"04" листопада 2024 р.
Справа №642/5997/24
Провадження № 2/642/1613/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Грінчук О.П.,

за участі секретаря Шрамко Н.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

в с т а н о в и в:

До суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просила стягнути з відповідача половину додаткових витрат на дитину, а саме в розмірі 17 344.05 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували у шлюбі з 27.10.2007 до 19.08.2016. Від шлюбу мають неповнолітню доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає з позивачем. За судовим наказом №642/2139/24 від 25.04.2024 відповідач сплачує на користь позивача аліменти на утримання дитини, в серпні аліменти склали 5950.90 грн., у вересні 7405.49 грн. Влітку 2024 року виникла необхідність проведення дитині операції по видаленню зубів мудрості, у зв`язку з чим було проведено узд серця доньки, вартістю 550 грн., та придбано необхідні медикаменти на загальну суму 1430 грн. 10.07.2024 дитині проведено операцію « ОСОБА_4 видалення 1.8, 2.8, 3.8, 4.8 зубів», вартість якої склала 31 700 грн., що було оплачено позивачем. Після проведення операції доньці необхідно було пройти реабілітаційний період та приймати відповідні ліки, вартість яких склала 1008.10 грн. Всього позивач витратила 34 688.10 грн. А тому просила стягнути з відповідача половину таких витрат.

Ухвалою суду від 30.09.2024 справу відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

04.10.2024 до суду надійшов відзив від відповідача на позов, згідно якого він заперечує проти позовних вимог з наступних підстав. Відповідач зазначив, що аліменти, які він сплачує, повинні покривати такі витрати позивача на лікування дитини, за останні 4 місяці сума аліментів склала понад 30 000 грн., заборгованість з аліментів у нього відсутня. Про такі додаткові витрати позивач не повідомляла відповідача та не пропонувала оплатити їх повністю або частково. Також зазначив, що він має на забезпеченні дружину, ОСОБА_5 , та доньку, ОСОБА_6 , 2018 р.н., які наразі перебувають як біженці у Чехії. Також вказав, що він є військовослужбовцем, мобілізований 02.04.2022, має статус учасника бойових дій, має мати-пенсіонерку, яка хворіє, залишилась одна та потребує фінансової допомоги. Вказав на його незадовільний стан здоров`я за роки війни. Крім того, зазначив, що позивач заміжня та має чоловіка і вони обоє офіційно працюють.

16.10.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно з якою вона не визнає заперечень відповідача, оскільки згідно чинного законодавства обоє батьків зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину. Зазначила, що відповідач не надав доказів розміру своїх доходів та не спростував доказів позивача про розмір аліментів, які він сплачує. При цьому, розмір аліментів не покривають додаткові витрати на проведення операції. Крім того, позивач зазначила, що позивач не надав докази того, що його дружина непрацездатна і потребує матеріальної допомоги, в той час, вона як біженка отримує грошову допомогу. Посилання відповідача на той факт, що його мати потребує фінансової допомоги також не підтверджено жодними доказами, при цьому, вона як пенсіонерка отримує пенсію. Тому просила задовольнити позов у повному обсязі.

18.10.2024 відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, які за своїм змістом є аналогічними з відзивом на позовну заяву.

В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, доводи та заперечення сторін, суд встановив наступні правовідносини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За змістом статті 180 СК України (тут і далі - у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відтак, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину.

Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий із батьків зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

На відміну від аліментів, за своїм цільовим призначенням додаткові витрати не є коштами спрямованими на утримання дитини. Сплачуються вони лише у зв`язку із настанням в житті дитини певних особливих обставин, перелік яких не є вичерпним і встановлюється індивідуально у кожному конкретному випадку.

Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц (провадження № 61-2371св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі».

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 201/15248/16-ц.

Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662 св 18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858 св 18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458 св 19).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Отже, з аналізу судової практики, яка склалась, до додаткових витрат відносять:

- навчання у спеціалізованому закладі освіти, технікумі, коледжі, при умові погодження з батьком/матір`ю навчального закладу та доведеності існування особливих обставин, які зумовлені необхідністю платного навчання дитини у цьому закладі адже дитині гарантовано державою безоплатне навчання у загальноосвітній школі;

- розвиток здібностей дитини, а саме витрати на гуртки, заняття, які розвивають конкретні здібності дитини, придбання спортінвентарю, музичного інструменту, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на вивчення іноземних мов, підтверджені відповідними нагородами, які одержували діти або характеристиками;

- оздоровлення (санаторно-курортне або відпочинок біля моря або на гірському курорті при умові доведеності, що для покращення стану здоров`я дитини вона потребувала відпочинок та оздоровлення саме там);

- лікування (систематичні витрати, понесені у зв`язку з постійною хворобою дитини, фізичними травмами).

Судовим розглядом встановлено, що з 27.10.2007 до 19.08.2016 сторони перебували у шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

04.12.2021 позивач зареєструвала шлюб, внаслідок чого її прізвище змінено з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

За судовим рішенням №642/2139/24 з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дитини, рішення перебуває на примусовому виконанні у Холодногірсько-Новобаварському ВДВС, зокрема, у серпні розмір сплачених відповідачем аліментів склав 5950.90 грн., у вересні 7405.49 грн.

У зв`язку з тим, що виникла необхідність у видаленні зубів мудрості у дитини сторін, ОСОБА_3 , позивач звернулась до Медичного центру ТОВ «Професорська стоматологія Любченка».

Консультаційним висновком лікаря Медичного центру ПСЛ ОСОБА_9 від 25.06.2024 рекомендовано пацієнту, ОСОБА_3 , 2009 р.н., видалення 1.8, 2.8, 3.8, 4.8 зубів, у зв`язку з чим необхідно пройти обстеження: клінічний аналіз крові, сечі, ЕКГ, висновок педіатра про загальний стан здоров`я дитини, бак посів на флору та чутливість до антибіотиків, проби.

Згідно з витягом з історії хвороби №23240, пацієнту ОСОБА_3 , 10.07.2024 проведено операцію «Атипове видалення 1.8, 2.8, 3.8, 4.8 зубів», проведена антибактеріальна, протизапальна терапія, перев`язування. Рекомендовано пероральну терапію: Сорцеф 400, Цетрин, Німесил, Лактовіт.

Позивачем документально підтверджені наступні додаткові витрати на дитину.

Відповідно до акту виконаних робіт №42 від 10.07.2024, пацієнту ОСОБА_3 проведено: накладання оптрогейта к-сть 1 - 200 грн.; інгаляційний наркоз к-сть 2 8000 грн.; видалення чотирьох зубів мудрості 13 000 грн.; добове перебування з медикаментозним супроводженням 2500 грн.; постановка мікроімплантів к-сть 2 8000 грн. Загальна сума 31 700 грн., сума сплачена.

Відповідно до талону виконання №4 від 26.06.2024 пацієнту ОСОБА_3 проведено УЗД серця вартістю 550 грн.

Позивачем проведено проби на анестетики, у зв`язку з чим придбано препарати в ТОВ «Он Лаб» медичний центр на загальну суму 1430 грн., а саме: медикаментозна алергія до: убістазіну форте (200 грн.), скандонест (230 грн.), лідокаїну (275 грн.), артифріну (130 грн.), новокаїну (175 грн.), ультра каїну (290 грн.), септанест (200 грн), артифріну (30 грн.).

Також позивачем надані квитанцію на придбання медикаментів, згідно консультаційного висновку лікаря ОСОБА_9 від 25.06.2024, на суму 1008.10 грн. (квитанції на 708.10 грн. та 300 грн.).

Отже, загальний розмір витрачених позивачем коштів на обстеження та лікування дитини складає 34 688.10 грн.

Позивач в позові просить стягнути з відповідача половину вартості понесених додаткових витрат.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1-3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що у даному випадку додаткові витрати позивача на дитину зумовлені особливими обставинами, а саме необхідністю проведення операції з видалення зубів мудрості. Такі витрати не можуть покриватись щомісячними аліментами, оскільки аліменти необхідні, щоб забезпечити лише базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін. В той час, необхідність проведення операції дитині з видалення зубів є не щоденною необхідністю з утримання дитини, а зумовлено особливими обставинами.

За даних конкретних обставин справи суд визнає витрати позивача на лікування доньки, а саме на проведення операції з видалення зубів мудрості - додатковими витратами, які позивач понесла на суму 34 688.10 грн.

Суд також вважає, що відповідач, як батько, теж повинен брати участь в додаткових витратах на утримання спільної доньки, що викликані особливими обставинами, зокрема, проведенням операції.

При цьому, суд не бере до уваги заперечення відповідача в тій частині, що такі витрати повинні покриватись сплаченими ним аліментами з підстав, зазначених вище. Крім того, відповідачем не надано доказів про сплату ним аліментів на суму понад 30 000 грн. за півроку, на що він посилався у відзиві на позов, та не надано доказів свого майнового стану. Також суд не враховує заперечення відповідача в тій частині, що він має на утриманні дружину та ще одну дитину, оскільки зазначене не звільняє відповідача від обов`язку утримувати спільну з позивачем дитину в рівних частках. Посилання відповідача на те, що його мати є пенсіонеркою, одинока та потребує від нього фінансової допомоги, не підтверджується жодними доказами, беручи до уваги не надання відповідачем доказів відсутності у неї інших повнолітніх дітей, які зобов`язані згідно закону утримувати її, або чоловіка, а також відомостей про її фінансовий стан. При цьому, доказів надання такої допомоги матері, ним також не надано. Крім того, посилання відповідача на те, що позивач заміжня і вона разом з чоловіком офіційно працюють теж не заслуговують на увагу суду, враховуючи відсутність обов`язку у чоловіка позивача на утримання спільної позивача з відповідачем дитини. Окрім цього, відповідач, будучи військовослужбовцем, не звільняється від обов`язку утримання дитини.

Враховуючи, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, вони повинні брати участь в додаткових витратах на утримання дитини, що підрозуміває обопільний обов`язок як батька, так і матері, оплачувати та розділяти такі витрати, відтак, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а саме в частині сплати відповідачем половини вартості додаткових витрат, понесених позивачем, а саме у розмірі 17 344.05 грн.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про стягнення судового збору суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, тому у порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір за позовну заяву майнового характеру, а саме у розмірі 1211.20 грн.

Також позивачем при поданні позову заявлено вимогу про стягнення 7000 грн. витрат на правову допомогу.

Відповідно до частини 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Верховний Суду у постанові від 15 червня 2021 року в справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20) дійшов висновку, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «…оскільки представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу».

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу надано: договір про надання правничої допомоги від 19.09.2024, згідно якого адвокат Борисова І.М. зобов`язується надати замовнику правову допомогу в якості представництва в Ленінському районному суді м. Харкова, вартість послуг складає 7000 грн., яка включає в себе підготовку та складання позовної заяви, участь в судових засіданнях, ордер про надання правничої допомоги серії АХ №1080259, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №375.

В той час, окрім самого договору про надання правової допомоги, позивачем до суду не надано жодного документу на підтвердження надання адвокатом будь-яких послуг у даній справі.

Позовна заява, в свою чергу, також не містить жодного обґрунтування щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн.

Крім того, в Договорі про надання правової допомоги від 19.09.2024 відсутні будь-які відомості з приводу того, у якій справі та з яких питань надається правова допомога адвокатом Борисовою І.М. ОСОБА_1 , а тому неможливо точно встановити, що правова допомога згідно вказаного договору стосувалась саме позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Також суд враховує, що Договір про надання правничої допомоги від 19.09.2024 передбачав гонорар за складання позовної заяви та участь в судових засіданнях, в той час, судові засідання по справі не проводились, оскільки справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а подані позивачем процесуальні документи у справі (позовна заява та відповідь на відзив) підписані особисто позивачем. Доказів складання адвокатом позовної заяви та інших документів матеріалами справи також не підтверджено, оскільки позивачем не надано акту виконаних робіт адвокатом/акту наданих послуг адвокатом.

Враховуючи не підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт адвоката, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12-13, 80, 81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 141, 180, 185 Сімейного Кодексу України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50% понесених витрат, пов`язаних з проведенням операції дитині, а саме у розмірі 17 344 (сімнадцять тисяч триста сорок чотири) грн. 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

В задоволенні вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення складено 04.11.2024.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий