___________________________________________________________________________________________________________________
провадження № 2-о/947/266/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2024 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Літвінової І.А.,

секретарі судового засідання - Скоропуд С.О., Романенко С.В.,

за участі:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Онищук Г.А.

розглянувши в порядку окремого провадження в залі суду у місті Одессі у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 947/12377/24 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Одеська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з заявою, у якій просить суд встановити факт, що вона та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 2006 року і до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Одеси справі присвоєно єдиний унікальний номер 947/12377/24; головуючим визначено суддю Літвінову І.А.

Справа № 947/12377/24 відноситься до юрисдикції місцевого загального суду та підлягає розгляду в порядку окремого провадження на підставі пункту 5 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України.

Заявлені ОСОБА_1 вимоги обґрунтовано тим, що вона проживала разом з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 з ІНФОРМАЦІЯ_3 . З цього часу вони почали проживати разом у квартирі ОСОБА_2 , яка знаходилась за адресою: АДРЕСА_1 , як дружина та чоловік, шлюб між ними не був зареєстрований. Шлюб з померлим вони не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби. Потім у 2000 році ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_2 , в якій вони разом проживали з 2000 року по 2006 рік.

У 2006 році ОСОБА_2 дізнався про захворювання гепатитом С та прийняв рішення продати вищевказану квартиру та витрачати ці гроші на лікування. З 2006 року по 2016 рік вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 .

У 2016 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 переїхали жити у будинок заявниці за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_2 був прописаний разом з ОСОБА_1 за цією адресою, що підтверджується копією домової книги та копією паспорта спадкодавця ОСОБА_2 , та довідкою з пенсійного фонду України № 148 від 17.08.2023 року.

За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку, робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту; крім того всі свята проводили в колі рідних та друзів.

У встановлений законом шестимісячний термін, заявниця звернулась до державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Баранової О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 73777724 від 31.08.2023 року.

17 листопада 2023 року, державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Барановою О.В. ОСОБА_1 була видана постанова про відмову у вчинення нотаріальної дії.

У постанові державний нотаріус Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Баранова О.В, зазначила про розгляд заяви за № 318/02-31 від 13.02.2024 року громадянки України ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та документів, що знаходяться в спадковій справі № 747/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 і встановила неможливість видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на все майно, яке належало ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 , з тих підстав, що для прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме грошових коштів, що знаходяться на рахунках, відкритих на ім`я померлого ОСОБА_1 необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Заявниця вказує, що за власні кошти здійснила поховання ОСОБА_2 , що підтверджується договором-замовлення на організацію та проведення поховання, фіскальним чеком та накладною 05.08.2023 року.

Встановлення факту проживання однією сім`єю необхідне заявниці для можливості реалізувати свої спадкові права.

У судовому засідання заявниця надала свої пояснення, заяву підтримала у повному обсязі та просила суд її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Одеської міської ради у судове засідання при розгляді заяви по суті не з`явився, повідомлявся судом у встановленний належний спосіб.

Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи.

За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною першою статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Частиною третьою статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , це підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 04.08.2023 року.

Після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , його співмешканка ("цивільна дружина"), звернулася до державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Баранової О.В. з заявою про прийняття спадщини за законом. За вказаною заявою було заведено спадкову справу № 747/2023 до майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спадкоємцем майна померлого ОСОБА_2 , є його цивільна дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Інших спадкоємців до майна померлого ОСОБА_2 - немає. Це підтверджується довідкою про коло спадкоємців № 1486/02-14 від 05.04.2024 року.

17 листопада 2023 року, державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Барановою О.В. ОСОБА_1 була видана постанова про відмову у вчинення нотаріальної дії, з підстав того, що згідно з п. 4.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Доказом родинних відносин та інших відносин, згідно з п. 4.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтво реєстрації актів цивільного стану; повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису; копії актових записів; копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних відносин та інших відносин.

Аналізуючи документи, які були подані спадкоємцем ОСОБА_1 для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з`ясувалось, що у неї відсутні документи, які є доказом того, що вона є родичем ОСОБА_2 .

В судовому засіданні було задоволено клопотання представника заінтересованої особи Одеської міської ради Романець Ю-В.О. про витребування доказів у цивільній справі № 947/12377/24 та витребувано з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Одеса) (65039, м. Одеса, вул. Середньофонтанська, 30-Б) наступні витяги:

- повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ОСОБА_1 ;

- повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу ОСОБА_1 ;

- повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб ОСОБА_2 ;

- повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу ОСОБА_2 .

У відповіді № 7881/24.23-19 від 02.08.2024 року відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зазначено, що за результатами проведеної перевірки по архіву підпорядкованого відділу та за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян за період з дати народження по теперішній час не виявлено актових записів про державну реєстрацію шлюбу та розірвання відносно вищезазначених осіб.

На підтвердження ведення спільного господарства з ОСОБА_2 заявницею долучено до заяви копію домової книги на 9 аркушах, копію договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 05.08.2023 року; копію лікарського свідоцтва про смерть № 1129 від 04.008.2023 року, копія довідки про причину смерті № 1129 від 04.08.2023 року, копія довідки з пенсійного фонду України № 148 від 17.08.2023 року, копії фотокарток на 1 аркуші, копії квитанцій на 2-х аркушах.

В судовому засіданні 08.07.2024 року судом були допитані свідки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ., які підтвердили, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом у заявлений заявницею період, були пов`язані спільним побутом та вели спільне господарство як чоловік та дружина.

За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Частиною першою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно зі статтею 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За вимогами пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Слід зазначити, що інститут фактичних шлюбних відносин введений у національне законодавство Сімейним кодексом України і закріплений, зокрема, у статті 74 СК України.

Згідно з положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участь у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки, як ознака наявності сім`ї, на законодавчому рівні не визначена. Водночас, строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну сімейне життя, вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини», Суд визначив, що поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші сімейні defacto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» наголошено, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За змістом статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки відносини між подружжям мають, насамперед, глибоко особистий характер, то й правовому регулюванню особистих немайнових відносин у сімейному праві надається особливе значення. Суспільні зв`язки, що складаються в сім`ї, є глибоко особистими, багато в чому інтимними і ґрунтуються на почуттях любові та взаємної прихильності. В Сімейному кодексі України, порівняно з КЗпШС, збільшена кількість норм, які регулюють особисті немайнові відносини подружжя. Проте велика кількість особистих відносин між подружжям знаходиться поза сферою правового регулювання. В силу своєї делікатності та інтимності вони не піддаються зовнішньому впливу, що вказує на їх особливий характер. До особистих немайнових прав подружжя СК України відносить ті, які є найбільш важливими та на які можна впливати нормами сімейного права. Це право на материнство та батьківство; право на повагу до своєї індивідуальності; право на духовний розвиток; право на зміну прізвища; право на розподіл обов`язків та спільне вирішення питань життя сім`ї; право на особисту свободу.

Загальними засадами регулювання особистих немайнових відносин між подружжям згідно зі ст. 7 СК України є здійснення їх з урахуванням права на таємницю особистого життя подружжя, права кожного з них на особисту свободу та неприпустимість свавільного втручання в сімейне життя; відсутність привілеїв чи обмежень кожного із подружжя за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками; здійснення прав та обов`язків кожним із подружжя на рівних засадах. Цей принцип базується на загальних положеннях ст. 24 Конституції України й означає право кожного з подружжя на особисту свободу; спільне вирішення питань материнства, батьківства, виховання й освіти дітей, інших питань життя сім`ї; право кожного з подружжя на повагу до своєї індивідуальності; обов`язок подружжя щодо побудови сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільної турботи про матеріальне забезпечення сім`ї та розвиток дітей.

Відтак, суд зазначає, що первісним чинником з метою визначення, чи перебувають особи у відносинах, тотожних загальновизнаному поняттю сім`ї, є встановлення наявності у осіб спільних особистих немайнових прав та обов`язків, врегульованих нормами сімейного права відносин стосовно особистих немайнових благ та інтересів осіб, які перебувають у шлюбі.

Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2019 року в справі № 643/6799/17 роз`яснив, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Таким чином, з наведеного положення випливає головна ознака подружніх відносин: наявність факту спільного проживання, ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-148цс12 від 12 грудня 2012 року, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (частина 4 статті 263 ЦПК України).

З огляду на наведене, системний аналіз наявних у справі доказів, відсутність заперечень з боку заінтересованої особи, дозволяє суду дійти висновку, що заявниця, на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України, надала суду належні, допустимі та достатні докази на підтвердження факту проживання однією сім`єю разом із ОСОБА_2 у період 2006 року і до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 , якими довела наявність спільного побуту та проживання, покращення умов проживання, тобто відносин, що за своєю суттю відповідають відносинам, притаманним подружжю.

Відтак, суд вважає встановленим, що у період з 2006 року та до дня смерті ОСОБА_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки у цей період вони жили разом, вели спільний побут, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, та не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

Обставин, які б давали підстави сумніватись у такому висновку, судом не встановлено.

Встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу має для заявниці юридичне значення, оскільки відсутність документів про родинний зв`язок із спадкодавцем унеможливлює оформлення нею спадщини, тому звернення до суду є правомірним. Вирішення цього питання в іншому порядку, окрім судового, є неможливим.

Під час розгляду даної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу спору про право виявлено не було.

Враховуючи вищенаведене, інтереси заявниці, відсутність спору та інших шляхів захисту прав ОСОБА_1 , суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявниці у повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995, постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008, статтями 76-81, 89, 95, 211, 223, 229, 258, 259, 263-265, 273, 294, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ), заінтересована особа - Одеська міська рада (; місцезнаходження: 65026, м. Одеса, пл. Думська, 1) про встановлення факту проживання однією сім`єю, без реєстрації шлюбу - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2006 року і до часу відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Якщо судом було постановлено лише вступну та резолютивну частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішенння складено 31 жовтня 2024 року.

Суддя І. А. Літвінова