ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 жовтня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/14251/23

Головуючий у першій інстанції Маринченко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/958/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем Зіньковець О.О.,

позивачі: ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 ,

відповідач: ОСОБА_3 ,

третя особа: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном.

У С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , діючи в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , звернувся з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив усунути перешкоди у здійсненні права власності, а саме розпорядженні та користуванні належним позивачу майном частиною будинку по АДРЕСА_1 та земельною ділянкою, зобов`язавши ОСОБА_3 демонтувати частину паркану та забезпечити позивачу прохід через земельну ділянку відповідачки на АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 його 1/4 частина, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 по 1/8 частині кожному. Усі співвласники користуються земельною ділянкою в порядку, який склався попередніми співвласниками на підставі рішення Народного суду Деснянського району м. Чернігова від 12 липня 1979 року, залишеним без змін ухвалою Чернігівського обласного суду від 7 серпня 1979 року. Позивач указує, що користується належною йому частиною земельної ділянки, яка не має виходу на вулицю Київську, оскільки такий вихід завжди здійснювався через земельну ділянку відповідачки. Наприкінці вересня 2020 року ОСОБА_3 установила новий паркан без хвіртки чи проходу, тобто створила позивачу перешкоди у користуванні належним йому майном. ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0676 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, проте документів щодо погодження меж земельної ділянки в натурі (місцевості) позивач не підписував. Вважає дії ОСОБА_3 незаконними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , вважаючи рішення суду першої інстанції необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути сплачений судовий збір.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що попри заявлене клопотання про перенесення розгляду справи районний суд, порушуючи норми процесуального права, розглянув справу без участі ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2

Указує на те, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 позбавлені вільного доступу до свого помешкання, оскільки географічно земельна ділянка позивача і ОСОБА_3 складали одну земельну ділянку. Історично склалось так, що позивач може пройти до вул. Київської лише через земельну ділянку відповідачки, яка не дотримується вимог добросусідства, чинить перешкоди у користуванні належним позивачу майном, позбавила членів його сім`ї можливості користуватися проходом.

Скаржник наголошує на тому, що в основу оскаржуваного рішення безпідставно покладено висновок судової будівельно-технічної експертизи № 02-23 від 27 квітня 2023 року, проведеної у справі № 750/6928/22, оскільки цим висновком не досліджувалось питання наявності у позивача власного проходу до вулиці Київської. Визначення можливих варіантів підходу та проїзду до земельних ділянок вирішується земельно-технічною, а не будівельно-технічною експертизою, на яку посилається районний суд в оскаржуваному рішенні.

Наявність входу до будинку та проходу до будинку є різними за змістом поняттями. Всі сторони мають власний вихід з будинку, проте вихід до АДРЕСА_1 мають лише ОСОБА_3 і третя особа ОСОБА_4 , який відмовляється надати позивачу прохід.

Вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що право проходу до належної ОСОБА_1 частини будинку через земельну ділянку ОСОБА_3 встановлено на підставі рішення Народного суду Деснянського району м. Чернігова від 12 липня 1979 року.

Скаржник не погоджується зі стягненням з нього на користь відповідачки 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи їх розмір завищеним, таким, що не відповідає критерію розумності та співмірності з огляду на конкретні обставини справи: її складність, кількість судових засідань, у яких брав участь представник відповідачки, та характер наданих адвокатом послуг.

У наданому відзиві представник ОСОБА_3 адвокат Прокоф`єв Б.І., не погодившись із доводами апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Вимоги відзиву обґрунтовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження неможливості розпоряджатися належною йому частиною будинку та здійснення ОСОБА_3 перешкод заявнику.

Сторона відповідача зазначає, що ОСОБА_2 є власницею 1/8 частини житлового будинку із окремим входом та виходом, в тому числі на вулицю Київську. Інша частина житлового будинку, яка належить ОСОБА_1 , мала відокремлений вихід, який максимально наближений до виходу з частини будинку, яка належить його дітям ОСОБА_2 і ОСОБА_4 . Зазначене підтверджено матеріалами справи № 750/8794/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про виділ частки із майна, у якій проведено судову будівельно-технічну експертизу.

Звертає увагу суду на те, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2023 року у справі № 750/6928/22 припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Майно, яким користується відповідачка, знаходиться на приватизованій земельній ділянці, яка раніше належала її чоловікові, а до нього належала ОСОБА_5 . У 1994 році ОСОБА_5 приватизувала земельну ділянку. У цей час ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не були співвласниками житлового будинку. У 2015 році за замовленням чоловіка відповідачки було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою присвоєння їй кадастрового номеру. Акт приймання-передачі межових знаків на зберігання підписано сусідніми землекористувачами, в тому числі і позивачем ОСОБА_1 .

Наголошує на тому, що між земельними ділянками ОСОБА_1 і відповідачки брами/хвіртки ніколи не існувало, а щодо земельної ділянки, належної ОСОБА_3 , сервітут не встановлювався.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представника неповнолітньої ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 адвоката Прокоф`єва Б.І., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2023 року у справі № 750/6928/22 проведено виділ частки житлового будинку, якою користується виключно ОСОБА_3 , і яка має окремий вихід на вулицю Київську. Інша ж частина будинку, що залишається в користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , належить останнім на праві спільної часткової власності без реального її поділу і також має окремий вихід на вулицю Київська, у зв`язку з чим права позивачів відповідачкою не порушуються.

Районним судом констатовано, що у позивачів відсутнє право проходу через земельну ділянку відповідачки на підставі рішення Народного суду Деснянського району міста Черігова від 12 липня 1979 року у справі № 2-1024/79г, оскільки наведеним рішенням не встановлювався сервітут і не вирішувалось питання проходу через належну відповідачці на даний час земельну ділянку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з цим висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 , станом на 2005-2008 роки, на праві власності належав: ОСОБА_6 - 1/2 частка, ОСОБА_7 - 1/4 частка та ОСОБА_1 - 1/4 частка, про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 347940112 від 25 вересня 2023 року (т. 1 а.с. 12 на звороті).

Позивач ОСОБА_2 та третя особа ОСОБА_4 є дітьми померлої ОСОБА_7 , а відповідачка ОСОБА_3 - дружиною померлого ОСОБА_6 .

На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 10 серпня 2015 року за № 1144 та № 1146, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить по 1/8 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 12).

ОСОБА_3 на праві власності належить 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26 червня 2017 року, виданим державним нотаріусом Другої чернігівської нотаріальної контори Панченко О.І., зареєстрованим в реєстрі за № 4-1173, у порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 85). У свідоцтві зазначено, що житловий будинок, означений в плані літерою «А-1», дерев`яний, в цілому має 137,1 кв м загальної площі, з яких 75,5 кв м житлової площі та такі господарські будівлі та споруди: дощатий сарай, означений в плані літерою «В-1»; цегляний погріб під частиною будинку, означений в плані літерою «в-1»; дощатий сарай, означений в плані літерою «Г-1»; дерев`яний навіс, означений в плані літерою «Г1-1»; дощата альтанка, означена в плані літерою «Ж-1»; пеноблочний сарай, означений в плані літерою «И-1»; сарай, означений в плані літерою «3-1»; дощата надбудова, означена в плані літерою «И1 - 1»; навіс, означений в плані літерою «и-1»; убиральня, означена в плані літерою «К-1», що розташовані на приватизованій земельній ділянці площею 0,0676 га.

ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка, розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0676 га, надана для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, реєстрацію якої здійснено 01 жовтня 2015 року Управлінням Держземагенства у Чернігівському районі Чернігівської області, кадастровий номер земельної ділянки :02:025:0119, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.06.2017, виданим державним нотаріусом Другої чернігівської нотаріальної контори Панченко О.І., зареєстрованим в реєстрі за № 4-1175, у порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 84).

З матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_6 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0, 0676 га за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 90-98) вбачається, що наведена земельна ділянка придбана ОСОБА_6 у ОСОБА_5 25 грудня 1996 року і належала продавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЧН-28, виданого Чернігівським міськвиконкомом 22 серпня 1994 року (т. 1 а.с. 92). Акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання містить підписи суміжних землекористувачів, в тому числі і ОСОБА_1 (т. 1 а.с 96 зворот).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2023 року у справі № 750/6928/22 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_3 в натурі 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з варіантом № 2 висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 02-23, складеного 27 квітня 2023 року судовим експертом ОСОБА_8 , а саме: 2-5 кухню площею 10,9 кв м, 2-6 кімнату площею 15,1 кв м, 2-7 кімнату площею 9,8 кв м, 4-4 кімнату площею 10,5 кв м, загальною площею 46,3 кв м, господарські споруди погреб літ. а5-1, що відповідає частці у праві власності, а також: 2-І веранду площею 4,6 кв м, 2-ІІ вбиральню площею 1,1 кв м, 4-1 кімнату площею 14,1 кв м, 4-2 котельню площею 3,3 кв м, 4-3 кухню площею 7,0 кв м, 4-5 коридор площею 4,6 кв м, 4-6 вбиральню площею 1,3 кв м, 4-7 шафу площею 0,5 кв м, 4-8 шафу площею 0,5 кв м, загальною площею 37,0 кв м, господарські будівлі та споруди: ганок літ. а9-1, ганок літ. а10-1, альтанку літ. Ж-1, сарай літ. З-1, сарай літ. И-1, надбудову літ. И1-1, навіс літ. и-1, вбиральню літ. К-1, що введені до експлуатації згідно Декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 04 грудня 2015 року № ЧГ 05 та належать ОСОБА_3 на підставі ч. 4 ст. 357 ЦК України.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (т. 1 а.с. 108-112).

Суд першої інстанції, дійшовши висновку про можливість здійснення виділу 1/2 частки ОСОБА_3 відповідно до варіанту № 2 висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 02-23, складеного 27 квітня 2023 року судовим експертом ОСОБА_8 , виходив з того, що між сторонами фактично склався порядок користування житловим будинком, при якому у кожного влаштований окремий вхід, в наявності окремі житлові кімнати, окрема кухня, окремі системи опалення, окремі технічні комунікації, для здійснення виділу ОСОБА_3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами перепланування та переобладнання житлового будинку непотрібно.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року у справі № 750/6928/22 змінено рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2023 року, виключено з мотивувальної частини абзац 43 наступного змісту: «Крім того, суд бере до уваги, що збільшення частки позивача у праві власності на житловий будинок на 21% може призвести і до збільшення її частки у праві на земельну ділянку, що потягне за собою порушення прав інших співвласників та призведе до зменшення розміру їх часток на земельну ділянку, на якій знаходиться спірний будинок та господарські споруди». В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування в судовому порядку, зокрема у визначений позивачем спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права особи власності або користування щодо спірного майна, а також підтверджений належними доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

У статті 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам закону.

Матеріалами справи підтверджено, що на час звернення ОСОБА_1 з цим позовом сторони були співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 :

- ОСОБА_3 належала 1/2 частка відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 червня 2017 року, виданого державним нотаріусом Другої чернігівської нотаріальної контори Панченко О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 4-1173 (т. 1 а.с. 11-13, 85);

- ОСОБА_1 1/4 частка на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, 378, від 24.05.2005, виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Сенюк А.В. (т. 1 а.с. 11-13);

- ОСОБА_4 1/8 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.08.2015, виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисовою Т.А., № 1146 (т. 1 а.с. 11-13);

- ОСОБА_2 1/8 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.08.2015, виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисовою Т.А., № 1144 (т. 1 а.с. 11-13).

ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка, розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0676 га, надана для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, реєстрація якої проведена 01 жовтня 2015 року Управлінням Держземагенства у Чернігівському районі Чернігівської області, кадастровий номер земельної ділянки :02:025:0119, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26 червня 2017 року, виданим державним нотаріусом Другої чернігівської нотаріальної контори Панченко О.І., зареєстрованим в реєстрі за № 4-1175, у порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 84).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 листопада 2023 року у справі № 750/6928/22, яке набрало законної сили, відповідачу ОСОБА_3 виділено в натурі 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а право спільної часткової власності для неї на цей житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами припинено. Інша ж частина спірного будинку перебуває у спільній часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

На стадії апеляційного перегляду ОСОБА_3 надано документи, які підтверджують, що відповідачка є одноособовим власником нерухомого майна житлового будинку загальною площею 83,3 кв м, розташованому на власній земельній ділянці (кадастровий № :02:025:0119), загальною площею 0,0676 га за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 58062).

Позивач, діючи у власних інтересах та інтересах ОСОБА_2 , посилається на те, що ОСОБА_3 чинить позивачам перешкоди у можливості розпоряджатись та користуватись належним їм майном частиною будинку по АДРЕСА_1 та земельною ділянкою, не надаючи можливості проходу через належну їй земельну ділянку відповідно до рішення Народного суду Деснянського району м. Чернігова від 12 липня 1979 року.

Колегія суддів виходить з того, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова суду від 09 листопада 2023 року у справі № 750/6928/22 проведено виділ частки житлового будинку, якою користується виключно ОСОБА_3 , і яка має окремий вихід на вул. Київська, а інша частина будинку, що залишається у користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , належить останнім на праві спільної часткової власності без реального поділу, і також має окремий вихід на вулицю Київська.

На час розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 право спільної часткової власності між сторонами припинилось. ОСОБА_9 є одноособовим власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який розташовано на належній їй на праві власності земельній ділянці з кадастровим (кадастровий № :02:025:0119), загальною площею 0,0676 га. Позивачі та третя особа ОСОБА_4 є співвласниками будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Наведеним вище судовим рішенням встановлено, що указана частина будинку, яка належить родині ОСОБА_10 на праві власності у різних частках без реального поділу, має окремий вихід на АДРЕСА_1 . Зазначене спростовує доводи позивачів про неможливість вільного доступу до свого помешкання.

Не мають правового значення для вирішення спору доводи заявника про те, що позивачі мають лише власний вихід з будинку, а не прохід до вулиці, який мають ОСОБА_3 і третя особа ОСОБА_4 , що також відмовляється його надати ОСОБА_1 . Наразі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок без його реального поділу, тобто особи володіють і користуються ним спільно, питання виділу часток співвласників та встановлення порядку користування земельною ділянкою біля будинку ними не вирішувалось. У цій справі позивачі мали довести наявність перешкод з боку ОСОБА_3 щодо можливості користування належним їм майном, проте зазначеного за обставинами справи не встановлено.

Як свідчать матеріали справи, чоловік відповідачки ОСОБА_6 , після якого ОСОБА_3 успадкувала земельну ділянку та частину будинку, придбав наведене нерухоме майно у 1996 році у ОСОБА_5 , яка приватизувала землю у 1995 році. У цей період жоден з позивачів співвласниками будинку не був. Матеріали справи не містять відомостей про те, що на час приватизації ОСОБА_5 земельної ділянки існував прохід через неї для інших співвласників домоволодіння. Отже, доводи позову про те, що ОСОБА_1 може пройти до вул. Київської лише через земельну ділянку відповідачки, яка не дотримується вимог добросусідства, чинить перешкоди у користуванні належним позивачу майном, позбавила членів його сім`ї можливості користуватися проходом, належними доказами не підтверджено.

Не знайшли підтвердження доводи ОСОБА_1 про хибність посилань районного суду при вирішенні цього спору на висновок судової будівельно-технічної експертизи № 02-23 від 27 квітня 2023 року, проведеної у справі № 750/6928/22. За результатами розгляду зазначеної справи виділено ОСОБА_3 належну їй частку у спільній частковій власності, яка відповідає її фактичному користуванню спірним домоволодінням. Дійшовши висновку про можливість здійснення виділу 1/2 частки ОСОБА_3 відповідно до варіанту № 2 висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 02-23, складеного 27 квітня 2023 року судовим експертом ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив з того, що експертом встановлено, що частина будинку, яка залишається у власності родини Дерев`янків, має необхідний набір приміщень для улаштування окремої частини будинку, прийнята до експлуатації за діючими на той час будівельними нормами і також має окремий вихід на АДРЕСА_1 . Для здійснення виділу ОСОБА_3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами перепланування та переобладнання житлового будинку непотрібно.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що рішенням Народного суду Деснянського району м. Чернігова від 12 липня 1979 року, залишеним без змін рішенням Чернігівського обласного суду від 07 серпня 1979 року, яким згідно з планом, складеним БТІ м. Чернігова 25 липня 1979 року на присадибній земельній ділянці, розташованій по АДРЕСА_1 , виділено в користування попереднього власника ОСОБА_11 353 кв м присадибної земельної ділянки, не вирішувалось питання проходу іншого співвласника будинку через належну відповідачці на даний час земельну ділянку та не встановлювався сервітут щодо неї. Отже, позивачі помилково посилаються на наведене судове рішення як правову підставу для проходу через земельну ділянку ОСОБА_3 .

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не погоджував межі земельної ділянки площею 0,0676 га для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, належної ОСОБА_3 , спростовуються наявною у справі копією технічної документації (т. 1 а.с. 90-98). Зокрема, 25 вересня 2015 року ОСОБА_1 підписав акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання щодо земельної ділянки з кадастровим номером № :02:025, яка розташована по АДРЕСА_1 площею 0,0676 га, наданої ОСОБА_6 для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

При цьому, апеляційний суд погоджується з доводами сторони відповідача про те, що у 2015 році відбулось лише відновлення меж земельної ділянки для присвоєння їй кадастрового номеру відповідно до вимог законодавства, а не їх встановлення, оскільки сама ділянка була сформована і межі її визначені у 1995 році, тобто під час приватизації ОСОБА_5 .

Апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про необґрунтованість посилань районного суду на матеріали справи № 750/6928/22, оскільки ухвалені у цій справі судові рішення перебувають на розгляді в суді касаційної інстанції. Як свідчить інформація з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2024 року у справі № 750/6928/22 повернуто ОСОБА_1 касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 9 листопада 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 2 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах і в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради, про перерозподіл ідеальних часток між співвласниками, визнання права власності на відповідну частку, виділ у натурі частки в майні, що є у спільній частковій власності.

Колегія суддів відхиляє посилання заявника про порушення судом першої інстанції процесуальних норм, які полягають у вирішенні спору без участі ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 , за наявності клопотання сторони позивача про перенесення судового розгляду.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, призначено підготовче засідання на 02 листопада 2023 року о 11:00 (т. 1 а.с. 38).

02 листопада 2023 року судове засідання відбулося за участю ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - адвоката Зеленської А.О., підготовче судове засідання відкладено на 23 листопада 2023 року о 10:30 у зв`язку з неявкою відповідача що підтверджується протоколом судового засідання № 2093237 (т. 1 а.с. 45-47).

23 листопада 2023 року судове засідання відбулося за участю ОСОБА_1 , який заявив відвід судді ОСОБА_12 . Ухвалою суду відвід задоволено, суддю ОСОБА_12 від розгляду цивільної справи № 750/14251/23 відведено (т. 1 а.с. 59-61, 62-63).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 листопада 2023 року прийнято справу до провадження судді Карапути Л.В., призначено підготовче засідання на 26 грудня 2023 року на 11:00 (т. 1 а.с. 66-67).

26 грудня 2023 року від представника ОСОБА_2 адвоката Зеленської А.О. надійшло клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку із участю у іншому судовому засіданні, яке відбудеться у м. Городня (т. 1 а.с. 171).

26 грудня 2023 року судове засідання відбулося за участю представника відповідачки адвоката Прокоф`єва Б.І., оголошено перерву з попередженням для позивачів, що явка є обов`язковою, на 01 лютого 2024 року о 08:30 (т. 1 а.с. 176).

01 лютого 2024 року судове засідання відбулося за участю ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - адвоката Зеленської А.О., що підтверджується протоколом судового засідання № 2423125 (т. 1 а.с. 210-211).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 01 лютого 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено у відкритому судовому засіданні на 11 березня 2024 року о 09:00 (т. 1 а.с. 212-213).

07 березня 2024 року від представника ОСОБА_2 адвоката Зеленської А.О. надійшло клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку із тим, що на розгляді Чернігівського апеляційного суду перебуває справа № 750/6928/22, яка має значення для ухвалення законного і справедливого рішення у цій справі (т. 1 а.с. 215).

11 березня 2024 року судове засідання відбулося за участю ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 адвоката Зеленської А.О., клопотання представника позивача задоволено, відкладено розгляд справи на 10 квітня 2024 року о 09:00 (т. 1 а.с. 219).

01 квітня 2024 року призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи у зв`язку зі звільненням суддів ОСОБА_13 з посади судді Деснянського районного суду м. Чернігова (т. 1 а.с. 223).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 квітня 2024 року призначено справу до розгляду на 14 травня 2024 року о 11:00 (т. 1 а.с. 225).

14 травня 2024 року від представника ОСОБА_2 адвоката Зеленської А.О. надійшло клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні (т. 1 а.с. 239).

14 травня 2024 року учасники справи в судове засідання не з`явилися, що підтверджується протоколом судового засідання (т. 1 а.с. 243).

На думку апеляційного суду, районним судом обґрунтовано розглянуто справу 14 травня 2024 року без участі учасників справи чи їх представників, у тому числі ОСОБА_1 та адвоката Зеленської А.О., які вже брали участь у розгляді справи.

Справа перебувала в провадженні районного суду з жовтня 2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим кодексом. Згідно з ч. 5 цієї статті суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне. Отже, з огляду на наведені норми ЦПК України, всі доводи та міркування сторін мають бути оформлені насамперед письмово. Законодавцем імперативно визначено лише обов`язковість повідомлення особи про час та місце судового розгляду, що судом першої інстанції дотримано.

Представник ОСОБА_2 адвокат Зеленська А.О. неодноразово зверталася з клопотаннями про перенесення розгляду справи, у тому числі і 14 травня 2024 року. Районним судом вірно враховано, що ОСОБА_14 являється представником ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , який медичний висновок про непрацездатність до апеляційної скарги на підтвердження поважності причин неявки до суду першої інстанції 14 травня 2024 року не додав.

ОСОБА_14 , як адвокату, відомі положення статті 212 ЦПК України про можливість участі сторін у судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак представник, пославшись на перебування ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні, з цим клопотання до суду не звернулася, про причини власної неявки 14 травня 2024 року не повідомила.

Якщо належним чином повідомлені сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2022 року в справі № 175/4075/18 (провадження № 61-5401св22).

З урахуванням того, що учасників справи належним чином повідомлено про розгляд справи на 14 травня 2024 року о 11:00, а наявних у справі матеріалів було достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, районним судом обґрунтовано розглянуто справу у відсутність вказаних осіб.

Вирішуючи питання законності стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 7 000 грн витрат на правничу допомогу, апеляційний суд виходить з такого.

Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, у разі відмови у позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

У цій справі встановлено і підтверджується її матеріалами, що представництво інтересів відповідачки ОСОБА_3 у суді першої інстанції здійснював адвокат Прокоф`єв Б.І. на підставі укладеного між ними договору № 42/43 про надання правової допомоги від 14 листопада 2023 року (т. 2 а.с. 40), ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 14 листопада 2023 року серії СВ № 1063629 (т. 1 а.с. 57).

За змістом пунктів 1.2, 3.1 договору № 42/43 про надання правової допомоги, клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надати клієнту правові послуги в обсязі та на умовах, визначених цим договором, а клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду за надання правової допомоги. Клієнт проводить оплату адвокату за надані ним послуги в суді першої інстанції в розмірі 20 000 грн (т. 2 а.с. 40).

01 грудня 2023 року між ОСОБА_3 та адвокатом Прокоф`євим Б.І. підписано детальний опис робіт (наданих) послуг, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також робіт, що будуть надані під час розгляду цієї справи, за яким надано наступні юридичні послуги загальною вартістю 20 000 грн (т. 1 а.с. 167):

- попереднє ознайомлення з матеріалами справи в Деснянському районному суді м. Чернігова та аналіз письмових доказів по даній справі в обсязі 2 години;

- вивчення судової практики, визначення правової позиції з клієнтом, виготовлення копій документів в обсязі 4 години;

- підготовка відзиву на позовну заяву, розрахунку та організація його подання до суду в обсязі 6 годин;

- додаткове ознайомлення з матеріалами справи № 750/8794/20 та 750/6928/22 з метою отримання копій судових експертиз в обсязі 1 година;

- підготовка та участь в судових засіданнях Деснянського районного суду м. Чернігова по даній справі в обсязі не більше 3 год.

Оплата адвокату Прокоф`єву Б.І. витрат на правничу допомогу на суму 20 000 грн підтверджується квитанцією № 091333 від 01 грудня 2023 року (т. 1 а.с. 166).

У суді першої інстанції представник ОСОБА_2 адвокат Зеленська А.О. указувала на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не погоджуються із заявленим стороною відповідача розміром відшкодування правничої допомоги, який є завищеним та не відповідає критерію розумності та співмірності з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан позивачки, складність цієї справи (т. 1 а.с. 187-188).

Зважаючи на прийняте районним судом рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, та надані стороною відповідача докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_3 у суді першої інстанції.

Урахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом послуг, наданих адвокатом Прокоф`євим Б.І., а також з урахуванням заявленого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення таких витрат з 20 000 грн до 7 000 грн.

Аргументи апеляційної скарги про те, що розмір стягнутих на користь відповідачки 7 000 грн витрат на правничу допомогу є завищеним та не відповідає критерію співмірності були предметом дослідження та оцінки районного суду, який обґрунтовано зменшив їх розмір з 20 000 грн до 7 000 грн.

Апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення витрат на правничу допомогу, оскільки ці витрати, з урахуванням складності справи та обсягу наданих адвокатом послуг, а також поданого заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, вже зменшено районним судом.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить висновку, що суд першої інстанції правильно визначив відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 . Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування правильного по суті судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.

Вирішуючи заявлене представником відповідачки клопотання про відшкодування ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, колегія суддів зважає на таке.

У суді апеляційної інстанції представництво інтересів ОСОБА_3 здійснював адвокат Прокоф`єв Б.І. на підставі укладеного між ними договору № 42/43 про надання правової допомоги від 14 листопада 2023 року (т. 2 а.с. 40), ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 14 листопада 2023 року серії СВ № 1063629 (т. 1 а.с. 57).

Пунктом 3.3 укладеного між ОСОБА_3 та адвокатом Прокоф`євим Б.І. договору № 42/43 про надання правової допомоги від 14 листопада 2023 року передбачено, що вартість послуг адвоката по представництву інтересів клієнта в апеляційній та касаційній інстанції визначається додатковою угодою до даного договору.

Додатковою угодою № 1 до договору про надання правничої допомоги № 42/23 від 14 листопада 2023 року, укладеною 09 липня 2024 року між ОСОБА_3 та адвокатом Прокоф`євим Б.І., визначено, що клієнт проводить оплату адвокату за надані ним послуги в Чернігівському апеляційному суді, в тому числі при підготовці процесуальних документів для даного суду, при розгляді справи № 750/14251/23 у розмірі 8 000 грн (т. 2 а.с. 41).

09 липня 2024 року між ОСОБА_3 та адвокатом Прокоф`євим Б.І. підписано детальний опис робіт (наданих) послуг, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також робіт, що будуть надані під час розгляду в Чернігівському апеляційному суді, за яким надано наступні юридичні послуги загальною вартістю 8 000 грн (т. 2 а.с. 42):

- попереднє ознайомлення з апеляційною скаргою, визначення правової позиції з клієнтом, виготовлення копій документів в обсязі 2 год.;

- підготовка відзиву на апеляційну скаргу, розрахунку та організація її подання до суду в обсязі 4 год.;

- підготовка та участь в судових засіданнях Чернігівського апеляційного суду по даній справі в обсязі не більше 2 год.

Як свідчить квитанція до прибуткового касового ордеру від 09 липня 2024 року, ОСОБА_3 сплатила адвокату Прокоф`єву Б.І. 8 000 грн (т. 2 а.с. 45).

Під час апеляційного розгляду стороною позивача клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не надходило, належних та допустимих доказів неспівмірності заявлених до стягнення представником відповідача судових витрат не надано.

Виходячи з наведеного вище та беручи до уваги наявність документально підтверджених доказів витрат ОСОБА_3 на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, об`єм і зміст складеного адвокатом відзиву на апеляційну скаргу (т. 2 а.с. 33-39), співмірність наданих адвокатом послуг зі складністю справи, участь адвоката Прокоф`єва Б.І. у судових засіданнях 18 вересня 2024 року та 25 жовтня 2024 року, а також відсутність клопотання ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає можливим задовольнити заявлене клопотання про відшкодування понесених відповідачкою у суді апеляційної інстанції витрат на правничу допомогу та стягнути на її користь 8 000 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Деснянсього районного суду м. Чернігова від 14 травня 2024 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 8 000 (вісім тисяч) грн у відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2024 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова