УХВАЛА

04 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 522/14317/22

провадження № 61-14200ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду до з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, в якому позивачка просила збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Одеського апеляційного суду від 30 березня 2022 року у справі № 522/10347/20 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 30 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 5 000,00 грн до 30 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони у період з 24 травня 2010 року до 28 грудня 2019 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_3 народився їх спільний син - ОСОБА_3 . З ІНФОРМАЦІЯ_4 не проживають однією сім`ю, спільне господарство не ведуть. Так, після припинення фактичних сімейно-шлюбних стосунків, відповідач став проживати окремо, а син залишився проживати із нею. Рішенням Одеського апеляційного суду у справі № 522/10347/20 від 30 березня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 000,00 грн щомісяця, починаючи з 30 червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . 03 травня 2022 року на виконання рішення Одеського апеляційного суду від 30 березня 2022 року, Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 522/10347/20, який пред`явлено до Другого Малиновського відділу ДВС у м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Одеси. Виконавче провадження № 68996432 було відкрито 12 травня 2022 року. Станом на день подання цього позову заборгованість та переплата по аліментам відсутня. Проте, позивачка вважала, що розмір встановлених аліментів є недостатнім для утримання їх сина, оскільки в силу його вікових змін, він природньо потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток здібностей, потреб у галузі охорони здоров`я та освіти, забезпечення гармонійного розвитку (придбання стаціонарного комп`ютеру, мовні курси, спортивні змагання, хобі-гуртки, кафе, атракціони, дитячий табір та інше). Збільшення розміру аліментів позивачка також обґрунтовувала, посилаючись на матеріальне становище відповідача, його стан здоров`я та професію, а також вказувала на наявність у дитини у хронічних хвороб.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Предметом позову у цій справі є вимоги про збільшення розміру аліментів, визначеного рішенням Одеського апеляційного суду від 30 березня 2022 року у справі № 522/10347/20 на утримання сина.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Зокрема, на обґрунтування підстав, передбачених підпунктом «в» заявниця зазначає, що справа має виняткове значення для неї та спільного з відповідачем сина, що проживає разом із нею, оскільки раніше визначений розмір аліментів не відповідає фактичним потребам дитини для гармонійного розвитку.

Верховний Суд зазначає, що у даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих аргументів, які б свідчили про виняткове значення цієї справи для заявниці, оскільки вказавши, що спір стосується інтересів дитини, ОСОБА_1 не навела обґрунтованих міркувань винятковості цієї справи для неї із наведенням змістовних доводів та обставин.

Верховним Судом також враховано, що вказаний спір стосується вже призначених судом аліментів, наявність підстав для збільшення розміру аліментів підтверджується сторонами на загальних засадах змагальності сторін, тобто в силу доведеності обставин відповідними письмовими доказами.

Зміст касаційної скарги свідчить, що заявниця бажає оскаржити судові рішення з метою переоцінки досліджених судами доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання заявниці на положення підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки предмет спору не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи до категорії винятково значимих.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки заявницею подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник