Справа № 462/8460/23 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/824/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 лютого 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 175760 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22.01.2009 року задоволено її позовну заяву про стягнення аліментів на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.10.2008 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а ОСОБА_4 до досягнення двадцяти трьох років. Дане рішення не оскаржувалося та було звернуте до примусового виконання. Станом на 02.06.2014 року заборгованість по аліментах становила 52137 грн. 18 коп.

30.03.2018 року відповідач з надуманим приводом подав заяву про перегляд заочного рішення без належних для того доказів. Вказану заяву було задоволено судом, а тому державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Після цього, 06.04.2022 року судом повторно ухвалено рішення про стягнення на її користь аліментів. Відповідачем на вказане рішення суду було подано апеляційну скаргу, однак, йому відмовлено у відкритті апеляційного провадження.

Відтак, своєю заявою про перегляд заочного рішення відповідач ввів суд в оману та злісно ухилився від сплати присуджених аліментів на утримання дітей. Зазначає, що через такі дії відповідача, в неї істотно погіршився стан здоров`я, це принизило її гідність та завдало додаткових страждань.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просила його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги та стягнути з відповідача судові витрати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідачу станом на 12.01.2018 року було відомо про відкрите виконавче провадження №23409684 про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, однак, відповідач злісно ухилявся від виконання судового рішення та під надуманим приводом 30.03.2018 року подав до суду заяву про перегляд заочного рішення від 22.01.2009 року.

Вважає, що зазначені в заяві про перегляд заочного рішення відомості є недостовірні, наклепницькі і не відповідають дійсності, оскільки діти постійно проживали разом із матір`ю та перебували на її утриманні.

15.05.2018 року суд задовольнив заяву ОСОБА_2 та скасував заочне рішення від 22.01.2009 року, яке 7 років 5 місяців 12 днів перебувало на виконанні в Залізничному ВДВС.

05.06.2018 року за заявою ОСОБА_2 старшим державним виконавцем Залізничного ВДВС м. Львова Шумило А.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №23409684 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1269/09 від 12.03.2009 року.

Зазначає, що при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №23409684 державний виконавець не врахував, що ОСОБА_1 отримувала тимчасову державну допомогу, коли батьки ухиляються від сплати аліментів. Звідси випливає, що Залізничний ВДВС та боржник ОСОБА_2 умисно не виконували судового рішення з 23.12.2010 року по 14.05.2018 року.

Однак, 06.04.2022 року Залізничний районний суд повторно виніс справедливе, законне, обґрунтоване рішення про стягнення аліментів на утримання дітей, аналогічне за змістом до рішення від 22.01.2009 року.

Тому вважає, що факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків є доведеним.

Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, однак, на переконання апелянта, це не обмежується застосуванням до правопорушника виключно наслідків, передбачених СК України, і видом такої відповідальності може бути, в тому числі, покладення на особу обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду (за умови її доведення), яка згідно з п.2 ч.2 ст. 23 ЦК України може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Додає, що за загальним правилом, зобов`язання з відшкодування шкоди є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. Очевидно, що усвідомлення того факту, що рідний батько дітей, працюючи за кордоном, маючи достатній рівень заробітку, злісно відмовився надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, чим завдав душевних страждань, які загострилися на фоні наявних порушень з 2008 року по червень 2023 року.

Переконана, що діяння відповідача, який не виконував свій обов`язок по утриманню дітей, є протиправним.

03.06.2024 року від відповідача ОСОБА_2 , в особі його адвоката Масляного Ю.А., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він висловив заперечення щодо доводів та вимог апелянта, зазначивши, що процесуальні дії відповідача у справі №2-1269/09 з метою судового захисту не є протиправною поведінкою, а є діями, які не заборонені законом, є передбаченим законом використанням процесуальних і матеріально-правових засобів для відстоювання своєї позиції, як сторони у справі, відтак, не можуть бути підставою для заподіяння позивачці моральної шкоди.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 18.09.2024 року, є дата складення повного судового рішення 30.09.2024 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22 січня 2009 року у справі №2-1269/09 присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.10.2008 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а ОСОБА_4 23-річного віку (а.с.12).

На підставі вказаного рішення, державним виконавцем Залізничного ВДВС Львівського МУЮ 23 грудня 2010 року відкрито виконавче провадження (а.с.13).

12 січня 2018 року ОСОБА_2 подано на ім`я начальника Залізничного ВДВС заяву про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку з фактичним виконанням (а.с.15).

В матеріалах справи також міститься розрахунок заборгованості по сплаті аліментів боржником ОСОБА_2 на загальну суму 52137 грн. 18 коп. (а.с.16).

29 березня 2018 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду заяву про перегляд заочного рішення (а.с.17).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 15 травня 2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 січня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено. Скасовано заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 січня 2009 року та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні (а.с.22).

Суду було також надано копію заяви ОСОБА_2 про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із скасуванням заочного рішення суду (а.с.24) та повідомлення про надання державної допомоги сім`ям з дітьми (а.с.25-27).

05 червня 2018 року державним виконавцем Залізничного ВДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із скасуванням заочного рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 січня 2009 року (а.с.29).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 22 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду (а.с.30), однак, така була скасована постановою Львівського апеляційного суду від 18 листопада 2021 року (а.с.31).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 квітня 2022 року знову присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09.10.2008 року і до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, а ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до закінчення навчання і (або) досягнення 23-х річного віку, залежно від того, яка подія наступила швидше (а.с.32).

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на вказане вище судове рішення (а.с.36).

За загальним положенням, яке міститься у частині першій статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Спеціальної норми, яка б передбачала цивільно-правову відповідальність у виді відшкодування моральної шкоди за несплату аліментів, в Сімейному кодексі України немає.

Відповідно до частин другої п`ятої статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, закріплені в ч.1 ст.1167 ЦК України, якою передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він, при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок, як умова відповідальності, виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Проте, позивачка не довела наявності усіх складових елементів цивільного правопорушення в описаних нею діяннях відповідача, оскільки подання відповідачем ОСОБА_2 , як стороною у справі за позовом ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, заяви про перегляд заочного рішення, не може трактуватись, як протиправне діяння, оскільки відповідач скористався своїм процесуальним правом, передбаченим положенням глави 11 ЦПК України, на перегляд заочного рішення суду. Таким правом він наділений згідно з процесуальним законом, як сторона у справі і учасник цивільного процесу, тому такі дії відповідача не можуть розцінюватися як заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки згідно принципу змагальності, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Окрім того, як правильно вказав суд першої інсатнції, позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу, який би стверджував про наявність причинно-наслідкового зв`язку між ухваленням судом рішення в межах положень чинного законодавства та заподіяння позивачу цим моральної шкоди, оскільки крім процесуальних документів в межах розгляду справ між сторонами, жодної медичної документації, яка б свідчила про дійсне погіршення стану здоров`я позивачки тощо, матеріали справи не містять.

Таким чином, процесуальні дії відповідача у справі №2-1269/09 з метою судового захисту не є протиправною поведінкою, а є діями, які передбачені процесуальним законом, з використанням процесуальних і матеріально-правових засобів для відстоювання своєї позиції, як сторони у справі, відтак, не можуть бути підставою для заподіяння позивачці моральної шкоди.

Відмовляючи позивачці у задоволенні позову, суд першої інстанції дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, виконавши вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачкою не надано доказів на підтвердження протиправності дій відповідача, наявності заподіяної їй шкоди та причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статті 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення даного спору і не дають підстав для висновку про допущення судом першої інстанції порушень норм матеріального та/або процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 01 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 30 вересня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич