Провадження №: 2/755/180/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Яхно П.А.

за участю: представника позивача - Кравченко О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва 06.12.2022 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, яка 07.12.2022 була передана у провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до заявлених позовних вимог, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просить суд: стягнути з відповідача на користь ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» суму заборгованості станом на 13.02.2024, за поставлену теплову енергію/централізоване опалення до нежитлового приміщення площею 374,00 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 , за період з 12.03.2017 по квітень 2022 року в розмірі 208 716,35 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 105 447,71 грн, три відсотки річних у розмірі 25 190,27 грн. та сплачений судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 7 469,92 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» як теплопостачальною організацією з 01.07.2014 на підставі ліцензії. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» є балансоутримувачем вказаного будинку, який отриманий ним на підставі п.п.10-12 рішення Київради від 09.10.2014. 01.06.20215 між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» та ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» укладено Договір №31 про співпрацю виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з балансоутримувачем та розмежування їх відповідальності. Для здійснення нарахування вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води позивачем використовувалась інформація, надана балансоутримувачем будинку щодо площі займаного відповідачем приміщення. Згідно наявної у ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» інформації, нежитлове приміщення площею 374, 00 кв.м, в будинку АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , яка, як його власниця, неодноразово зверталася із заявами щодо надання послуг до ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», однак у встановленому Законом порядку, Договір про надання послуг з Позивачем не уклала.

Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року № 1875-IV (діяв до 01.05.2019) договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

23.07.2014 у газеті Хрещатик (№ 103(4503)) Позивачем розміщено відповідне повідомлення, із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06.08.2014 року (№ 111(4511)).

Пунктом 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 передбачено, шо індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір : виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договорю (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про йоге бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплат: рахунка за надані послуги, факт отримання послуги.

Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання і укладаються з урахуванням статей 633. 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, були опубліковані на офіційному веб-сайт ТОВ «Євро-Реконструкція» 13.10.2021.

Проте, Договір про надання послуг, який був передбачений чинними нормативно правовими актами на момент виникнення заборгованості між Відповідачем та Позивачем не був укладений, а також заява-приєднання до умов індивідуального типового договору Споживачем послуг до ТОВ «Євро-Реконструкція» з метою ідентифікації - не надавалася.

Надання послуг з опалення, що надавалися безперервно Відповідачу з листопада 2014 року по квітень 2022 року в опалювальні періоди підтверджується показниками приладу обліку спожитої теплової енергії, нарядами на підключення та відключення централізованого опалення у будинку.

Облік теплової енергії на потреби централізованого опалення будинку АДРЕСА_1 здійснюється приладом комерційного обліку UltraheatT550 заводський номер 68940893. Розрахунок фактично поставленої теплової енергії, здійснено відповідно до звітів з показниками лічильника теплової енергії, пропорційно до площі займаного Відповідачем приміщення. Відповідач не здійснював сплату послуг за поставлену теплову енергію, в результаті чого станом на листопад 2022 року наявна заборгованість за спожиті послуги за період з листопада 2014 року по квітень 2022 року (включно) в розмірі 303 126, 16 грн., інфляційна складова боргу становить 152 808, 04 грн, розмір 3% річних з простроченої суми становить 33 613, 88 грн.

Звертаючись із заявою про зменшення розміру позовних вимог, позивач посилається на те, що з моменту подання позовної заяви до суду пройшло більше року, а відповідачем подано заяву про застосування судом наслідків спливу строків позовної давності до заявлених вимог. Так, відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу неодноразово був продовжений до 30.06.2023. Тобто, виходячи з вищенаведених положень закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12.03.2017. Оскільки, з 12.03.2017 строк позовної давності продовжений, відтак борг у період з 12.03.2017 по 30.04.2022 нарахований позивачем в межах строку позовної давності. Оскільки, відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, з неї на користь позивача стягуються заявлені 3% річних та інфляційні втрати, які передбачені ст.625 ЦК України, та які не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер. Така позиція, висловлена у постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 №912/1120/16, від 19.06.2019 № 703/2718/16-ц, від 08.11.2019 № 127/15672/16-ц, від 18.03.2020 №902/417/18.

Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 22.12.2022 позовна заява ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» була залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків не більше ніж п`ять днів з дня отримання ухвали.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.02.2023 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості повернуто позивачу.

Постановою Київського апеляційного суду від 27.09.2023 апеляційну скаргу ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» задоволено, ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 06.02.2023 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

11.10.2023 вказана цивільна справа повернулась до Дніпровського районного суду м. Києва та 30.10.2023 передана у провадження судді Катющенко В.П. на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.11.2023 відкрито провадження у цій цивільній справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

13.12.2023 до суду від представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву.

Обґрунтовуючи заперечення щодо позовних вимог, сторона відповідача посилається на те, що з Акту 27.02.2007 видно, що стався порив вітринного опалення, внаслідок чого теплопостачання було припинено. 31.03.2009 представниками АК Дарницька ТЕЦ та представником ЖРЕО-417 було опломбовано місце пориву, чим додатково підтверджує факт не надання послуги з теплопостачання до нежитлового приміщення № НОМЕР_1 загальною площею в житловому будинку АДРЕСА_1 . 02.02.2017 представник позивача склав акт про відсутність опалення в лютому, тобто взимку в приміщенні відповідача. У вересні 2017 року відповідач звертається до позивача про складання ще одного акту про відключення, однак до теперішнього часу ігнорує вказане звернення.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (який діяв) врегульовані відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання комунальних послуг, і фізичною особою, яка отримує послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до п. п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, п/п 3 п 29 Споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою; п/п. 9 - звільнення від плати за послуги у разі їх ненадання та отримання компенсації за перевищення строків проведення аварійно відбудовних робіт. Відповідно до п/п 6 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від року № 1875-IV (діяв до 01.05.2019 року) Споживач має право: на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Здійснення постачання в будинок теплоносія та безпосередньо до приміщення відповідача здійснюється через запірну арматуру, що належить КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», з урахуванням встановлених обставин в Господарській справі № 30/307- 48/205.

Звертає увагу суду, що позивач в позовній заяві вказує: … у зв`язку з чим, для здійснення нарахувань вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води використовується інформація, надана балансоутримувачем будинку щодо площі займаного приміщення Відповідачем, внаслідок чого й визначається вартість спожитих саме Відповідачем послуг. Підкреслює, що поняття балансової приналежності в діючому законодавстві відсутнє, а головне, що позивач, як надавач послуги не вказує яким чином він надає послугу безпосередньо відповідачу. Як зазначається в актах прилади опалення не працюють. Звертає увагу Суду на перелік приміщень які опалюються, а які ні, в Загальних відомостях по нежитловим приміщенням КП «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» ЖРЕО № 403. Як видно з цього додатку саме КП станом на листопад 2022 року наявна заборгованість за спожиті послуги за період з листопада 2014 року по квітень 2022 року (включно) в розмірі 303 126, 16 грн. та відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу нараховує штрафні санкції, а саме: інфляційна складова боргу відповідно до розрахунку становить 152 808, 04 грн. та 3% річних з простроченої суми становить 33 613, 88 грн. Окремо, позивач нараховує пеню за несвоєчасну оплату наданих послуг відповідно до розрахунку, яка на його думку становить 8 445, 93 грн. загальна сума позовних вимог становить: сума заборгованості за поставлену теплову енергію у розмірі 303 126, 16 грн. + інфляційна складова боргу у розмірі 152 808, 04 грн. + три відсотки річних у розмірі 33 613, 88 грн. + пеня 8 445, 93 грн. = 497 994, 01 грн. (ціна позову). В позовній заяві позивач вказує, що лише з «Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва» ЖРЕО № 403 визначає кого вписати до переліку отримувачів послуги з опалення, а кого ні. Сам же позивач не бажає здійснювати постачання теплоносія про що він сам і зазначає в позовній заяві та додає лист відповідача від 14.09.2017 про відсутність теплопостачання зазначаючи, що відповідач не уклала договір. Однак, з доданого листа та з Актів позивача видно про відсутність теплопостачання до приміщення. А як вже було зазначено споживач звільняється від плати за послуги у разі їх ненадання та отримання компенсації за перевищення строків проведення аварійно-відбудовних робіт.

01.06.2015 між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» та ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» укладено Договір № 31 про співпрацю Виконавця послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з Балансоутримувачем та розмежування їх відповідальності, а отже виникає питання яким чином здійснюється постачання теплоносія в будинок через запірну арматуру належну до відома КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва». Позовна заява містить посилання на Пункт 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 передбачено, що індивідуальний договір вважається укладеним із споживачем, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/ або на веб-сайті виконавця співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем. Фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем.

З огляду на викладене відповідач вважає за можливе стягнути на користь позивача суму заборгованості станом на 13.02.2024, за поставлену теплову енергію/центарлізоване опалення до нежитлового приміщення площею 374, 00 кв. м, у будинку АДРЕСА_1 , за період з 12.03.2017 по квітень 2022 року в розмірі 208 716, 35 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 105 447, 71 грн., три відсотки річних у розмірі 25 190, 27 грн. та сплачений судовий збір за подання позову до суду у розмірі 7 469, 92 грн.

Також, 18.12.2023 до суду від представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшла заява про застосування строку позовної давності.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.12.2023 постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання.

19.12.2023 до суду від представника позивача ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» - Кравченко О.П. надійшла відповідь на відзив, у якій позивач виклав доводи та міркування аналогічні позовній заяві та окремо зазначив, що у відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що згідно Акту від 27.02.2007, який наявний в матеріалах справи та був доданий позивачем до позовної заяви, у відповідача відсутнє постачання теплової енергії. Дана позиція відповідача не відповідає наявним у справі доказам та фактичним обставинам справи. Акт від 27.02.2007 був наданий позивачем до матеріалів справи на підтвердження того факту, що саме ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення площею 374, 00 кв. м на підставі Договору купівлі-продажу нежилого приміщення № 844971 від 09.05.2006, про що безпосередньо зазначено у даному документі. При цьому, у вказаному акті лише зафіксовано факт самовільної несанкціонованої реконструкції опалення вітринного обігріву у нежитловому приміщенні без узгодження з відповідними організаціями, а не факт відсутності централізованого опалення нежитлового приміщення. Також, звертає увагу відповідача та суду, що заборгованість нараховується за надані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії до нежитлового приміщення, яка виникла у відповідача з листопада 2014 року, а не у лютому 2007 року. Заборгованість за постачання гарячої води чи опалення вітрин - позивачем не нараховується та відповідачу не пред`являється. Система централізованого опалення та гарячого водопостачання у багатоквартирному будинку є обов`язковим елементом, який має бути передбачений проектно-технічною документацією на багатоквартирний будинок, а також наявність діючої системи централізованого опалення та гарячого водопостачання у багатоквартирному будинку є обов`язковою умовою при введенні багатоквартирного будинку в експлуатацію. Таким чином, позивач не має доводити факт надання послуг з постачання теплової енергії у вигляді централізованого опалення та гарячого водопостачання безпосередньо до нежитлового приміщення споживача, оскільки надає послуги з постачання теплової енергії не окремо до кожного приміщення чи квартири, а в цілому до будинку.

Самовільне відключення споживачем приміщення в будинку від систем централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється та не є підставою для не проведення Виконавцем розподілу загальних обсягів споживання послуг на приміщення споживача. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Будь-якого доказу, зокрема акту про відключення будинку чи нежитлових приміщень відповідача від мережі централізованого опалення, відповідачем до матеріалів справи не надано, а тому відповідач має відшкодувати в повному обсязі вартість наданих позивачем послуг.

25.12.2023 до суду від представника відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшли заперечення на відповідь на відзив, які за своєю суттю є аналогічними доводам викладеним у відзиві на позовну заяву. У запереченнях представник відповідачки просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

03.01.2024 судом постановлено ухвалу про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

29.01.2024 судом постановлено ухвалу про витребування доказів та залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

20.02.2024 до суду від представника позивача ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» - Кравченко О.П. надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог та пояснення на заяву про застосування строку позовної давності.

01.03.2024 до суду з Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації (БТІ) надійшли витребувані судом докази.

22.05.2024, ухвалою суду, постановленою у порядку ч. 4 ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог від 20.02.2024, учасникам справи роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Інших клопотань, заяв по суті справі від учасників справи до суду не надійшло.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.07.2024 закрито підготовче провадження у даній справі, справа призначена до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні 22.10.2024 представник позивача Кравченко О.П. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити з підстав викладених у заявах по суті справи. Додатково пояснила, що дійсно у період опалювального сезону 2006-2007, у зв`язку із самовільним переплануванням опалювальних приладів вітрильних вікон у нежитловому приміщенні відповідача відбулася аварія, про що і було складено акт. Однак увесь час опалення до нежитлового приміщення подавалось та у спірний період - з листопада 2017 року по сьогоднішній день, відповідач жодного разу не звернулася до позивача із претензіями щодо неналежного постачання теплової енергії.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, 21.10.2024 від представника надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких Законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10.04.2014 № 1198-VІІ, з 01.07.2014, виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку по АДРЕСА_1 здійснюється Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» на підставі ліцензії.

Власником нежитлового приміщення № НОМЕР_1 (пр. з №1 по №11) Ф поверху (в літ. А), загальною площею 374,0 кв, м по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 09.08.2006.

Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію/централізоване опалення до нежитлового приміщення площею 374,00 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 , за період з 12.03.2017 по квітень 2022 року в розмірі 208 716,35 грн, та станом на 13.02.2024 інфляційну складову боргу в розмірі 105 447,71 грн, три відсотки річних у розмірі 25 190,27 грн.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг, на час виникнення спірних правовідносин, регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» (ЗУ від 24.06.2004 № 1875-IV та ЗУ від 09.11.2017 №2189-VІІІ).

За вимог ст. 32 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

За вимог ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 10 Закону України від 09.11.2017 №2189-VІІІ споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно зі статтею 13 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із ст. 5 Закону України від 09.11.2017 №2189-VІІІ до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630 (втратили чинність на підставі постанови КМ № 85 від 02.02.2022), регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання;

Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання;

Відповідно до п. 11 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Відповідно до п. 12 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

За вимог ч.1 ст. 6 Закону України від 09.11.2017 №2189-VІІІ учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Відповідно до п.1, 5, 6 ч.1, п.п.1, 5, 9 ч. 3 ст. 20 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; своєчасно проводити підготовку жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.

Аналогічні за змістом положення закріплені і в п.1, 5, 6 ч.1, п.3, 5, 9 ч.2 ст. 7 Закону України від 09.11.2017 №2189-VІІІ.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15.03.2018 № 401/710/15-ц та у постановах Верховного Суду від 10.05.2018 у справі № 922/2790/17, від 26.09.2018 у справі №750/12850/16-ц (провадження № 61-11107св18), від 13.11.2019 у справі № 686/14833/15-ц (провадження № 61-26205св18).

Судом встановлено, що відповідач є власником нежитлового приміщення та відповідно споживачем комунальних послуг які надаються позивачем.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц).

Заперечуючи щодо позовних вимог, відповідач також посилалася на ту обставину, що теплопостачання до нежитлового приміщення № НОМЕР_1 , загальною площею 374,0 кв, м по АДРЕСА_1 не здійснювалось. В той же час, жодного належного та допустимого доказу на підтвердження своїх заперечень суду не надала. Матеріали справи не містять відомостей, що у період часу з 12.03.2017 по квітень 2022 року відповідач зверталася до позивача з претензіями щодо надання послуг неналежної якості або ненадання таких взагалі.

Суд критично відноситься до листа-звернення відповідача від 14.09.2017 щодо відсутності опалення у нежитловому приміщенні у період з 26.02.2007 по 14.09.2017, оскільки остання на лист позивача від 17.11.2017 не забезпечила явку свого представника з метою проведення обстеження на наявність систем опалення та складання акту обстеження. Доказів зворотного відповідачка суду не надала.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення за період з 12.03.2017 по квітень 2022 включно за адресою нежитлового приміщення № НОМЕР_1 загальною площею 374,0 кв.м по АДРЕСА_1 на загальну суму 208 716,35 грн.

Щодо застосування строків позовної давності за заявою відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ПК України).

Виходячи з вимог ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630 (чинній на момент виникнення правовідносин), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Наведене свідчить, що не отримуючи плату за надану послугу з централізованого опалення до 20 числа наступного місяця, у якому така послуга була надана, позивач повинен був дізнатися про порушення свої прав та відповідно, до спливу трирічного строку, звернутися до суду за захистом свої прав.

Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 651 27.06.2023 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

В той же час, позивачем була врахована заява відповідача про застосування наслідків спливу строків позовної давності та відповідно подана заява про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом. Таким чином, зважаючи на заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, враховуючи, що позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлену теплову енергію/централізоване опалення за період з 12.03.2017 по квітень 2022 року, а також враховуючи положення п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, суд вважає, що позивач звернувся до суду з вказаними вимогами в межах строку позовної давності.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з вимогами ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до договору; замовник зобов`язується прийняти та оплатити надані послуги; одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 526 ЦК України визначені загальні умови виконання зобов`язання, зокрема, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16.12.2015 у справі № 6-2023цс15).

З огляду на те, що відповідач, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 07.07.2020 у справі № 14-448цс19-ц.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності прострочення виконання зобов`язання.

У позовній заяві позивач вказував на те, що, окрім повернення боргу за надані ним послуги, відповідачі мають сплатити 3% річних та інфляційні втрати та надав розрахунок.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, а відтак стягненню станом на 13.02.2024, інфляційні втрати в розмірі 105 447,71 грн та три відсотки річних у розмірі 25 190,27 грн.

Інші доводи сторін, які наведені у заявах по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Євро - Реконструкція» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Євро - Реконструкція» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 060,31 грн, при цьому суд враховує, що за вимог п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», позивач із заявою про повернення сплаченої суми судового збору, з урахування поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог, не звертався.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Законом України від 24.06.2004 № 1875-IV, Законом України від 09.11.2017 №2189-VІІІ, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 №630, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 15, 76, 80, 81, 83, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» (, вул. Гната Хоткевича, 20 м. Київ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення станом на 13.02.2024 за період з 12.03.2027 по квітень 2022 року в сумі 208 716,35 грн грн, 3% річних в сумі 25 190,27 грн, інфляційну складову в сумі 105 447,71 грн, а всього 339 354,33 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» судовий збір в сумі 5 060,31 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 01.11.2024.

Суддя: