Справа № 606/695/24
№ 2/183/2521/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2024 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Аніськової А.В.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно в разі втрати правовстановлюючого документа, -
26 березня 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Луганської області, в якому просили визнати за ними право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на те, що з 16 травня 1969 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були зареєстровані та проживали у житловій квартирі АДРЕСА_1 .
Вказана квартира була приватизована, на підставі розпорядження ЖКК концерну «Луганськбуд» Луганської області від 20.07.1998 року № 282, виданого на ім`я « ОСОБА_3 и ОСОБА_2 » російською мовою. Проте, на даний час, отримати дублікат правовстановлюючого документу, що зберігається у БТІ м. Сєверодонецьк, позивачі не в змозі, у зв`язку із його окупацією збройними силами російської федерації.
Таким чином, оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно дані відомості відсутні, а отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності на будинок у БТІ тимчасово окупованої території України (м. Донецьк) на даний час неможливо, через що позивачі позбавлені можливості належним чином реалізувати свої права похідні від права власності на зазначену житлову квартиру, а саме отримати компенсаційні виплати за пошкоджене майно в насідок проведення військових дій.
Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 березня 2024 року цивільну справу передано за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с. 17-18).
Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровського району від 30 квітня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 23).
В судове засідання позивачі та їх представник не з`явились, останній звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутність, одночасно позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх у повному обсязі, не заперечував щодо заочного розгляду справи.
Представник відповідача відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання повторно не з`явився, був повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, причина неявки суду не відома, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами.
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку.
Згідно ч. 1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Фактичні обставини справи встановлені судом.
Як вбачається із повідомлення заступника начальника Сєвєродонецької міської військової адміністрації Кульмінова О. № 360ВС/ЗГ від 14 березня 2024 року, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 38,2 кв.м., належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , на підставі розпорядження ЖКК концерну «Луганськбуд» Луганської області від 20.07.1998 року № 282 (а.с. 14).
До правовідносин щодо стягнення з відповідача основної заборгованості за кредитним договором суд вважає за доцільне застосувати наступні норми законодавства.
Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.
Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).
Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності.
Відповідно до ч. 1 ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно зі ст.328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
У відповідності із ст.392ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Частинами 3, 4 ст.334ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин.
Право власності позивача на квартиру набуте до 01 січня 2004 року, тому до таких правовідносин суд вважає за необхідне застосувати норми Цивільного кодексу УРСР, 1963 року, Закону України від 07.02.1991 року «Про власність» .
У відповідності до ст. 12 Закону України «Про власність» громадяни набувають право власності у разі укладання угод, які не заборонені Законом.
За змістом ст.ст. 128, 153 Цивільного Кодексу УРСР, 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібний у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однією зі сторін повинно бути досягнуто згоди
В свою чергу, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї із таких умов:
1)Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;
2)На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації.
Між тим, державна реєстрація таких прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації речових прав на їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, одним з яких є документ, яких підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно (оригінал та копія), в якості якого є укладений у встановленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат.
Згідно з ст.3ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Враховуючи обставини справи, а також те, що позивач на теперішній час позбавлена можливості отримати документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,76-81,89,263,265,280 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно в разі втрати правовстановлюючого документа, -задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на квартиру, загальною площею 38,2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивач-1: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

Позивач-1: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: Сєвєродонецька міська військова адміністрація Луганської області, , місцезнаходження: вул. П. Калнишевського, буд. 27К, м. Дніпро, 49000.

Суддя Сорока О.В.