ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1025/24 Справа № 204/8886/23 Суддя у 1-й інстанції - Дубіжанська Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Повалій Олена Василівна, Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2023 року у справі № 204/8886/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди (суддя першої інстанції Дубіжанська Т.О.), -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Повалій Олена Василівна, звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про стягнення з відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодження здоров`я внаслідок професійного захворювання суму грошових коштів у розмірі 245000,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що він з відповідачем перебував у трудових відносинах в періоди з 18 вересня 2019 року по 15 лютого 2022 року, працюючи гірничим майстром з повним робочим днем на підземних роботах. Під час виконання трудових обов`язків ОСОБА_1 отримав професійне захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху. Хронічний бронхіт II ст.., фаза загострення, прикореневий. На підставі цього ОСОБА_1 вперше встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням безстроково, 50% втрати професійної працездатності, встановлено потребу в медикаментозному лікуванні. Зважаючи на вищевикладені обставини, позивач вважає, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди, що виразилася в наступному: постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає йому душевного болю та страждань. Тривалий процес лікування позбавляє можливості вести повноцінний спосіб життя. Визначаючи розмір моральної шкоди, позивач врахував ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я та те, що професійна працездатність в зв`язку з професійним захворюванням втрачена на 50%, визначення інвалідом третьої групи безстроково, та заподіяну йому моральну шкоду оцінює в розмірі 245000,00 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням суму у розмірі 70000,00 грн. з відрахуванням з цієї суми передбачених законом обов`язкових податків та зборів при виплаті.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Не погодившись з указаним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Повалій Олена Василівна, та ТОВ «Шахтобудівельна компанія» звернулись до Дніпровського апеляційного суду з апеляційними скаргами, в якій ОСОБА_1 зазначив, що судом першої інстанції встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання ним трудових обов`язків, що призвело до встановлення йому втрати 50 відсотків професійної працездатності, однак розмір моральної шкоди судом першої інстанції визначений необґрунтовано та він є заниженим.

Позивачем було надано всі докази, але судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманого захворювання позбавлений реалізувати свої звички та бажання, свої наміри в професійній сфері, змушений залучати додаткові зусилля та ресурси для організації свого життя. Також судом першої інстанції не було взято до уваги глибину і тривалість моральних страждань, характер отриманого ним професійного захворювання, тривалість роботи в умовах впливу шкідливих факторів та відсоток втрати професійної працездатності у розмірі 50% безстроково. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, які обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування, на теперішній час стан здоров`я позивача не відновлений, негативні зміни у його житті довготривалі. Тому, характер отриманого позивачем професійного захворювання, що спричинило втрату професійної працездатності на рівні 50% у зв`язку з професійним захворюванням, потреба в постійному лікуванні, звільнення з роботи через виявлену невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі за станом здоров`я, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін в буденному житті, надають позивачеві право на відшкодування моральної шкоди саме у розмірі 245000,00 грн., розмір якої відповідає засадам розумності, справедливості та виваженості, що судом першої інстанції не було враховано при визначенні розміру моральної шкоди.

Також судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, неповно враховано висновки Верховного Суду, викладені в аналогічних справах, що призвело до помилкового висновку суду, оскільки п.а» п.п.164.2.14 п.164.2 ст. 164 ПК України, який набрав чинності 23 травня 2020 року, оподаткуванню підлягають доходи у вигляді неустойки (штрафи, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. З 23 травня 2020 року зазначена норма Закону доповнена словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Тобто зміни в податковому законодавстві не поширюються на оподаткування сум, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачем, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 21 червня 2022 року у справі № 599/645/21. Суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про відрахування зі стягнутої з відповідача суми податків та обов`язкових платежів. На цій підставі просить змінити рішення суду першої інстанції, збільшивши розмір моральної шкоди з 70000,00 грн. до 245000,00 грн. без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що розмір шкоди, який стягнутий судовим рішенням, не відповідає усталеній судовій практиці та встановленим судом моральним стражданням позивача. Відповідно до медичного висновку від 13 вересня 2022 року, підгрунтям виникнення професійного захворювання ОСОБА_1 , який підпадав під дію пилу, рівень концентрації якого перевищував ГДК, шуму, який перевищував ГДР, є період довготривалої роботи позивача у шкідливих умовах праці з 2001 року по 2019 рік на ДП «ВК «Краснолиманська», коли ОСОБА_1 не працював у відповідача і лише стаж роботи позивача на підприємстві відповідача складає 2 роки 5 місяців, що дуже мало для отримання таких ушкоджень здоров`я, щоб було наслідок відшкодування шкоди саме відповідачем, на що суд першої інстанції уваги не звернув. Відшкодування суми моральної шкоди повинно здійснюватись пропорційно відпрацьованому стажу на всіх підприємствах, де були наявні шкідливі та небезпечні фактори протягом професійного маршруту позивача, а розмір моральної шкоди повинен бути домірним стажу роботи на підприємстві відповідача. Розмір визначеної компенсації повинен бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. Апелянт вважає визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди значно завищеним, враховуючи втрату професійної працездатності позивача 50%, стаж роботи на підприємстві відповідача, що не є співмірним.

Також суд першої інстанції не проаналізував того, що умови праці, у яких працював позивач на ТОВ «Шахтобудівна компанія», є наслідком недосконалості технологічного процесу, що здійснюється за проектами, виконаними державними органами, а не відповідачем.

Крім цього, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про спричинення відповідачем моральної шкоди позивачу, про наявність причинно-наслідкового зв`язку між винними діями відповідача у порушенні ст.153 КЗпП України та ст. 13 ЗУ «Про охорону праці» і встановленням позивачу втрати професійної працездатності. Позивач під час проходження обов`язкових щорічних медичних оглядів вже відчував симптоми захворювань, проте приховував від відповідача дані факти з метою набуття необхідного стажу для виходу на пільгову пенсію, що сприяло збільшенню шкоди, а тому, в силу ст. 1193 ЦК України, залежно від ступеню вини потерпілого розмір відшкодування зменшується.

Позивачем не доведено завдання моральної шкоди відповідачем, а презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена.

З таких підстав ТОВ «Шахтобудівельна компанія» просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

08 листопада 2023 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду витребувана цивільна справа у суду першої інстанції.

14 листопада 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 16 листопада 2023 року позивачу та відповідачу поновлено процесуальний строк на оскарження судового рішення, відкрито провадження за апеляційними скаргами, зупинено дію рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2023 року до розгляду скарг по суті, та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Копію ухвал про відкриття провадження та призначення справи до розгляду надіслані учасникам справи 16 листопада 2023 року засобами поштового зв`язку та до електронних кабінетів учасників справи, які доставлені 17 листопада 2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як передбачено ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З позовної заяви вбачається, що ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому апеляційну скаргу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» та апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Повалій О.В., задоволенню не підлягають, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в період з 18.09.2019 року по 15.02.2022 року перебував у трудових відносинах, працюючи гірничим майстром з повним робочим днем на підземних роботах на підприємстві ТОВ «Шахтобудівельна компанія».

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 11 жовтня 2022 року, затвердженого 12 жовтня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, Курінному Р.В. встановлено діагноз: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.)- класифікацією В.Є. Остапкович і Н.І. Пономарьової. Хронічний бронхіт II ст.., фаза загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз ЛН ІІ ст.(другого ст.).

Встановлено, що професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості, а саме: ДП ВК «Краснолиманська», ТОВ «Шахтобудівельна компанія» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми.

Як вбачається з п. 18 зазначеного Акту, причинами виникнення хронічного професійного захворювання є пил - фактична величина 29,5-103 mt/mj,при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни - 68,1-95% зміни. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 86-95 дБА, при нормативному значенні 80 дБА.

Згідно довідки серії 12 ААА № 098904 від 12.12.2022 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, при первинному огляді ОСОБА_1 встановлено 50% втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності безстроково, встановлено потребу у медикаментозному лікуванні ( а.с. 17).

Згідно медичного висновку Лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 13.09.2022 року № 2303 ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва академії медичних наук України», ОСОБА_1 було встановлено діагноз: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.)- класифікацією В.Є. Остапкович і Н.І. Пономарьової. Хронічний бронхіт II ст.., фаза загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз ЛН ІІ ст. (другого ст.) (а.с. 19).

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відсутність у відповідача підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю їх вини, відсутністю причинного зв`язку між отриманим позивачем професійним захворюванням та протиправними діяннями підприємства, є безпідставними, оскільки із пунктів 17, 18 вказаного Акту розслідування хронічного професійного захворювання видно, що професійні захворювання позивача виникли внаслідок важкості праці та впливу шкідливих факторів.

Жодних доказів на спростування наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та його шкідливого впливу на його здоров`я - відповідачем не надано.

Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 153 Кодексу законів про працю України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно з частинами першою та третьою статті 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

У статті 173 КЗпП України закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Згідно з частинами 1 та 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Вказане вище співпадає з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 20.11.2019 року у справі № 210/3177/17, провадження № 14-288цс19.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Судом встановлено, що позивач змушений був пройти курси лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації її життя.

Згідно з медичними документами, які містяться в матеріалах справи, позивачу рекомендовано: медикаментозне лікування.

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про те, що до спірних правовідносин належить застосувати ч. 2 статті 1193 ЦК України, якою передбачено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого розмір відшкодування зменшується, є безпідставними, оскількиРішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року у справі № 1-9/2004 (1-рп/2004) встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Визначене спростовує твердження відповідача про відсутність доведення позивачем наявності моральних страждань.

Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання ОСОБА_1 професійного захворювання, пов`язаного із виробництвом, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності в загальному розмірі 50% (встановлено при первинному огляді), необхідність лікування, суд визнає, що професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусило змінити спосіб життя, і таким чином, ОСОБА_1 завдано моральну шкоду.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Повалій Олена Василівна, про те, що розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції є необґрунтованим та заниженим, є безпідставними, оскільки із матеріалів справи вбачається, що з відповідачем позивач перебував у трудових відносинах з 18.09.2019 року по 15.02.2022 року, а тривалий час з 06.08.2001 року по 09.09.2019 року працював на ДП «ВК «Краснолиманська», що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 11).

Дніпровський апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, а сааме: розумності і справедливості стягнув з відповідача на користь позивача 70000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Повалій Олена Василівна, про те, що в рішенні суду необгрунтовано вказано відшкодування шкоди «з відрахуванням податків з доходів фізичних осіб», є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом ІV Податкового кодексу України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподаткованого доходу (стаття 165 ПК України).

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логістичних неузгодженостей у податковому законодавстві» внесено зміни до п. 164.2.14а ст. 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року), згідно якої до загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України).

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Станом на 01 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6700 грн., а сума стягнутої моральної шкоди в розмірі 70000 грн. перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати (6700 х 4 = 26800 грн.).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відшкодувати моральну шкоду у розмірі 70000 грн. слід з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Повалій Олена Василівна, залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 30 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: О.Д.Канурна

Т.В.Космачевська

О.В. Халаджи