2422754/ЖД683 виявлено, що підпис в графі отримувач дуже схожий на підпис ОСОБА_3 , яким підписано договір іпотеки від 16.07.2008 року. Та обставина, що дідусь на момент отримання вказаного повідомлення помер за 12 років до дати отримання повідомлення вказує на те, що зацікавленими особами, здійснено підробку вказаного повідомлення, з метою формального виконання вимог п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Ідентична ситуація з поштовим відправленням № 03 2, згідно якого ОСОБА_5 особисто отримав повідомлення № 2422754/ЖД682, при цьому батько позивачів помер за 9 років до дати отримання повідомлення.

З огляду на вказане очевидною є підробка документів, внаслідок чого ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» незаконно заволоділо квартирою АДРЕСА_1 , що є кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 190 КК України.

Враховуючи вказані обставини позивачі 11 листопада 2022 року звернулися до Суворівської окружної прокуратури м. Одеси з заявою про скоєння злочину. На підставі вказаної заяви здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження № 0000076.

В ході проведення досудового розслідування ухвалою Суворівського районного суду м. Одеси від 18.11.2022 року по справі № 523/14639/22 на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт та заборонено ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» користуватися квартирою.

У зв`язку з тим, що відомості досудового розслідування можуть підтвердити або спростувати обставини, що входять в предмет доказування за цим позовом, позивачі, в порядку ст. ст. 221, 222 КПК України, звернулись до Суворовської окружної прокуратура міста Одеси з клопотанням про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та надання письмового дозволу на розголошення його відомостей.

Постановою Прокурора від 29.03.2023 року клопотання задоволено.

В результаті ознайомлення позивачі, відносно квартири АДРЕСА_1 отримали копії матеріалів нотаріальної справи з оформлення іпотеки, витребувані у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоуосової ; матеріалів інвентаризаційної справи, витребувані в Одеського міського БТІ; матеріалів реєстраційної справи про осіб зареєстрованих в квартирі, витребувані в Департаменті надання адміністративних послуг Одеської міської ради.

Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

Представник відповідача ТОВ «Укрдебт Плюс» - адвокат Храпенко С.В., позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Відзив на позовну заяву обґрунтований тим, що:

1)правовою підставою для державної реєстрації права власності за іпотекодержателем є договір іпотеки, в якому міститься іпотечне застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки, що за правовою силою прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Іпотекодержатель скористувався своїм правом позасудового врегулювання спірних правовідносин щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і звернувся до державного реєстратора;

2)позивачі на час звернення до суду не довели наявність в них прав спадкоємців щодо спірної квартири, не отримали і не мають права на отримання свідоцтв на спадщину щодо вказаної квартири, звернення ними до суду за захистом прав як спадкоємців є безпідставними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТОВ «Укрдебт Плюс», за участю третьої особи Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червинської Н.Є., про скасування рішення державного реєстратора, про державну реєстрацію прав, про визнання іпотеки припиненою відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що:

1)у заявах відповідача по суті спору та, в ході розгляду справи судом першої інстанції відповідач підтвердив те, що подані позивачем документи, а саме: 1) заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 30.10.2021, подана представником ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» Ярошенко Ганною Анатоліївною, РНОКПП НОМЕР_2 ; 2) Договір іпотеки, посвідчений 16.07.2008 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В., номер в реєстрі 4253; 3) звіт про оцінку майна від 22.10.2021; 4; вимога про усунення порушень основного зобов`язання від 10.07.2020 вих. № 2422754/ЖД683 на ім`я дідуся позивачів - ОСОБА_3 , який помер вище ІНФОРМАЦІЯ_4 ; 5) вимога про усунення порушень основного зобов`язання від 10.07.2020 вих. № 2422754/ЖД682 на рідного батька позивачів - ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ; 6) копія поштового відправлення № 03 2, згідно якого ОСОБА_5 особисто отримав повідомлення № 2422754/ЖД682; 7) копія поштового відправлення № 03 4, згідно якого ОСОБА_3 особисто отримав повідомлення № 2422754/ЖД683. Вказані документи повністю відповідають тим, які завантажено приватним нотаріусом до Державного реєстру. Таким чином ця обставина, як і та обставина, що інших документів Державний реєстр не містить є визнаними сторонами. Таким чином, у державному реєстрі відсутня довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації, що само по собі встановлює факт невиконання Порядку 1127;

2)суд першої інстанції послався на те, що вибраний позивачами спосіб захисту є неефективним. Водночас обраний позивачами спосіб захисту визначений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та підтримується позицією Великої Палати Верховного Суду у справі у справі № 914/2350/18. У свою чергу, наведена судом першої інстанції правова позиція у справі № 925/1265/16 не є застосовною, оскільки посилається на недіючу редакцію вказаного Закону;

3)відповідно до ст. 1281 ЦК України в редакції, що діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Порушені відповідачем питання обґрунтовано спростовуються зазначеними в позові реальними обставинами справи, доданими до позову доказами та наведеним нормативно правовим обґрунтуванням. В свою чергу, вважає необхідним ще раз звернути увагу на такі обставини. Позичальник за кредитним договором (рідний батько позивачів) ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що є датою відкриття спадщини. Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були неповнолітніми дітьми (8 та 14 років), що підтверджується свідоцтвом про народження позивачів. За таких обставин, позивачі, в силу ст. ст. 1261 та 1268 ЦК України, прийняли спадщину з 19.08.2011, оскільки, як було зазначено раніше, від спадщини вони не відмовлялись. Вказане вище, цілком реально може вказувати на те, що діти 8 та 14 років не могли знати і не знали про прийняті ними зобов`язання, в межах успадкованого майна (по 1/12 від вартості, успадкованого майна, що складалося виключно з оспорюваної квартири). Решта обов`язку (1/12 від вартості, успадкованого майна, що складалося виключно з оспорюваної квартири) позивачі успадкували від позичальника, через свою рідну бабусю ОСОБА_4 . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є датою відкриття спадщини. На момент відкриття спадщини, що залишилась після її смерті єдиними спадкоємцями були її рідні онучки (позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які постійно проживали та були зареєстровані разом з бабусею, ОСОБА_2 , в додаток до цього, була неповнолітньою. У зв`язку з чим позивачі, в рівних частках прийняли спадщину, що складалась з 5/6 оспорюваної квартири, відповідно до вимог ст. ст. 1261, 1266, 1268 ЦК України, в тому числі 1/12, яку ОСОБА_4 успадкувала від свого сина. Оскільки позивачі за видачою свідоцтва про право на спадщину не звертались, то цілком логічним є те, що їм не була відома інформація про обтяження квартири у зв`язку з наявністю боргу. В свою чергу, кредитором, не зважаючи на смерть іпотекодавця у 2008 та позичальника у 2011, не було цікаво, чому припинилося погашення заборгованості. Вказане спростовує твердження відповідача про те, що позивачі умисно не повідомили кредитора про прийняття спадщини, не зважаючи на те, що це не має суттєвого значення, з огляду на предмет доказування у цій справі.

Короткий зміст відзиву ТОВ «Укрдебт Плюс» на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_9 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив на апеляційну скаргу вмотивований тим, що:

1)у матеріалах справи відсутня реєстраційна справа щодо спірного майна;

2)доводи апеляційної скарги та позовної заяви щодо саме порядку спадкування іпотечного майна, учасників спадкових правовідносин, кола спадкоємців ґрунтуються виключно на припущеннях позивачів та не підкріплені матеріалами спадкових справ;

3)суд першої інстанції обґрунтовано зробив висновок, що позивачі, якщо і вважають свої права порушені, то вони обрали неналежний та неефективний спосіб захисту прав, що є самостійною підставою для відмови у позові.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини справи.

На підставі матеріалів справи встановлено, що 16 липня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк", з однієї сторони, та ОСОБА_5 , як Позичальником, з другої сторони, було укладено Кредитний договір № 1-277/ФКВІП-07.

За умовами вказаного договору (п.п. 1.1 - 1.5), сума кредиту наданого позичальнику - 50000 (п`ятдесят тисяч) доларів США 00 центів, строк кредитування - 180 місяців, дата повернення кредиту - "15 липня 2022 року, мета кредитування - споживчі потреби, процентна ставка за користування кредитом - 14,6%.

У забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором 16 липня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк", з однієї сторони, та ОСОБА_3 як Іпотекодержателем. з другої сторони, який є майновим поручителем ОСОБА_5 , було укладено Іпотечний договір 1-277/ФКВШ-07.

За умовами вказаного іпотечного договору (п.п. 1.1-1.2) іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя за кредитним договором №1-277/ФКВІП-07 від „16" липня 2007 року (а також будь-якими змінами та доповненнями до нього, в тому числі стосовно зміни процентної ставки за користування кредитом, строку кредитування, суми кредиту тощо), укладеним між іпотекодержателем і ОСОБА_5 (Позичальник), за умовами якого останній зобов`язаний Іпотекодержателю до „15" липня 2022 року повернути кредит у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) доларів США 00 центів, сплатити проценти за користування ним у розмірі 14.6 (чотирнадцять цілих шість десятих) % річних та штрафні санкції у розмірі і у випадках, передбачених Кредитним договором (надалі - Основне зобов`язання).

Предметом іпотеки є квартира під АДРЕСА_1 , житловою площею 37,1 кв.м. загальною площею 62.4 кв.м (Предмет іпотеки).

Предмет іпотеки належав іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серія НОМЕР_1 яке видано Виконавчим комітетом Одеської міської ради 12.10.2006 року, та зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 24.10.2006 року, номер запису 300 в книзі 50к-103, реєстраційний номер 16460244; витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданий КП „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 24.10.2006 року за № 12255929.

30 червня 2010 між ТОВ «Український промисловий банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого ТОВ «Український промисловий банк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами.

Згідно із зазначеного договору про передачу активів від 30.06.2010 року, ПАТ «Дельта Банк» отримав, в тому числі, права вимоги за кредитним договором №1-277/ФКВІП-07 від 16.07.2007 року та забезпечувальним іпотечним договором №1-277/ФКВІП-07 від 16.07.2007 року.

13 травня 2020 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» був укладений Договір №2244/К про відступлення прав вимоги, згідно якого право вимоги за Кредитним договором №1-277/ФКВІП-07 від 16.07.2007 року та Іпотечним договором №1- 277/ФКВІП-07 від 16.07.2007 року перейшло до ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС».

У зв`язку з наявною заборгованістю за Кредитним договором №1-277/ФКВІП-07 від 16.07.2007 року, ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» з метою захисту свого майнового права прийняло рішення про звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку, обрало передбачений положеннями іпотечного договору та ст.ст.35. 37 Закону України «Про іпотеку» спосіб захисту порушеного права - позасудове врегулювання спору.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , яке видано Першим Відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис № 6173.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 , яке видано Другим Малиновським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2004.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_5 , яке видано Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області , актовий запис № 779.

Відповідно до письмової довідки № ПЗ-59140-ф/л від 07.04.2022 року вбачається, що позивачка ОСОБА_10 , зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , з 13.04.2009 року по теперішній час ( арк.сп.112);

Відповідно до письмової довідки № ТЗ-211131-ф/л від 10.12.2019 вбачається, що позивачка ОСОБА_11 , зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , з 13.04.2009 року по теперішній час (т. 1, а.с. 112);

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , з 13.04.2009 року по теперішній час.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 є Товариство з обмеженою відповідальністю « УКРДЕПТ ПЛЮС», на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 61358850 від 04.11.2021 року яке видано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Червинською Н.Є.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що:

1)на пункт 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

2)позивачами обрано неналежний спосіб захисту своїх прав;

3)позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не надали суду письмових доказів в обґрунтування позовних вимог. Таким чином, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не довели суду ті обставини, на які посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень;

4)матеріали цивільної справи № 523/7571/23 не містять матеріали реєстраційної справи про державну реєстрацію прав індексний номер: 61358850 від 04.11.2021 року, рішення державного реєстратора - Приватого нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червинської Н.Є. Стороною позивача не заявлено клопотання про витребування вказаних доказів;

5)станом на 03.04.2024 рік, відсутні письмові відомості, а саме свідоцтво про прийняття спадщини позивачами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 після померлого ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) дідуся ОСОБА_3 , а також відсутні письмові відомості, а саме свідоцтво про прийняття спадщини позивачами ОСОБА_2 , ОСОБА_1 після померлого ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) батька ОСОБА_5 .

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з огляду на таке.

Щодо належного способу захисту порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) вказала, що оскільки порушення права власності позивача відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, заявлені позовні вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення.

Отже, враховуючи обставини конкретної справи та за умови, якщо правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер, а спірне майно не було відчужено до третіх осіб, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України (пункти 114, 115 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20)).

Крім того, такий спосіб захисту, як визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прямо передбачено спеціальною нормою права, а саме частиною четвертою статті 37 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої рішення про реєстрацію права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

У справі, що переглядається, право власності на спірну квартиру було зареєстровано за іпотекодержателем ТОВ «Укрдебт ПЛЮС» та в матеріалах справи відсутні відомості щодо відчуження квартири банком іншим особам, а отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту прав, які той вважає порушеними.

Щодо відсутності у матеріалах справи свідоцтв про прийняття спадщини позивачами, то колегія суддів зазначає таке.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина перша статті 1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (частина перша статті 1261 ЦК України) .

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (стаття 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1270 ЦК України встановлено шестимісячний строк на прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_9 , а ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_10 .

На момент смерті свого батька ОСОБА_5 . ОСОБА_2 виповнилось 8 років, а ОСОБА_1 14 років, вони були неповнолітніми і такими, що фактично прийняли спадщину.

На момент смерті бабусі ОСОБА_4 позивачі проживали разом із нею, а ОСОБА_2 виповнилось лише 17 років, а тому вони також вважаються такими, що фактично прийняли спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя стаття 1296 ЦК України).

Щодо позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки, сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною третьою статті 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції на час звернення банком стягнення на квартиру, визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц акцентувала увагу на тому, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною.

У розглядуваній справі встановлено, що реєстрація права власності на спірне майно за АТ «Укрсоцбанк» відбулася на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» (право іпотекодержателя задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки) та відповідного застереження в іпотечному договорі.

Наявність відповідного застереження в іпотечному договорі, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18).

Водночас суд першої інстанції, перевіряючи доводи сторони позивачів, послався на п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 №1127 (далі Порядок №1127), однак не врахував, що процитована норма діяла у редакції до 06.03.2020, тоді як реєстраційна дія вчинена 04.11.2021.

Загалом доводами позовної заяви є саме фактичне неповідомлення боржника та іпотекодавця (одержання вимоги) про існування вимоги про усунення порушень, а також відсутність довідки іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації

З цього приводу апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Згідно з частиною третьою статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Завершенням позасудового врегулювання спору є державна реєстрація права власності на предмет іпотеки, що виступає забезпеченням за основним зобов`язанням, за іпотекодержателем.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Порядком № 1127 визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з пунктом 61 Порядку № 1127 (у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності) для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або

засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

Отже, у пункті 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор під час її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

За відсутності документів, необхідних для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, така реєстрація вважається проведеною з порушенням вимог Закону країни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку № 1127.

Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19).

У матеріалах справи наявна копія реєстрації справи, яка надана стороною позивача (т.1, а.с. 91-108), з якої вбачається відсутність довідки іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації.

Також апеляційний суд критично ставить до копій повідомлень про вручення рекомендованого поштового відправлення (вимоги) саме ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які станом на дату вручення цих повідомлень померли.

Крім того, колегія суддів не приймає доводи відповідача, які надані суду на стадії апеляційного розгляду, про те, що у матеріалах цивільної справи немає копії реєстраційної справи, оскільки приймаючи активну участь у суді першої інстанції відповідач вказаного не зазначав, а також не заявляв клопотання про витребування копії реєстраційної справи ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції для підтвердження своєї позиції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що у реєстраційній справі відсутня довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації, а тому така реєстрація вважається проведеною з порушенням вимогу Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку № 1127.

Таким чином, позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червинської Н.Є. про державну реєстрацію прав індексний номер: 61358850 від 04.11.2021 підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання іпотеки припиненою.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором,

а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно

до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється

від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право

на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше

не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» закріплено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Як вже було встановлено судом апеляційної інстанції, 16 липня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк", з однієї сторони, та ОСОБА_5 , як Позичальником, з другої сторони, було укладено Кредитний договір № 1-277/ФКВІП-07.

У забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором 16 липня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Український промисловий банк", з однієї сторони, та ОСОБА_3 як Іпотекодержателем. з другої сторони, який є майновим поручителем ОСОБА_5 , було укладено Іпотечний договір 1-277/ФКВШ-07.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , яке видано Першим Відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м.Одеси, актовий запис № 6173.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 , яке видано Другим Малиновським Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 2004.

Крім того, кредитор у зобов`язанні змінювався на підставі відповідних договорів про відступлення права вимоги за кредитним договором, зокрема:

1)30 червня 2010 між ТОВ «Український промисловий банк» та Національним банком України було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого ТОВ «Український промисловий банк» передає ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами;

2)13 травня 2020 року між ПАТ «Дельта банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» був укладений Договір №2244/К про відступлення прав вимоги, згідно якого право вимоги за Кредитним договором №1-277/ФКВІП-07 від 16.07.2007 року та Іпотечним договором №1- 277/ФКВІП-07 від 16.07.2007 року перейшло до ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС».

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі смерті позичальника за кредитним договором (договором позики) за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватися у межах вартості отриманого ними у спадщину майна.

У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця і відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців. Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.

Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, як зазначалося вище, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Разом із тим, положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором положень статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Частинами першою-третьою статті 1281 ЦК України (у редакції, на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18) зроблено правовий висновок про те, що поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. […] Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №171/2639/18 (провадження № 61-18637св21).

Як встановлено з матеріалів справи, на момент смерті як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_5 позивачі були неповнолітніми особами.

Апеляційний суд також акцентує увагу, що ОСОБА_3 перестав сплачувати щомісячні платежі за кредитним договором у 2008 році, однак жодних дій щодо з`ясування обставин такої несплати попередніми кредиторами, так і ТОВ «Укрдебтплюс» не здійснено.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що банк знав про смерть позичальника (позичальником не вносились кошти на погашення заборгованості з 2008 року)., а також те, що ОСОБА_4 (яка була дружиною позичальника ОСОБА_3 ), а, відтак, відносяться до спадкоємців першої черги, була зареєстрована та проживала за однією адресою із позичальником, що вбачається з копії кредитного договору і заяви про надання згоди про передання в предмет іпотеки квартири, а тому посилання відповідача на те, що банк не знав про смерть позичальника не відповідають обставинам справи, оскільки, проявляючи розумну обачність, банк мав можливість звернутися до іпотекодавців з відповідними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, кредитор банк, і, відповідно, ТОВ «Укрдебтплюс», як його правонаступник, втратив право вимоги до спадкоємців боржника за вказаним кредитним договором. Обставини щодо пропуску строку пред`явлення вимоги до спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , передбаченого статтею 1281 ЦК України, відповідачем не спростовано.

Апеляційний суд зазначає, що матеріали справи також не містять повідомлення про відступлення права вимоги на користь ТОВ «Укрдебт Плюс».

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі за подання позовної заяви сплатили судовий збір у розмірі 2147 гривні 20 копійок, а за подання апеляційної скарги 3222 гривні.

Позовні вимоги задоволено повністю, а отже з ТОВ «Укрдебт Плюс» необхідно стягнути судовий збір:

- за подання позовної заяви у розмірі 2147 гривні 20 копійок;

- за подання апеляційної скарги у розмірі 3222 гривні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2024 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», за участю третьої особи Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червинської Ніли Євгенівни, про скасування рішення державного реєстратора, про державну реєстрацію прав, про визнання іпотеки припиненою задовольнити.

Скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Червинської Н.Є. про державну реєстрацію прав індексний номер: 61358850 від 04.11.2021.

Визнати припиненою іпотеку, що виникла на підставі договору іпотеки, посвідченого 26.07.2008 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В., номер в реєстрі 4253, у зв`язку із припиненням зобов`язання, що витікає з кредитного договору №1-277/ФКВІП-07 від 16.07.2007.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ) судовий збір:

- за подання позовної заяви у розмірі 2147 гривні 20 копійок;

- за подання апеляційної скарги у розмірі 3222 гривні.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 30 вересня 2024 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький