Справа № 727/6301/23
Провадження № 2/727/358/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Смотрицького В.Г.

при секретарі Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

Встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення аліментів посилаючись на те, що з 27 лютого 2018 року до 12 жовтня 2022 року перебував у шлюбі з відповідачкою, ОСОБА_2 У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 . Вся сім?я проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що після подачі позову про розірвання шлюбу відповідачка забрала ОСОБА_4 та переїхала, деякий час він проживав з матір?ю, зараз ОСОБА_4 проживає з батьком.

Зазначив, що з моменту, як син ОСОБА_4 почав проживати разом з батьком та до сьогодні позивач самостійно утримує дитину. Мати добровільно не приймає участі в утриманні сина. Домовленості щодо участі в утриманні сина в грошовій і (або) натуральній формі матір?ю, яка проживає окремо від дитини, батьки не досягли. Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 01.07.2021 року (основний вид діяльності 62.01 Комп?ютерне програмування) та сплачує єдиний податок 3-ї групи по ставці 5% з 01.07.2021. Вважає за дійсних обставин справи необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку сина ОСОБА_4 буде стягнення аліментів у розмірі однієї чверті, заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

А тому просив стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення повноліття.

Згідно з ч.4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 червня 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та в додаткових поясненнях, просили позов задовольнити.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали і просили відмовити у їх задоволенні з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях. Крім того, просили звернути увагу суд на те, що спільна дитина сторін по справі на час завершення розгляду знову проживає з відповідачкою, що позбавляє можливості позивача стягувати аліменти на його утримання.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачки, представника відповідачки, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Правовідносини, які склались між сторонами по справі регулюються нормами Сімейного Кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та Декларацією прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум дітей віком до 6 років - 2563 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень.

В абзаці третьому частини 2 статті визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 20 грудня 2021 року у справі № 681/15/21.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що позивач та відповідач з 27 лютого 2018 року до 12 жовтня 2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення суду про розірвання шлюбу (т.1, а.с.10-11). Від шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с.4).

Згідно з довідкою про склад осіб, місце проживання яких зареєстроване у житловому приміщенні/будинку №451710 від 04.01.2023 виданою Департаментом надання адміністративних послуг, зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 : АДРЕСА_2 (т.1, а.с 67).

ОСОБА_2 проживає за адресою АДРЕСА_3 без реєстрації у свого батька ОСОБА_5 , разом з сином ОСОБА_3 , згідно з актом №90 від 10.10.2022 року (т.1, а.с. 68).

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №25/2 від 24.01.2023 р. визначено участь у вихованні дитини і встановлено порядок побачень громадянину ОСОБА_1 із малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме перша та третя субота, друга та четверта неділя місяця з 12.00 год. до 20.00 год. в присутності матері. У будні та святкові дні - за домовленістю між батьками (т.1, а.с. 70).

Згідно з талоном повідомленням № 14250 від 22.05.2023 р., 21.05.2023 р. о 20.15 год . до відділення поліції від ОСОБА_2 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 21.05.2023 р. її колишній чоловік згідно з графіком пішов гуляти з спільною дитиною 2018 р.н., однак по теперішній час дитину не повернув. Приблизно о 19.38 год надіслав повідомлення, що поїхав з дитиною на оздоровлення (т.1, а.с.69).

Згідно з актом обстеження умов проживання від 09.10.2023 року, з метою обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_3 начальником відділу соціально-правового захисту дітей служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністації та головним спеціалістом відділу, проведено обстеженння за адресою АДРЕСА_4 . Умови проживання у квартирі задовільні, наявні необхідні меблі та побутова техніка. Стосунки, традиції сім`ї доброзичливі. Зі слів ОСОБА_1 , дитина відвідує приватний дошкільний заклад. З 21.05.2023 року син проживає з батьком (т.1, а.с. 42, т.1, а.с. 192).

ОСОБА_3 відвідує дитячий заклад DINO Святошинського району м. Києва, дитину приводить та забирає тато. Він цікавиться життям дитини в садочку та приймає активну участь у заходах, згідно з довідкою від 06 жовтня 2023 року (т.1, а.с. 43, 193).

ФОП ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відповідь на адвокатський запит повідомив про те, що дитячий заклад денного догляду за дітьми «DINO" створений ФОП ОСОБА_7 . Даний заклад, дійсно відвідував ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Дитина відвідувала заклад без видимих зовнішніх ознак захворювання та порушення загального стану здоров`я. ОСОБА_4 , можливо охарактеризувати, як досить активну та розвинену дитину на свій вік, улюблені іграшки були автомобілі та роботи, досить часто приносив із собою розмальовки та прописи. Заклад ОСОБА_4 почав відвідувати з 04.07.2023 року та відвідував до 16.10.2023 року. Загальна кількість днів перебування ОСОБА_4 у закладі становить 55 днів. ОСОБА_4 пропускав відвідування закладу, зі слів батька, як за сімейними обставинами, так і по хворобі. ОСОБА_3 уникав розмов та відповідей на питання, які стосувалися його матері. Остання розмова з батьком дитини була 20.10.2023 року по телефону, де він повідомив, що вони відсутні за сімейними обставинами та не знає чи ОСОБА_4 буде відвідувати заклад надалі (т.1, а.с.71)

10.06.2023 року ОСОБА_3 пройшов часткове медичне обстеження, діагноз - здоровий, згідно з довідкою КНП «Яремчанська міська лікарня» №428 (т.1, зв. а.с. 43). У КНП «Київська міська дитяча клінічна лікарня №1» у дитини - ОСОБА_3 18.09.2023 року діагностовано вірусну інфекцію, гострий ринофарингіт (т.1, а.с. 45, 195).

18.11.2023 року ОСОБА_2 прибула до Києва за адресою АДРЕСА_4 з метою зустрітись з сином ОСОБА_3 , двері квартири ніхто не відчинив, сина за даною адресою немає, його місцезнаходження не відоме, згідно з заявою ОСОБА_2 до начальника Святошинського УП ГУНП у м.Києві (т.1, а.с. 72).

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань до Чернівецького РУП ГУНП у Чернівецькій області від 23.12.2023 р. із заявою звернулася ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . після визначеного побачення, рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №25/2 від 24.01.2023, не повернув матері їхнього спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та про місце перебування останнього не повідомляє (т.1, а.с. 75).

Крім того, згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань до Чернівецького РУП ГУНП у Чернівецькій області від 23.10.2023 р. ОСОБА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , позбавивши її можливості зустрічей з малолітнім сином, чим завдав ОСОБА_2 психологічних страждань (т.1, а.с. 76).

Між сторонами існують спори щодо відібрання дитини (т.1, а.с. 65), справа 727/6408/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , провадження у справі ухвалою Першотравневий районний суд м. Чернівці від 07.03.2024 року зупинено до ухвалення рішення вцивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини із батьком та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 20 вересня 2023 року по справі №727/5956/23 зобов?язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у необмеженому спілкуванні з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за допомогою засобів зв?язку, із урахуванням режиму сну дитини, шляхом надання, батьком дитині доступу до мобільного телефону. Зобов?язано ОСОБА_1 забезпечити побачення та спілкування малолітнього ОСОБА_3 , з матір?ю ОСОБА_2 , шляхом періодичних побачень, в присутності батька, за місцем проживання дитини, кожної суботи з 16.00 години до 19:00 години (т.1, а.с. 79-81).

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 27 грудня 2023 року по справі №727/5956/23, за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову заборонено ОСОБА_2 вчиняти дії, як особисто так й із залученням третіх осіб, спрямовані на зміну місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактичним місцем проживання наразі якого є разом з його батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_4 до ухвалення рішення у справі 727/5956/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини (т.1, а.с. 113-118, а.с. 171-176). 13.03.2024 року відкрито касаційне провадження по даній справі на постанову Чернівецького апеляційного суду від 27 грудня 2023 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 березня 2024 року у справі №727/5956/23 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Чернівецької міської ради, Святошинська районна у м. Києві державна адміністрація про визначення місця проживання дитини - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Чернівецької міської ради про визначення місця проживання дитини - задоволено. Визначено місце проживання - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір?ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , за місцем її проживання (т.1, зв.а.с. 225 - а.с. 233). Дане рішення не набрало законної сили, у зв`язку з його апеляційним оскарженням у Чернівецькому апеляційному суді, що підтверджується ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 21 травня 2024 року (т.2, а.с. 22).

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань до Чернівецького РУП ГУНП у Чернівецькій області від 07.10.2023 р. на адресу СВ Чернівецького районного управління поліції надійшла ухвала слідчого судді Першотравневого районного суду м.Чернівці - Войтун О.Б, №725/8057/23 від 05.10.2023, про внесення відомостей до ЄРДР по заяві ОСОБА_2 , щодо невиконання рішення суду №727/5956/23 колишнім чоловіком ОСОБА_1 (т.1, а.с. 77).

Згідно з висновком органу опіки та піклування Чернівецької міської ради (додаток 2 до рішення виконавчого комітету міської ради 12.12.2023 №848/28) про доцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , встановлено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради 29.11.2023 року прийнято рішення і надано висновок про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із матір`ю ОСОБА_2 , не порушуючи право батька ОСОБА_1 на участь у вихованні дитини (т.1, а.с.83-84).

ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем, що підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку (т.1, а.с.85-86). Відповідно до відомостей про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного податку : самостійно визначена сума доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини, усього за 2022 рік становить 78600 грн. (т.1, а.с. 88), за 2023 рік - 364412,1 грн. (т.1, а.с. 89).

Заявою від 15.12.2023 року (т.1, а.с. 121), заявою від 03.01.2024 року та заявою від 25.01.2024 року (т.1, а.с. 125) ОСОБА_1 просив ОСОБА_2 брати участь в утриманні дитини шляхом надсилання коштів «аліментів» та вказав реквізити щодо добровільної сплати аліментів.

Актом оцінки потреб сім`ї/особи початок 26.12.2023 року - завершення 01.01.2024 року Святошинським районним в місті Києві центр соціальних служб, встановлено, що місцем проживання ОСОБА_1 на момент оцінювання АДРЕСА_4 , однак у п.4, п.п. 6), коментарі: зазначено, що орендована однокімнатна квартира у задовільному стані, договір оренди житла закінчується 01.01.2024 року (т.1, а.с. 108-111, а.с. 166-169).

Матеріали справи також містять заяву комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (далі-Комісія), про те, що на засіданні Комісії було винесено на розгляд ухвалу Шевченківського районного суду міста Чернівці від 31 жовтня 2023 року у справі № 727/5956/23 про надання висновку до суду. На засіданні комісії батько, громадянин ОСОБА_1 та його представники перешкоджали діяльності Комісії, у зв?язку із цим було викликано наряд поліції. Через оголошення повітряної тривоги та відсутності відповідного укриття було прийнято рішення перенести розгляд питання на чергове засідання Комісії (т.1, а.с. 128, 217).

Висновком про визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 19.03.2024 року №107-2045 зазначено, що Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір?ю, громадянкою ОСОБА_2 , не порушуючи права батька, громадянина ОСОБА_1 , на участь у вихованні дитини (т.1, а.с. 222-225).

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов від 20.05.2024 року за адресою АДРЕСА_2 в квартирі проживають ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Дитина забезпечена одягом, взуттям, конструкторами, засобами гігієни. Наявна велика кількість розвиваючих ігор, розмальовок, дитячих книг. На час обстеження дитина гралась конструктором «Лего», легко ішла на контакт та демонструвала позитивні емоції щодо проживання з мамою (т.2, а.с. 16).

Матеріали справи також містять лікарняний лист ОСОБА_2 відкритий 17.05.2024 року та закритий 21.05.2024 у зв`язку з доглядом за хворою дитиною (т.2, а.с. 17).

Стороною позивача до матеріалів справи долучено талони-повідомлення єдиного обліку №27227, №27624, №27623 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (т.2, а.с. 33-34).

Стороною відповідача зазначено, що дитина почала проживати з нею з 17.05.2024 року, сторонами даний факт не заперечується.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, прецедентної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі №158/1638/18 вказано, що «згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Встановивши, що ОСОБА_2 не доведено, що основне місце проживання дітей з ним, а мировою угодою сторони визначили місце проживання з матір`ю, а також врахувавши те, що законом не передбачено право на стягнення аліментів тим із батьків, з яким не проживають діти, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права та дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову».

Враховуючи правову природу аліментів, їхній цільовий характер, а також передбачені законом підстави їх стягнення на користь того з батьків, з ким проживає дитина, керуючись принципом якнайкращих інтересів дитини, суд повинен оцінити при вирішенні цього спору наявність підстав для стягнення аліментів на користь позивача, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі.

Також враховується й правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Так, наявне в матеріалах справи рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №25/2 від 24.01.2023 р. про визначення участі у вихованні дитини і встановлення порядку побачень громадянину ОСОБА_1 за його ж заявою свідчить про його погодження з проживанням сина з матір`ю. Відповідно до даного рішення, ОСОБА_1 не заперечував проти проживання сина з ОСОБА_2 в АДРЕСА_3 .

Фактично малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 21 травня 2023 року по 17 травня 2024 року проживав разом із батьком, вказана обставина доведена матеріалами справи та сторонами у справі визнається.

Зміна батьком ОСОБА_1 21.05.2023 року місця проживання дитини відбулась не внаслідок правомірної поведінки батька дитини, без згоди матері, всупереч вказаному рішенню виконавчого комітету. Факт самовільної зміни позивачем місця проживання дитини, без згоди матері підтверджується вищенаведеними документами, згідно з якими вже через 15 хвилин після того, як батько повинен був повернути дитину матері, вона звернулась з цього приводу до поліції.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів з матері дитини, посилався на те, що дитина проживає разом з ним, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 09.10.2023 року. Матеріали справи містять відомості про закінчення договору оренди житла за адресою: АДРЕСА_4 - 01.01.2024 року, інші відомості про місце проживання дитини з 21.05.2023 року по 17.05.2024 у матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, будь-яких доказів того, що таке місце проживання дитини визначено у встановленому законом порядку, а також що місце проживання дитини, яке визначено рішенням виконавчого комітету, у встановленому законом порядку змінено, позивач до позову не надав.

ОСОБА_2 не надавала згоди на проживання сина з батьком, який без згоди матері з травня 2023 року перевіз ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до Києва, тобто самоправного відібрав дитину від матері та своїми свідомими діями перешкоджав спілкуванню матері з сином, самостійно без згоди матері визначив місце проживання дитини за місцем його проживання, без дотримання вимог частини 1 статті 161 СК України.

Законних підстав щодо проживання ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Очевидно, що позивач за час проживання дитини з ним очевидно ніс витрати на утримання сина. Але незважаючи на це, суд вважає, що незаконне, неправомірне, проживання дитини в невстановлений законом спосіб разом з батьком, не може бути підставою для стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання ОСОБА_3 ..

Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість (такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20).

Водночас, наявність між сторонами спору щодо визначення місця проживання дитини не спростовують факт того, що дитина фактично станом на час ухвалення рішення проживає з відповідачкою та знаходиться на її утриманні, й відповідно на час розгляду справи відсутні підстави для стягнення аліментів на утриманні дитини з ОСОБА_2 .

У цій справі стягнення аліментів, на утримання дитини у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідачки, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення повноліття буде суперечити передбаченому ст. 183 Сімейного кодексу України порядку стягнення аліментів, керуючись яким, стягнення аліментів відбувається на користь того з батьків, з ким проживає дитина та бере більш активну участь у її вихованні. Оскільки, малолітній ОСОБА_3 станом на час ухвалення рішення проживає з ОСОБА_2 , тому відсутні підстави стягнення аліментів з неї на утримання дитини ОСОБА_1 .

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що аліменти не можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким дитина фактично не проживає, отже підстави для стягнення аліментів з матері дитини на користь позивача відсутні, у зв`язку з чим позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 161, 180, 181, 182, 184, 185 СК України, ст.ст. 7, 12, 81, 82, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, відмовити.

З повним текстом рішення суду особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитись 29.05.2024 року.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: