Справа № 761/6250/22
Провадження № 4-с/761/116/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Харечко О.В.

за участі:

представника заявника (стягувача): ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за скаргою Приватного акіонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Алексеєва Валентина Владиславовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 , зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У березні 2024р. Приватне акіонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі по тексту - заявник/стягувач) звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною скаргою, в якій просило суд:

- визнати дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Алексеєва Валентина Владиславовича (далі по тексту - державний виконавець/суб`єкт оскарження) щодо повернення 12 березня 2024р. виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2023р. у справі №761/6250/22 про стягнення в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь заявника заборгованості в розмірі 22389,10 грн, в тому числі основного боргу - 15501, 66 грн, 3% річних - 1764,70 грн, інфляційні втрати - 5122, 74 грн, щодо боржника ОСОБА_2 стягувачу без прийняття до виконання - неправомірними;

- зобов`язати державного виконавця розглянути заяву стягувача від 08 лютого 2024р. №469/12/12/02-24 про примусове виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2023р. у справі №761/6250/22 про стягнення в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь заявника заборгованості в розмірі 22389,10 грн, в тому числі основного боргу - 15501, 66 грн, 3% річних - 1764,70 грн, інфляційні втрати - 5122, 74 грн, в частині стягнення з боржника ОСОБА_2 .

Подану скаргу заявник мотивує тим, що 14 лютого 2023р. заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі №761/6250/22 було задоволено позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги в розмірі 22389,10 грн, в тому числі основного боргу - 15501, 66 грн, 3% річних - 1764,70 грн, інфляційні втрати - 5122, 74 грн, на виконання якого судом 11 травня 2023р. було видано виконавчий лист.

08 лютого 2024р. стягувачем було подано до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про примусове виконання рішення суду.

12 березня 2024р. суб`єктом оскарження було повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання з підстав п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон) (відсутня інформація щодо дати народження боржника у виконавчому документі).

У зв`язку з викладеним, стягувач звернувся до суду з даною скаргою.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29 березня 2024р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Представник заявника та заінтересовані особи в судове засідання не з`явились. Про місце і час судового розгляду повідомлялись належним чином, в зв`язку з чим суд вважає за можливе провести розгляд скарги у їх відсутність.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 14 лютого 2023р. заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва у справі №761/6250/22 було задоволено позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги в розмірі 22389,10 грн, в тому числі основного боргу - 15501, 66 грн, 3% річних - 1764,70 грн, інфляційні втрати - 5122, 74 грн, на виконання якого судом 11 травня 2023р. було видано виконавчий лист.

08 лютого 2024р. стягувачем було подано до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про примусове виконання рішення суду.

12 березня 2024р. суб`єктом оскарження було повернуто виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання з підстав п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону (відсутня інформація щодо дати народження боржника у виконавчому документі).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до положень ст. 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 3 Закону №1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно із п. 7) ч. 4 ст. 4 Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 3) ч. 3 ст. 18 Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Державний виконавець, повертаючи стягувачу виконавчий документ без прийняття, посилається на п. 6) ч. 4 ст. 4 Закону, посилаючись, загалом, зазначає про те, що у зв`язку із відсутністю у виконавчому документі дати народження боржника державний виконавець технічно не може прийняти рішення про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 серпня 2018р. у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18) зроблено висновок, що «згідно з ч. 1 та 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Пунктом 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну. Тому відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання».

Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019р. у справі № 219/7439/14-ц (провадження № 61-31681св18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08 травня 2019р. у справі № 813/2125/16 (адміністративне провадження № К/9901/21841/18).

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997р.).

Таким чином, сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду для цілей ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Україною та гарантує право кожного на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку. Це право було б ілюзорним, коли остаточне судове рішення, яке набрало законної сили, не виконувалось на шкоду одній із сторін.

Судовий контроль за виконанням судових рішень є заключним етапом у процесі реалізації права особи на суд, яке є захищеним в результаті швидкого і повного виконання остаточного судового рішення.

Згідно з положеннями розділу VIII ЦПК України в процесі судового контрою за виконанням судових рішень сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд поновлює порушене право заявника, зокрема, шляхом визнання оскаржуваних рішень, дій або бездіяльності виконавця незаконними та зобов`язання усунути порушення згідно з положеннями статей 447, 453 ЦПК України.

Повернення виконавчого документа без виконання з формальних підстав, за наявності у ньому інформації, що достовірно ідентифікує особу боржника, становить втручання у право заявника на судовий розгляд, оскільки перешкоджає швидкому виконанню судового рішення. Вказане може вплинути на розумність строків реалізації права стягувача на справедливий суд, оскільки право на суд є захищеним лише у разі виконання судового рішення у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, суд вважає, що дана скарга є обґрунтованою, оскільки відсутність у виконавчому документі дати народження боржника, з урахуванням того, що у ньому зазначено його адресу реєстрації, не позбавляє виконавця скористатися своїм правом та отримати таку інформацію у відповідних установах, тому не є перешкодою для відкриття виконавчого провадження та підставою для повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Відтак, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Алексеєвим Валентином Владиславовичем було винесене повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання неправомірно, а відтак наявні правові підстави для задоволення вказаної скарги.

Керуючись ст. ст. 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 ЦПК України; Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в:

Скаргу Приватного акіонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Алексеєва Валентина Владиславовича, заінтересована особа: ОСОБА_2 , зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати повідомлення від 12 березня 2024р. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, а саме виконавчого листа у справі № 761/6250/22, прийняте державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Алексеєвим Валентином Владиславовичем, неправомірним.

Скасувати повідомлення від 12 березня 2024р. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, а саме виконавчого листа у справі № 761/6250/22, прийняте державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Алексеєвим Валентином Владиславовичем.

Зобов`язати державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) розглянути заяву стягувача від 08 лютого 2024р. №469/12/12/02-24 про примусове виконання виконавчого листа Шевченківського районного суду міста Києва від 11 травня 2023р. у справі №761/6250/22 про стягнення в рівних частках з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 на користь заявника заборгованості в розмірі 22389,10 грн, в тому числі основного боргу - 15501, 66 грн, 3% річних - 1764,70 грн, інфляційні втрати - 5122, 74 грн, в частині стягнення боргу з боржника ОСОБА_2 .

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено законом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Повний текст ухвали суду складено 24 травня 2024р.

Суддя: