Справа №760/8576/24 2/760/7409/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/ про відмову в відкритті провадження в справі/

16 квітня 2024 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Усатова І.А., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Солом`янський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька, суддя,-

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду міста Києва надійшли матеріали вищезазначеної позовної заяви, у якій позивач просить виключити з актового запису №2473 про народження ОСОБА_3 , вчиненого 07 серпня 2012, відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, відомості про батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дослідивши матеріали позовної заяви, приходжу до висновку, що у відкритті провадження слід відмовити, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, 22 листопада 2013 позивачка вже зверталась з позовом до відповідачки про виключення запису батька з актового запису про народження дитини та просила суд ухвалити рішення, яким виключити відомості про ОСОБА_4 , як батька дитини - ОСОБА_3 , народженої, з актового запису про народження дитини (справа № 760/25731/13).

Рішенням Солом`янського районного суд міста Києва від 23 травня 2014 позов позивачки було задоволено. Виключено з актового запису № 2473, внесеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві про народження ОСОБА_3 , запис про батька ОСОБА_4 .

Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 16 вересня 2014 року апеляційну скаргу сторони відповідача відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 січня 2015 року скасовано ухвалу апеляційного суду міста Києва від 16 вересня 2014 року, справу передано на новий розгляду до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду міста Києва від 17 березня 2015 року апеляційну скаргу відповідачки задоволено. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 травня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові позивачки до відповідачки про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини відмовлено.

При новому розгляді апеляційним судом були враховані висновки суду касаційної інстанції, який зокрема вважав, що позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права. А саме: позивач пред`явила вимоги про виключення відомостей про померлу особу, як батька з актового запису про народження дитини, при цьому, позовна заява не містила вимоги про визнання померлого таким, що не є біологічним батьком дитини.

Під час розгляду даної справи судами першої та апеляційної інстанцій неодноразово призначались судово-медичні генетичні експертизи, на які не з`являлася відповідачка та її дочка.

Можливість проведення указаних експертиз позивачка обґрунтовувала довідкою Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 10 червня 2015, якою повідомлено, що при судово-медичному дослідженні трупу невідомого чоловіка № 2732 (2012 рік) було відібрано зразки крові, які зберігаються в архіві бюро, а придатність даних зразків для дослідження методом ДНК-аналізу може бути вирішена в ході проведення відповідного дослідження.

Призначені судами судово-медичні генетичні експертизи не були проведені у зв`язку із неявкою відповідача. Постановою Верховного суду від 14 серпня 2019 було вирішено касаційну скаргу відповідачки 1 задовольнити частково. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 та рішення апеляційного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 скасувати, в позові позивачки до відповідача, третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про оспорювання батьківства та зобов`язання вчинити дії відмовити.

В постанові Верховного суду було зазначено, що розглядаючи позов у даній справі про оспорювання батьківства ОСОБА_4 який записаний батьком дитини відповідача, однак помер до народження дитини, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд помилково залишив поза увагою те, що позивачка не надала жодних належних та допустимих доказів того, що померлий подавав за життя до нотаріуса заяву про невизнання свого батьківства щодо указаної дитини, у зв`язку із чим згідно вимог чинного законодавства такий позов задоволенню не підлягає.

Верховний суд вирішив рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 та рішення апеляційного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 скасував з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України із ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову у даній справі.

28 березня 2015 позивачка зверталася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до відповідачів про оспорювання батьківства та зобов`язання вчинити дії. 01 березня 2016 року суд по цивільній справі № 760/6156/15-ц прийняв рішення, яким закрив провадження в даній справі в відмовив у задоволенні позову позивачки.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 у вищевказаній цивільній справі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 було скасовано, увалено нове рішення, яким позов було задоволено, а саме визнано померлого ОСОБА_4 таким, що не є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , яку народила відповідачка 1 та виключити з актового запису № 2473 від 07 серпня 2012 про народження дитини ОСОБА_3 , вчиненого відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві відомості про батька - « ОСОБА_4 ».

Постановою Верховного суду від 14 серпня 2019 було вирішено касаційну скаргу відповідачки 1 задовольнити частково. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 та рішення апеляційного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 скасувати. В позові позивачки до відповідача, третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про оспорювання батьківства та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Наразі позивачка звертається до суду з позовом до відповідачів з інших підстав, оскільки в попередніх справах задля доведеності позовних вимог призначалася у справі судово-медична генетична експертиза на вирішення експертам якої було поставлено запитання: Чи є померлий ОСОБА_4 біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 ?

Наразі позивач буде просити суд призначити в справі судово-медичну генетичну експертизу на вирішення експертам будуть поставлені питання:

1) чи є ОСОБА_1 біологічною бабусею дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ?

2) чи існує кровна спорідненість між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ?

За змістом ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Як вбачається з Єдиного реєстру судових рішень, постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.08.2019 у справі справа № 760/6156/15-ц (провадження № 61-25367св18) касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково; рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 01.03.2016 та рішення Апеляційного суду міста Києва від 24.10.2017 скасовано; в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, про оспорювання батьківства та зобов`язання вчинити дії відмовлено (https://reyestr.court.gov.ua/Review/83819793).

У такій постанові, зокрема, зазначено, що:

«28 березня 2015 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про померлу особу як батька з актового запису про народження дитини.

Свої вимоги мотивує тим, що 12 червня 2010 її син ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 . Після реєстрації шлюбу сімейне життя у них не склалося, і 09 червня 2011 ОСОБА_2 вивезла з їх квартири всі речі та поїхала в невідомому напрямку. Обоє вони мали намір розірвати шлюб і дата розірвання шлюбу була призначена на 26 червня 2012 року. Шлюб між сторонами так і не був розірваний, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_5 її син ОСОБА_4 трагічно загинув.

Як стало їй відомо, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дитину, батьком якої записала її сина ОСОБА_4 , і без її відома зареєструвала дитину в її квартирі.

При житті сина йому не було відомо про вагітність дружини, і в зв`язку зі смертю до народження дитини, він не міг оспорити своє батьківство.

Зі слів сина їй відомо, що з 09 червня 2011 він з дружиною не підтримував будь-яких відносин, вони мали намір розірвати шлюб. ОСОБА_2 в цей час підтримувала стосунки з іншим чоловіком, тому позивач вважає, що саме він є батьком її дитини. Відповідач претендує на спадкове майно її сина в інтересах дитини, біологічним батьком якої він не являється.

Посилаючись на зазначене, позивач просила суд визнати померлого ОСОБА_4 таким, що не є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виключити відомості про ОСОБА_4 як батька дитини ОСОБА_3 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису про народження дитини, яка була зареєстрована відділом РАЦС Солом`янського районного управління юстиції в м. Києві».

В обґрунтування вказаної постанови Верховного Суду від 14.08.2019 вказано, що:

«Статтею 137 СК України визначено порядок оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини.

Зокрема, частиною першою вказаної статті встановлено, що якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства.

Оскільки оспорення батьківства під час вагітності жінки в силу положень частини 3 статті 136 СК України неможливе, норма частини першої статті 137 СК України дає право чоловікові матері дитини подати до нотаріуса заяву про невизнання свого батьківства.

Якщо на момент народження дитини чоловіка не буде в живих (частина перша статті 137 СК України), на підставі цієї заяви оспорити батьківство зможуть його спадкоємці.

Тобто, предметом доказування в справах про оспорювання батьківства на підставі частини першої статті 137 СК України є подання чоловіком матері дитини за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства щодо дитини.

Розглядаючи позов у даній справі про оспорювання батьківства ОСОБА_4 , який записаний батьком дитини відповідача, однак помер до народження дитини, як суд першої інстанції, так і апеляційний суд помилково залишили поза увагою те, що позивач не надала жодних належних та допустимих доказів того, що померлий подавав за життя до нотаріуса заяву про невизнання свого батьківства щодо указаної дитини, у зв`язку із чим згідно вимог чинного законодавства такий позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог частин першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на зазначене, рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 01 березня 2016 та рішення апеляційного суду м. Києва від 24 жовтня 2017 підлягають скасуванню з підстав, передбачених статтею 412 ЦПК України із ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову у даній справі.»

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено щодо неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та щодо властивості судового рішення, що набрало законної сили. Зауважено, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору.

Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.02.2024 у справі № 748/1993/22 (провадження № 61-3988св23):

«Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).

Частиною першою статті 48 ЦПК України передбачено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач - це особа, на захист суб`єктивних прав і охоронюваних інтересів якої порушено цивільний процес.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року в справі за заявою № 28342/95 «Brumarescu v. Romania» (Брумареску проти Румунії) констатовано існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», пункт 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі».

Вбачається, що в позові ОСОБА_1 , який надійшов до Солом`янського районного суду міста Києва 11.04.2024, та раніше поданому нею позові, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду, а тому суд вважає, що у даному випадку наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження у справі з огляду на приписи ч. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Таким чином, у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 186, 259-261, 353, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Солом`янський відділ держаної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про батька.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи повинен відбуватися в порядку господарського судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.А.Усатова