Справа № 454/2510/21 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О. А.
Провадження № 22-ц/811/1908/23 Доповідач в 2-й інстанції Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю: позивача ОСОБА_1 , представників

відповідачів ОСОБА_2 , Кісіль Р.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Львівської обласної прокуратури на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями та бездіяльністю органів досудового слідства та прокуратури,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з державного бюджету України моральну шкоду в розмірі 300000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що постановою прокурора Сокальського району Львівської області Мисяк В.М. від 21.05.2009 року було порушено кримінальну справу №168-0097 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України (службове підроблення), по факту, що, нібито, він (позивач), як фізична особа-підприємець, будучи службовою особою, в період з квітня 2008 року по травень 2008 року склав і видав завідомо неправдиві довідки про доходи громадянам ОСОБА_3 за №57 від 30.04.2008 року, ОСОБА_4 за №69 від 23.05.2008 року і ОСОБА_5 за №70 від 26.05.2008 року для пред`явлення в Сокальське відділення при ФЛРУ AT «Індекс-Банк» з метою отримання вказаними особами кредиту.

В ході досудового розслідування цієї кримінальної справи постановою старшого слідчого прокуратури Сокальського району Львівської області від 22.06.2009 року вже відносно нього (позивача) було порушено кримінальну справу за ч.2 ст.222 КК (шахрайство з фінансовими ресурсами, що вчинені повторно) та ч.1 ст.366 КК, а постановою від 24.06.2009 року його притягнуто, як обвинуваченого, за ч.2 ст.222 КК та ч.1 ст.366 КК.

30.06.2009 року по цій кримінальній справі №168-0097 складено обвинувальний висновок про обвинувачення його ( ОСОБА_1 ) за ч.2 ст.222 КК та ч.1 ст.366 КК, який був переданий в Сокальський районний суд Львівської області.

В той час, коли у Сокальському районному суді Львівської області розглядалась вищевказана кримінальна справа за №168-0097 по обвинуваченню його за ч.2 ст.222 КК та ч.1 ст.366 КК, постановою слідчого СВ Сокальського РВ ГУ МВСУ у Львівській області від 11.09.2009 року відносно нього було порушено іншу кримінальну справу за №128-0997, за нібито вчинення ним злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України (шахрайство у великих розмірах), по факту заволодіння шахрайськими способом 24545 Євро, які належали ОСОБА_6 , яка їх отримала як кредит у «ПриватБанку» та передала ОСОБА_1 для тимчасового використання в підприємницькій діяльності, чого він ніколи не заперечував, в т.ч. коли Банк вимагав від неї повернення коштів.

02.02.2010 року по кримінальній справі №128-0997 прокурором Сокальського pайону затверджено черговий обвинувальний висновок про обвинувачення його ( ОСОБА_1 ) за ч.3 ст.190 КК України, який був переданий в Сокальський районний суд Львівської області для розгляду по суті.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 05.02.2010 року кримінальну справу №128-0997 про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.3 ст.190 КК України було об`єднано в одне провадження з кримінальною справою №168-0097 про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст.222 КК та ч.1 ст.366 КК, яка знаходилась в провадженні голови суду Пахута С.О.

07.09.2011 року по кримінальній справі №128-1287 прокурором Сокальського pайону затверджено обвинувальний висновок про обвинувачення його ( ОСОБА_1 ) за ч.2 ст.190 та ч.1 ст.366 КК, який був переданий в Сокальський районний суд Львівської області для розгляду по суті, та яку ним було об`єднано з першими двома справами, які вже розглядались у суді.

В ході судового розгляду постановою прокурора прокуратури Сокальського району Львівської області від 07.09.2012 року по кримінальній справі про обвинувачення його ( ОСОБА_1 ) за ч.2 ст.222 КК, ч.1 ст.366 КК, ч.3 ст.190 КК та ч.2 ст.190 КК України, змінено пред`явлене органами досудового слідства обвинувачення, шляхом виключення обвинувачення за ч.2 ст.222 КК (шахрайство з фінансовими ресурсами, що вчинені повторно), із залишенням обвинувачення за ч.3 ст.190 КК (шахрайство відносно ОСОБА_6 на суму 24545 Євро), ч.1 ст.366 КК (службове підроблення, видача довідок ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ) та ч.2 ст.190 КК (заволодіння кредитними коштами ОСОБА_8 на суму 10000 грн).

Постановою Сокальського районного суду від 24.09.2012 року кримінальну справу про обвинувачення його ( ОСОБА_1 ) за ч.1 ст.366 КК (по факту службового підроблення при видачі довідок ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 ) через майже 4 роки з моменту відкриття цієї кримінальної справи та знаходження його ( ОСОБА_1 ) протягом цього періоду часу під слідством і судом було закрито та звільнено його ( ОСОБА_1 ) від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності для притягнення до кримінальної відповідальності.

Провадження у кримінальній справі про обвинувачення його ( ОСОБА_1 ) за ч.3 ст.190 КК та ч.2 ст.190 КК суд продовжив, в т.ч. щодо обвинувачення його за ч.2 ст.222 КК, по епізоду, кримінальна справа по якому була закрита вказаною вище постановою від 07.09.2012 року стосовно його обвинувачення за ч.1 ст.366 КК, незважаючи на те, що прокурор у справі виключив такі його діяння за ознаками ч.2 ст.222 КК з обвинувачення, як такі, що не знайшли свого підтвердження.

Вироком Сокальського районного суду від 15.04.2013 року його ( ОСОБА_1 ) визнано винним за ч.2 ст.190 та ч.3 ст.190 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі, але на підставі ст.75 КК звільнено від відбування покарання з іспитовим строком у три роки.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.01.2014 року цей вирок Сокальського районного суду від 15.04.2013 року було скасовано, а справу повернуто на новий розгляд до Сокальського районного суду Львівської області у зв`язку з істотним порушенням закону при його винесенні.

При новому судовому розгляді, постановою Сокальського районного суду Львівської області від 24.10.2014 року кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 повернуто прокурору Сокальського району для організації додаткового розслідування з мотивів неповноти досудового слідства.

Прокуратурою Сокальського району справу для подальшого досудового розслідування було скеровано в СВ Сокальського РВ ГУ МВСУ у Львівській області, де по вказаних фактах в ЄРДР було внесено відомості та присвоєно номера двох кримінальних проваджень, а саме: №0001299 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та №0000089 за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України.

Постановою прокурора Червоноградської місцевої прокуратури, до складу якої при реорганізації органів прокуратури увійшла Сокальська районна прокуратура, об`єднано два кримінальні провадження в одне №0001299 за ч.ч.2, 3 ст.190 КК Украйни.

Через півтора року після направлення цієї справи на додаткове розслідування, постановою слідчого Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУ НП у Львівській області від 18.05.2016 року це кримінальне провадження за №0001299 було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.190 КК України.

Проте, постановою заступника прокурора Львівської області від 09.06.2016 року цю постанову слідчого було скасовано, а матеріали справи скеровано для проведення подальшого досудового розслідування, яке тривало ще майже два роки.

Після цього, черговою постановою прокурора Сокальського відділу Червоноградської місцевої прокуратури від 08.04.2018 року, яку позивач отримав 25.10.2018 року при супровідному листі Сокальського відділу Червоноградської місцевої прокуратури від 25.10.2018 року, це кримінальне провадження №0001299 було знову закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2, 3 ст.190 КК України.

Після отримання вказаної вище постанови про закриття кримінального провадження, в цьому ж році позивач звернувся до Сокальського районного суду Львівської області з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 20.12.2018 року, в зв`язку з тим, що одним із відповідачів у вказаній справі був Сокальський районний суд Львівської області, визначено підсудність цієї справи Червоноградському міському суду Львівської області.

Після того, як суд розпочав розгляд вказаної справи, постановою від 27.03.2019 року тодішній перший заступник прокурора області О. Русецький з надуманих підстав, щоб уникнути на деякий час цивільно-правової відповідальності за незаконні дії відносно нього ( ОСОБА_1 ) органами прокуратури, досудового слідства і суду, практично через рік скасував постанову прокурора Червоноградського відділу прокуратури Буцького Б.В. від 08.04.2018 року про закриття кримінального провадження №0001299, розпочатого 28.11.2014 року.

З цього часу, тобто вже більше двох років, по даному кримінальному провадженні взагалі нічого не робиться, ніяких рішень не приймається, провадження не закривається, хоча всі розумні строки для прийняття законного рішення давно спливли.

Такий стан, на переконання позивача, вигідний прокуратурі області і теперішній Червоноградській окружній прокуратурі для того, щоб мати можливість заперечувати його позов про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, який знаходиться на розгляді Червоноградського міського суду, тим, що розслідування ще не завершене.

Таким чином, обмеження його прав розпочалось ще в 2009 році і триває вже 12 років.

Зазначає, що предметом даного позову є порушення розумних строків під час досудового розслідування і його неефективність, зокрема, після скасування постанови про закриття кримінального провадження від 27.03.2019 року і неприйняття рішення відповідно до ст.219 КПК України, якою визначено конкретні строки для завершення розслідування та прийняття рішення.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 02 лютого 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями та бездіяльністю, 250000 грн. та 3000 грн. понесених витрат на правову допомогу.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач Львівська обласна прокуратура, просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, не доведеності обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Зазначає, що суд першої інстанції не обґрунтував належним чином, чому позивачу необхідно відшкодовувати 250000 грн. моральної шкоди і чому саме такий її розмір є співмірним і достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

На переконання апелянта, позивач не довів належними доказами факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, та не обґрунтував розрахунок суми морального відшкодування, яку просить стягнути.

Наголошує, що присудження потерпілій особі морального відшкодування не повинно призводити до її збагачення за рахунок держави.

Вважає, що зі змісту рішення не зрозуміло, якими саме діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури позивачу завдано моральну шкоду, не доведено причинно-наслідкового зв`язку між такими діями та завданою шкодою.

Не погоджується апелянт і з висновками суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу є неспівмірним, необґрунтований обсягом виконаних адвокатом робіт, наданих послуг, затраченим ним часом на виконання цих робіт (послуг), не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Наголошує, що у позовній заяві відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла або очікує понести у зв`язку з розглядом справи, зазначення якого прямо передбачено ЦПК України.

Заслухавши пояснення сторони відповідачів в підтримання апеляційної скарги, заперечення позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою прокурора Сокальського району Львівської області від 21.05.2009 року порушено кримінальну справу №168-0097 за фактом службового підроблення за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Постановою старшого слідчого прокуратури Сокальського району Львівської області від 22.06.2009 року стосовно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.222 КК України (шахрайство з фінансовими ресурсами, вчинене повторно) та ч.1 ст.366 КК України (службове підроблення).

Постановою старшого слідчого прокуратури Сокальського району Львівської області від 24.06.2009 року у цій кримінальній справі №168-0097 притягнуто ОСОБА_1 , як обвинуваченого, і пред`явлено йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.222, ч.1 ст.366 КК України.

Постановою слідчого СВ Сокальського РВ ГУ МВСУ у Львівській області від 11.09.2009 року порушено кримінальну справу №128-0997 відносно ОСОБА_1 за ст.190 ч.3 КК України по факту вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_6 .

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 05.02.2010 року кримінальні справи про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.3 ст.190 КК України та ч.2 ст.222, ч.1 ст.366 КК України об`єднано в одне провадження.

Постановою слідчого СВ Сокальського РВ ГУ МВСУ у Львівській області від 04.08.2011 року притягнуто ОСОБА_1 , як обвинуваченого у кримінальній справі №128-1287, за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.190, ч.1 ст.366 КК України.

Постановою старшого прокурора прокуратури Сокальського району від 07.09.2012 року змінено пред`явлене ОСОБА_1 обвинувачення та виключено з обвинувачення ч.2 ст.222 КК України, викладено нову редакцію обвинувачення.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області від 24.09.2012 року закрито кримінальну справу в частині обвинувачення ОСОБА_1 за ч.1 ст.366 КК України, звільнивши його від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності.

Вироком Сокальського районного суду Львівської області від 15.04.2013 року ОСОБА_1 засуджено за ч.2 ст.190, ч.3 ст.190 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі і на підставі ст.75 КК його звільнено від відбування покарання з іспитовим строком три роки.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 17.01.2014 року вирок Сокальського районного суду Львівської області від 15.04.2013 року скасовано, справу повернуто на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі суду.

Постановою Сокальського районного суду Львівської області (справа №1-13/11) від 24.10.2014 року кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_1 за ч.2 ст.190, ч.3 ст.190 КК України повернуто прокурору Сокальського району для організації додаткового розслідування з мотивів неповоноти досудового слідства. Запобіжний захід ОСОБА_1 письмове зобов?язання про явку на виклик суду залишено без змін.

Відповідно до постанови прокурора Червоноградської місцевої прокуратури від 29.01.2016 року, матеріали кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за №0001299 від 28.11.2014 року (ч.2 ст.190 КК), №0000089 від 29.01.2016 року (ч.3 ст.190 КК) об?єднано в одне провадження та присвоєно остаточний номер в ЄРДР №0001299.

Постановою слідчого СВ Сокальського РВ ГУ МВСУ у Львівській області від 18.05.2016 року кримінальне провадження №0001299, розпочате за ознаками ст.ст.190 ч.2, 190 ч.3 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв?язку з відсутністю складу вказаних кримінальних правопорушень.

Постановою заступника прокурора Львівської області від 09.06.2016 року постанову слідчого Сокальського відділення поліції Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області від 18.05.2016 року про закриття кримінального провадження №0001299 скасовано, матеріали кримінального провадження скеровано керівнику Червоноградської місцевої прокуратури для організації проведення подальшого досудового розслідування.

Постановою прокурора Сокальського відділу Червоноградської місцевої прокуратури від 08.04.2018 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001299 від 28.11.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 та ч.3 ст.190 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв?язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 ознак складу кримінального правопорушення.

Постановою першого заступника прокурора Львівської області від 27.03.2019 року, постанову прокурора Сокальського відділу Червоноградської місцевої прокуратури від 08.04.2018 року про закриття кримінального провадження №0001299 скасовано, матеріали кримінального провадження скеровано керівнику Червоноградської місцевої прокуратури для організації проведення подальшого розслідування та усунення недоліків, зазначених в постанові.

Постановою старшого слідчого СВ ВП №2 Червоноградського ГУНП у Львівській області від 10.11.2022 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001299 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.2,3 ст.190 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 ознак складу кримінального правопорушення.

15.11.2022 року прокурором Сокальського відділу Червоноградської окружної прокуратури складено позитивний висновок про законність постанови про закриття провадження №0001299 від 10.11.2022 року.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої, шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з пунктами 1, 5 частини першої статті 3 цього Закону, у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, громадянинові відшкодовуються (повертаються) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій, а також моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 частини першої статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади) (частина перша статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте, суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

При прийнятті рішення щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує тривалість, характер, глибину та обсяг страждань позивача.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення (див. висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 15.12.2020 року у справі №752/17832/14-ц).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та присуджуючи йому моральне відшкодування, суд першої інстанції виходив із того, що за період перебування позивача під слідством та судом його життя значно погіршилося, що призвело до нервових зривів, і, виходячи з принципу співмірності та зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, суд дійшов висновку, що справедливою сатисфакцією є сплата на користь позивача моральної шкоди у розмірі, який гарантований в даному випадку законом, а саме 250000 грн.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з урахуванням наступного.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право повністю або частково відтворювати судові рішення, що проголошені судом прилюдно, у будь-який спосіб, у тому числі через оприлюднення в друкованих виданнях, у засобах масової інформації, створення електронних баз даних судових рішень.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (частина третя статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Так, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, 12 вересня 2023 року Львівським апеляційним судом у справі №454/3922/18 за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури, Головного управління МВС України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії ГУ МВС у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, Сокальського районного суду Львівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів прокуратури, суду і досудового розслідування, прийнято постанову, якою, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26 вересня 2023 року, стягнуто з Держави Україна за рахунок державного бюджету в користь ОСОБА_1 905840 грн. моральної шкоди.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходив із встановленої Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня в сумі 6700 гривень і, враховуючи те, що ОСОБА_1 перебував під слідством та судом у період з 04.08.2011 року по 10.11.2022 року, тобто 135 місяців 6 днів, дійшов висновку, що розмір моральної шкоди становить 905840 грн.

Таким чином, позивачу вже присуджено моральне відшкодування за шкоду, завдану незаконними діями, рішеннями та бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури і суду, що описані позивачем в позовній заяві, в порядку, визначеному частинами першою та другою статті 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Разом з тим, позивач зауважує, що предметом даного позову є порушення розумних строків під час досудового розслідування і його неефективність, зокрема, після скасування постанови про закриття кримінального провадження від 27.03.2019 року і неприйняття рішення відповідно до ст.219 КПК України, якою визначено конкретні строки для завершення розслідування та прийняття рішення.

Однак, вказаний період охоплюється періодом, за який позивачу присуджено моральне відшкодування постановою Львівського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року, окрім того, позивачу присуджено рішенням Європейського суду з прав людини від 11 травня 2023 року (№2786/21) грошову компенсацію за надмірну тривалість кримінального провадження та відсутність ефективного засобу захисту в національних судах (п.1 ст.6, ст.13 Конвенції), яке вже виконане Державою Україна в особі уповноважених органів і ця обставина визнана позивачем у судовому засіданні апеляційного суду.

За наведених вище обставин, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у даній справі, оскільки він вже отримав справедливу сатисфакцію від держави за моральну шкоду, завдану внаслідок описаних в позовній заяві дій та бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури, і присуджений судами розмір такої сатисфакції морального відшкодування, на переконання колегії суддів, є достатнім для розумного задоволення потреб позивача, як потерпілої особи, оскільки не повинен призводити до збагачення за рахунок держави, до того ж у період воєнного стану, введеного в Україні з 24 лютого 2022 року у зв`язку із збройною агресією російської федерації.

Таким чином, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 02 лютого 2023 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 02 лютого 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич