Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.10.2024Справа №607/13654/24

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Братасюка В.М.,

за участю секретаря судового засідання Тинкалюк Є.І.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Тернопільський відділ Державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального Міністерства юстиції про зняття арешту,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального Міністерства юстиції про зняття арешту.

В обґрунтування доводів позовних вимог зазначено, що позивач звернулася до нотаріальної контори з метою укладення договору відчуження, проте нотаріусом надано Відомості з Єдиного Реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, згідно яких вбачається накладення арешту згідно двох Постанов.

Підставою виникнення обтяження стала Постанова про арешт майна боржника (усього визначеного та не визначеного) та оголошення заборони на його відчуження АА №661890 від 24.06.2004 року, винесена державним виконавцем ДВС Тернопільського міського управління юстиції. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у цивільній справі від 15.04.2004 позовні вимоги кредитора до боржника про повернення боргу за договором задоволено. Відповідним рішенням було стягнуто із боржника в користь кредитора заборгованість у сумі 15 720,55 гривень боргу за договором позики, 1406,22 гривень три процента річних та 171,27 гривень судових витрат. На підставі даного рішення, Тернопільським міськрайонним судом було видано виконавчий лист №2-222 від 23.05.2005, за яким було відкрито виконавче провадження про стягнення з боржника суми у розмірі 17298,04 гривень. Проте, даний борг сплачений у повному розмірі. Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Тернопіль Південо-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шевчуком А.О від 28.12.2022, було закінчено виконавче провадження ВП НОМЕР_4 за виконавчим листом №2-222 від 23.05.2005 на підставі статей 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до даної постанови з боржника було стягнуто 17 298,04 гривень включаючи суму основного боргу, 3% (три проценти) річних та судові витрати на користь кредитора, відповідно чим було виконано рішення суду в повному обсязі. Таким чином даний безпідставний арешт підлягає скасуванню.

Крім того, підставою виникнення обтяження стала Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №661857 від 14.03.2003 роки, винесена державним виконавцем ДВС Тернопільського міського управління юстиції, архівний запис Феміди за № від 18.03.2003 року на підставі Виконавчого напису приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу від 05.12.2002 року. Відділом державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Івано - Франківськ) надано Позивачу Відповідь №4814 від 11.03.2024 року про неможливість зняття арешту з майна, оскільки відповідні виконавчі провадження завершені та передане на зберігання три роки, в результаті не збереглося, оскільки підлягало знищенню. Тобто, не виявилося можливим знайти документи, щодо внесення обтяження, накладення арешту на майно та закриття виконавчого провадження.

Оскільки питання про зняття арешту в межах проведення виконання за виконавчими провадженнями вирішено не було, що чинить позивачу перешкоди у здійсненні прав спадкоємця, так як він не має можливості належним чином оформити спадщину за законом після смерті Батьків, через наявність двох арештів на спадкове майно, тому вимушений звернутись до суду з цим позовом для захисту своїх прав шляхом зняття арешту з майна.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак подали заяви про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги позивач підтримує, щодо винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов не надходило.

Представник третьої особи Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального Міністерства юстиціїбудучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не з`явились у судове засідання без повідомлення причин, не подали відзиву, а представник позивача не заперечила проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будьякими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будьякого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що позивач звернулася до нотаріальної контори з метою укладення договору відчуження, проте нотаріусом надано Відомості з Єдиного Реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна, згідно яких вбачається накладення арешту згідно двох постанов.

Підставою виникнення обтяження стала постанова про арешт майна боржника (усього визначеного та не визначеного) та оголошення заборони на його відчуження АА №661890 від 24.06.2004 року, винесена державним виконавцем ДВС Тернопільського міського управління юстиції. Реєстраційний номер обтяження у Відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна №40377. Зареєстровано Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою.

Згідно даної постанови постановлено стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 17 298, 04 гривні.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у цивільній справі від 15.04.2004 позовні вимоги кредитора до боржника про повернення боргу за договором задоволено.

Відповідним рішенням було стягнуто із боржника в користь кредитора заборгованість у сумі 15 720,55 гривень боргу за договором позики, 1406,22 гривень три процента річних та 171,27 гривень судових витрат.

На підставі даного рішення, Тернопільським міськрайонним судом було видано виконавчий лист №2-222 від 23.05.2005, за яким було відкрито виконавче провадження про стягнення з боржника суми у розмірі 17298,04 гривень. Проте, даний борг сплачений у повному розмірі.

Постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Тернопіль Південо-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шевчуком А.О від 28.12.2022, було закінчено виконавче провадження ВП НОМЕР_4 за виконавчим листом №2-222 від 23.05.2005 на підставі статей 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до даної постанови з боржника було стягнуто 17 298,04 гривень включаючи суму основного боргу, 3% (три проценти) річних та судові витрати на користь кредитора, відповідно чим було виконано рішення суду в повному обсязі.

Крім того, підставою виникнення обтяження стала постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №661857 від 14.03.2003 роки, винесена державним виконавцем ДВС Тернопільського міського управління юстиції, архівний запис Феміди за № від 18.03.2003 року на підставі Виконавчого напису приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу від 05.12.2002 року.

З постанови вбачається стягнення з позивача в користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 17 180 грн та виконавчий збір 859 гривень. Адреса проживання Стягувача для залучення в якості Третьої сторони - область Тернопільська, м. Збараж, вул. Харчука, будинок 8, телефон: НОМЕР_1 . Реєстраційний номер обтяження у Відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна №5429054. Зареєстровано 06.08.2007 року Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою, архівний запис Феміди: за номером 150 123 - 2572 від 18.03.2003 року.

Відділом державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Івано-Франківськ) надано позивачу відповідь №4814 від 11.03.2024 року про неможливість зняття арешту з майна, оскільки відповідні виконавчі провадження завершені та передане на зберігання три роки, в результаті не збереглося, оскільки підлягало знищенню.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини., зокрема, надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має

право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що

відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому

виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов?язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід зняти арешт нерухомого майна, накладений на невизначене майно, все майно, у зв`язку із тим, що арешт перешкоджає позивачу, як спадкоємцю (власнику) в процедурі оформлення спадкових прав.

Наявність застосованого виконавчою службою арешту нерухомого майна, накладеного на невизначене майно, все майно ОСОБА_1 після виконання нею своїх зобов`язань порушує її цивільні права та інтереси щодо володіння, користування та розпорядження таким майном, обмежує її право власності на це майно, створює перешкоди у володінні, користуванні і розпорядженні ним.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною другою статті 56 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки.

Разом із тим ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до частини п`ятої цієї норми, у всіх інших випадках арешт з майна може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 3 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Частина четверта ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачає зняття арешту за рішенням суду.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі N 905/386/18 (провадження N 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження N 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі N 554/5912/19-ц (провадження N 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі N 331/1383/20 (провадження N 61-7109св22).

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В силу вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з вимогами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положеннями ст. 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша та третя статті 13 ЦПК України).

У суду відсутні відомості про перебування у Відділі державної виконавчої служби будь-яких виконавчих проваджень, боржником яких би був позивач, відтак існування на даний час підстав для арешту нерухомого майна, накладеного на невизначене майно, все майно, судом не встановлено.

Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Аналізуючи вищенаведене, зокрема те, що судом не встановлено наявності правових підстав для збереження арешту вищевказаного нерухомого майна, суд вважає, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту майна та відсутність у необхідності подальшого застосування такого арешту, свідчить про наявність невиправданого втручання у право на вільне володіння, користування і розпорядження даним нерухомим майном.

Суд, також звертає увагу, що позивач позбавлений можливості іншим способом захисту своїх прав, аніж скасування арешту з даного майна.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом зняття арешту нерухомого майна, накладений на невизначене майно, все майно, підстава обтяження - Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА №661890 від 24.06.2004 року, винесена державним виконавцем ДВС Тернопільського міського управління юстиції, реєстраційний номер обтяження у Відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна №40377, та зняття арешту нерухомого майна, накладений на невизначене майно, все майно - відчуження АА №661857 від 14.03.2003 року винесена державним виконавцем ДВС Тернопільського міського управління юстиції, архівний запис Феміди за № від 18.03.2003 року на підставі Виконавчого напису приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу від 05.12.2002 року.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідачів в рівних частках.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 206, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати арешт із майна ОСОБА_1 , застосований постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія АА №661857 від 14.03.2003, виданою державним виконавцем ДВС Тернопільського міського управління юстиції.

Скасувати арешт із майна ОСОБА_1 , застосований постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія АА №661890 від 24.06.2004, виданою державним виконавцем ДВС Тернопільського міського управління юстиції.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 605,60 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 605,60 грн судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення набирає законної сили через тридцять днів з дня складання повного тексту, якщо не була подана апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня з дня складання повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Тернопільський відділ Державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, , адреса: вул. Князя Острозького, 14 м. Тернопіль.

Головуючий суддяВ. М. Братасюк