справа № 489/6157/23 провадження №2/489/262/24
РІШЕННЯ

Іменем України

24 вересня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Коростієнко Н.С.,

в присутності:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи - Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, Органі опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

У жовтні 2023 року позивач, через свого представника адвоката Школьнікову І.Б., звернувся до суду з позовом в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що від спільного проживання з відповідачем з 2017 по 2019 рік без реєстрації шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З грудня 2019 року вони з відповідачем припинили стосунки та спільне проживання, донька залишилась проживати разом з батьком. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.04.2021 місце проживання малолітньої доньки сторін визначено з позивачем. Протягом чотирьох років відповідач дуже не часто виявляла бажання побачитись з дитиною, а за останні 9 місяців взагалі не бачиться з дитиною, жодного разу не цікавилась про стан її здоров`я. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікуванням дитини, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не бере педагогічної, матеріального, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні дочки. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в їх сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїх обов`язків. У зв`язку чим позивач вимушений звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва Коваленка І.В. від 16.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначення підготовче засідання.

Протокольною ухвалою суду від 12.06.2024 задоволено клопотання відповідача про виклик свідка.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12.06.2024 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що вона хоче спілкуватись з донькою, але позивач чинить перешкоди у спілкуванні та зустрічах з дитиною.

Представник Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради надала до суду письмову заяву в якій просила розгляд справи провести за її відсутності та ухвалити рішення з врахуванням інтересів дитини.

Суд, вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 3 2017 року по 2019 рік сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Від спільного проживання в сторін народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №521.

Позивач зазначає, що з грудня 2019 вони з відповідачем припинили стосунки та спільне проживання, а донька залишилась проживати разом з ним та перебуває на його повному утриманні. Відповідач життям дитини не цікавиться, не навідує її та припинила будь-яке спілкування з донькою. Матеріальної допомоги донці не надає, не вітає її з днем народження та не дарує подарунків. Вона не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її розвитком та досягненнями, тим самим свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками.

На думку позивача, відповідач нехтує своїми батьківським обов`язками та свідомо самоусунулась від участі у вихованні, спілкуванні з дитиною і її утриманні, через що весь тягар лягає на нього, а тому наявні підстави для позбавлення його батьківських прав.

Із матеріалів цивільної справи встановлено, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 15.04.2021 місце проживання малолітньої ОСОБА_5 визначено разом з батьком ОСОБА_1 .

Згідно акту про проживання від 24.09.2023, за підписом сусіда ОСОБА_6 та голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Імпульс» Велічінського В.В., ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_5 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 проживає за вказаною адресою з дня народження та виховується лише батьком.

Відповідно до довідки Закладу дошкільної освіти №17 Управління освіти Миколаївської міської ради від 30.11.2023 №60, ОСОБА_5 є вихованкою закладу дошкільної освіти № НОМЕР_2 та відвідує логопедичну групу №10 з листопада 2023 року. За цей період батько дитини приймає активну участь у вихованні та житті доньки. Мати дівчинки в заклад дошкільної освіти не приходить, батьківські збори та заходи для батьків не відвідує.

Відповідно до висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 18.04.2024 року за вих. №4403/02.02.01-22/04/012/24, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_4 у відношенні доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі змісту вказаного висновку вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були присутні на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконкому Миколаївської міської ради, яке відбулося 12.04.2024. ОСОБА_4 висловила претензії ОСОБА_1 та підтвердила, що не займається вихованням та утриманням доньки ОСОБА_7 .

Орган опіки та піклування відповідно до частин п`ятої, шостої статті 19 СК України подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

За частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої вказаної статті СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 553/2563/15-ц, від 23.01.2020 в справі № 755/3644/19 та від 23.06.2021 в справі № 953/17837/19.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Отже, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, суд передусім повинен дати оцінку дотриманню якнайкращих інтересів дитини, що передбачає пошук і знаходження балансу між усіма елементами, які потрібні для ухвалення справедливого судового рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати виключно після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Із наявних у справі доказів судом встановлено, що після припинення спільного проживання між сторонами склалися неприязні стосунки, які відобразилися на участі відповідача у вихованні та спілкуванні з дитиною, яка залишилась проживати з батьком.

У судовому засідання відповідач заперечувала проти позбавлення її батьківських прав, посилаючись на те, що вона хоче спілкуватись з донькою та брати участь в її вихованню, але цьому перешкоджає позивач та його сім`я.

Позивач в судовому засіданні пояснив, що відповідач не виконує своїх материнських обов`язків по утриманню дитини, її вихованню та спілкуванні з нею. Коли позивач мала зустріч з дитиною то після цього дитина довго після була розстроєна через тривалий проміжок часу невідвідування її матір`ю.

В ході розгляду справи встановлено, що в судовому порядку аліменти на дитину з відповідача не стягувалися та до органу опіки та піклування з заявою про встановлення способу і порядку участі у вихованні дитини відповідач не заверталася.

Позивач пояснила, що на теперішній час вона тимчасово мешкає в місті Одеса та отримує кошти як внутрішньо переміщена особа на себе та двох дітей, одна з яких є спільною з позивачем, кошти якої знаходяться в неї та вона має намір витрати їх на дитину, коли матиме можливість зустрічі з нею. Також пояснила, коли вона мала можливість зустрітися з дитиною, то позивач повідомляв, що дитини перебуває на дачі, а тому зустріч з нею неможлива не можлива, а бо вдома нікого не було.

Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд з ним не погоджується та вважає його таким, що з урахуванням встановлених обставин не відповідає найвищим інтересам дитини, так як орган опіки та піклування при його прийнятті обмежився лише доказами щодо умов проживання створених для дитини позивачем, відомостями щодо участі батьків у вихованні дилини наданих дошкільним закладом та відомостями щодо кримінального провадження та справа про адміністративні правопорушення відносно відповідача, які як встановлено в ході розгляду справи з пояснень сторін закриті, а бо не мають відношення до даного спору.

Крім того, органом опіки та піклування не було вжито заходів щодо зустрічі дитини з психологом та з`ясування думки дитини відносно її ставлення до матері.

В постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 643/7876/18 (провадження № 61-18535св20) зазначено, що «позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей… Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків…».

Враховуючи заперечення відповідача проти позбавлення батьківських прав, стосунки між сторонами, а також те, що в інтересах дитини буде збереження її зв`язків із обома батьками, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, те, що вона самоусунулась від їх виконання та наявні підстави для застосування до останньої крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав, а тому позов задоволенню не підлягає в цілому.

Одночасно суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків , у межах повноважень органу опіки та піклування.

Так як суд дійшов висновку про відмову в позову, підстави для стягнення з відповідача витрат понесених позивачем на оплату судового збору відсутні.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити відповідача ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_4 батьківських обов`язків відносно доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах повноважень органу опіки та піклування.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_4 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_2 ;

третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, , місцезнаходження: м.Миколаїв, пр.Богоявленський,1;

третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Повний текст судового рішення складено 27.09.2024.

Суддя І.В.Коваленко