ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1322/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №699/1203/23 Категорія: 304090000 Літвінова Г. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Василенко Л.І., Гончар Н.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» - адвоката Павленка Сергія Валерійовича на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 06 червня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Профіт Капітал») звернулося до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що на підставі Угоди №С10.225.72907 від 03.02.2017 відповідач отримав кредит від ПАТ "Ідея Банк" у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік. Відповідачу було видано платіжну картку. У позові зазначається, що вказаний банк на виконання умов Договору надав відповідачу, як позичальнику, грошові кошти в розмірі 18656,00 грн. строком до 03.02.2021, а позичальник зобов`язався повернути їх разом з іншими платежами відповідно до тарифів банку, які розміщені на сайті банку і з якими відповідач був ознайомлений до підписання договору, що підтверджується підписом відповідача в Угоді.

Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором не виконує, у зв`язку із чим станом на 03.12.2020 його заборгованість за цим договором складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 18656,00 грн. та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 40774,10 грн., усього в розмірі 59430,10 грн.

Між АТ "Ідея Банк" та позивачем 03.12.2020 було укладено договір факторингу №12/90, за яким до позивача перейшло право вимоги за Договором №С10.225.72907 від 03.02.2017 , укладеним між АТ "Ідея Банк" та відповідачем.

У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за указаним кредитним договором позивач нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 2187,94 грн. та інфляційні витрати у розмірі 8457,97 грн.

З огляду на викладене позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 70076,01 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18656,00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 40774,10 грн., 3% річних за користування кредитом у розмірі 2187,94 грн., інфляційних витрат у розмірі 8457,97 грн. Також позивач просив стягнути судовий збір у розмірі 2684,00 грн. та 7000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 06 червня 2024 року позовзадоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Профіт Капітал" заборгованість за кредитним договором С10.255.72907 від 03.02.2017 у розмірі 21997,71 грн., у тому числі:

заборгованість за тілом кредиту - 18656 грн.,

3% річних за період з 31.12.2020 до 23.02.2022 - 686,95 грн.,

інфляційні втрати за період з 31.12.2020 до 23.02.2022 - 2654,76 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Профіт Капітал" судові витрати у розмірі 3039,81 грн., з яких 842,51 грн. судовий збір, 2197,30 грн. витрати на правничу допомогу.

Рішення суду мотивовано тим, що на виконання угоди банк відкрив відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_1 та надав кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку, яким відповідач користувався в період часу з 06.02.2017 до 10.10.2017 і заборгував банку 18656,00 грн. за основним боргом, що позивачем доведено. Тому дана сума боргу підлягає стягненню на користь товариства.

Водночас, суд дійшов висновку про відмову у стягненні заборгованості за відсотками, оскільки позивач не надав до суду належного розрахунку відсотків та первинних документів, на підставі яких суд міг би самостійно зробити власний розрахунок.

З огляду на те, що судом відмовлено у стягненні відсотків за користування кредитом, тому судом здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних збитків за період з 31.12.2020 до 23.02.2022, виходячи із суми заборгованості за кредитом 18656,00 грн.

Судові витрати розраховані судом першої інстанції пропорційно задоволеним вимогам.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду у частині відмови у стягненні відсотків, а також у зменшенні стягнутих 3 річних та інфляційних втрат, ТОВ «ФК «Профіт Капітал», через свого представника адвоката Павленка С.В., подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням судом обставин справи, просить його скасувати у відмовленій судом частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що позивачем було надано суду довідку-розрахунок, яка була сформована АТ «Ідея банк» на дату відступлення права вимоги. Дана довідка-розрахунок відображає інформацію щодо заборгованості по тілу кредиту, нарахованим відсоткам та комісією.

Звернуто увагу на позицію Верховного Суду від 07.06.2023 року у справі №234/3840/15-ц, в якій викладено наступне: «судом першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі».

ТОВ «ФК «Профіт Капітал» вважає, що в матеріалах справи містяться всі необхідні докази, які дають можливість встановити факт заборгованості ОСОБА_1 перед товариством за кредитним договором №С10.225.72907 від 03.02.2017 року.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи та судом першої інстанції встановлено, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "ФК "Профіт Капітал" зареєстроване як юридична особа, основний вид економічної діяльності 64.19 - інші види грошового посередництва (а.с.38), на підставі свідоцтва про реєстрацію фінансової установи від 20.10.2015 ТОВ "ФК "Профіт Капітал" має право здійснювати фінансові послуги без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства: надання гарантій, надання поручительств, надання позик, факторинг, фінансовий лізинг, надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів, залучення фінансових активів юридичних осіб із зобов`язанням щодо наступного їх повернення (а.с. 39-40).

Відповідач та ПАТ "Ідея Банк" 03.02.2017 підписали Угоду С10.255.72907 про відкриття Кредитної лінії та обслуговування Кредитної картки, згідно з п.п. 2, 3, якої Банк відкриває відповідачу поточний рахунок № НОМЕР_1 та надає кредит шляхом встановлення відновлювальної Кредитної лінії по поточному рахунку. Згідно п.3.2 Угоди ліміт Кредитної лінії, доступний відповідачу на момент укладання Угоди становить 18656,00 грн. Процентна ставка за користування кредитними коштами становить 24,00 % річних (п.3.3). Відповідно до п. 4 повернення заборгованості та сплата відсотків за користування Кредитною лінією здійснюються згідно умов Договору, Типового графіку та Розрахунку сукупної вартості кредиту, а також Тарифів, які розміщені на сайті Банку. Підписанням Угоди відповідач підтвердив, що ознайомлений з Типовим графіком і розрахунком сукупної вартості Кредиту (а.с.5-6).

Позивач надав суду Тарифи на видачу та обслуговування кредитних карток для фізичних осіб - нових клієнтів банку, підписані відповідачем (а.с.8-9).

Відповідно до виписки по рахунку відповідача № НОМЕР_1 за період з 06.02.2017 по 10.10.2017 відповідач користувався коштами кредитного ліміту (а.с. 10-13). З виписки вбачається, що за указаний період відповідач отримав 24413,29 грн. коштів кредитного ліміту та поповнив свій картковий рахунок № НОМЕР_2 на загальну суму в розмірі 6800,00 грн.

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості ОСОБА_1 станом на 03.02.2017 за кредитним договором №С10.225.72907 від 03.02.2017, підписаною заступником директора Операційного департаменту АТ "Ідея Банк" Олегом Дропком, заборгованість відповідача за основним боргом становить 18656,00 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками становить 40774,1 грн. (а.с.14).

Між АТ "Ідея Банк" як клієнтом та позивачем, як фактором, 03.12.2020 було укладено Договір факторингу №12/90, відповідно до якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором (а.с.21-23).

Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором відступаються у розмірі заборгованості боржників перед клієнтом та визначені в Реєстрі боржників (п.2.1 та 2.2) .

Згідно з п.1.4 фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування у розмірі, вказаному у п.3.1 договору.

У п.5.1 сторони договору установили, що права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора в день підписання відповідного реєстру боржників за умови сплати указаної у п.4.1 договору суми фінансування.

Реєстр боржників сторонами договору факторингу було підписано 03.12.2020 (а.с.24-26). У цьому Реєстрі під № 2423 значиться ОСОБА_1 , кредитний договір №С10.255.72907 від 03.02.2017, заборгованість за основним боргом 18656,00 грн., заборгованість за відсотками - 40774,10 грн., загальний розмір заборгованості 59430,10 грн., кількість днів прострочення 1159 (а.с.25).

Згідно з платіжним дорученням №14 від 03.12.2020 ТОВ "ФК "Профіт Капітал" на виконання умов Договору факторингу №12/90 сплатило АТ "Ідея Банк" 2100000,00 грн. (а.с.27) та за платіжним дорученням №1 від 19.10.2020 200000,00 грн. (а.с.28).

13.07.2023 позивач звернувся до відповідача з досудовою вимогою щодо дострокового стягнення заборгованості, вимагав повернути в тридцятиденний термін з моменту отримання вимоги борг за кредитним договором №С10.225.72907 від 03.02.2017 у розмірі 59430,10 грн. (а.с.16-18).

Також позивач надав суду документи на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. - договір про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021 (а.с.2932), додаткову угоду №6 від 12.06.2023 до цього договору (а.с. 33), Акт прийому передачі наданої правової допомоги від 11.09.2023 (а.с. 35), платіжну інструкцію від 14.09.2023 №265 про оплату правової допомоги (а.с.37).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення заборгованості відсотків за користування кредитом, виходив з відсутності належного розрахунку заборгованості та первинних документів на підставі, яких суд міг би самостійно здійснити такий розрахунок.

В мотивах апеляційної скарги позивач зазначає про те, що суд в разі незгоди із проведеним розрахунком повинен здійснити власний розрахунок, про що неодноразово наголошувалось у постановах Верховного Суду та зауважив, що матеріали справи містять достатні докази на підтвердження заявлених вимог.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 вказано, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд у будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. У справі, яка переглядається, відповідачі не заперечували проти розміру заборгованості, не спростовували його. Маючи сумніви у визначенні дійсного розміру заборгованості за іпотечним договором, суди не визначили його відповідно до умов кредитного договору.

З огляду на наведені правові позиції, колегія суддів вважає слушними доводи позивача, що у разі наявності сумнівів щодо поданих розрахунків суд повинен самостійно визначити дійсний розмір заборгованості.

У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

В матеріалах справи наявна виписка з рахунку ОСОБА_1 (а.с. 10-13).

Як видно із виписки з банківського рахунку відповідача, йому було надано траншів кредиту за період з 06.02.2017 року по 10.10.2017 року на суму 24 412,01 грн. У цей же період ним здійснювалися погашення заборгованості та поповнення рахунку на загальну суму 22 276,73 грн.

За здійсненим судом апеляційної інстанції розрахунком, заборгованість за відсотками (24% річних) за період з 03.02.2017 року по 03.12.2020 року (1400 дні) на тіло кредиту у сумі 18 656,00 грн. становить 17 162,41 грн.

Отже, загальна сума боргу ОСОБА_1 за користування кредитом з 03.02.2017 року по 03.12.2020 року становить 35818,41 грн. (18656 грн. + 17162,41 грн.).

Однак, боржником було здійснено погашення боргу на суму 22276,73 грн., що вбачається з виписки по рахунку останнього за спірний період.

Тому з огляду на вищезазначене та зважаючи на відсутність заперечень відповідача щодо розміру заборгованості визначеного за тілом кредиту, колегія суддів, беручи до уваги заявлені вимоги та черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням передбачених статтею 534 ЦК України, з урахуванням сплаченої суми боргу, доходить висновку про відсутність у відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, то колегія суддів зважає на те, що оскільки сума боргу, яка підлягає до стягнення з відповідача становить 18656 грн., тому судом першої інстанції здійснено правильний розрахунок штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» - адвоката Павленка Сергія Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 06 червня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді