КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур Ю.Ю.
Єдиний унікальний номер справи № 752/4226/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2449/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

секретар - Олешко Л.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» про дострокове розірвання угоди та стягнення заборгованості.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги,

В с т а н о в и в :

У лютому 2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із вказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, 16 жовтня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про надання правової допомоги № 219 АБ/18. Предметом вказаної угоди є надання адвокатом правової допомоги по захисту інтересів ТОВ «Брокенергія» у відповідності з умовами цієї угоди у зв`язку з господарською діяльністю ТОВ «Брокенергія».

Позивач вказував, що 29 грудня 2019 року направив на адресу відповідача лист № 113 від 27 грудня 2019 року із заявою про бажання розірвати угоду про надання правової допомоги № 219 АБ/18 від 16 жовтня 2018 року (зі змінами) з 20 січня 2020 року у зв`язку з істотним порушенням угоди з боку ТОВ «Брокенергія», лист № 111 від 27 грудня 2019 року про відшкодування витрат, пов`язаних з виконанням обов`язків за угодою про надання правової допомоги та лист № 112 від 27 грудня 2019 року з вимогою про погашення заборгованості. Однак, відповідач не повідомив позивача про результати розгляду заяви про дострокове розірвання договору.

Посилаючись на викладене, позивач просив:

- розірвати угоду про надання правової допомоги № 219 АБ/18, що укладена 16 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Брокенергія»;

- стягнути з ТОВ «Брокенергія» на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 555 670,46 грн;

- стягнути з ТОВ «Брокенергія» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 листопада 2022 року позов задоволено.

Розірвано угоду про надання правової допомоги № 2019 АБ/18, що укладена 16 жовтня 2018 року між адвокатом ОСОБА_1. та ТОВ «Брокенергія».

Стягнуто з ТОВ «Брокенергія» на користь ОСОБА_1 заборгованість з оплати гонорару в розмірі 235 220 грн, заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, на придбання пально-мастильних матеріалів у розмірі 157 176,63 грн, заборгованість з відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, на найм (оренду) житла у розмірі 163 273,83 грн, а всього стягнуто заборгованість у розмірі 555 670,46 грн.

Стягнуто з ТОВ «Брокенергія» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 6397,50 грн.

Не погоджуючись із таким рішенням суду відповідач ТОВ «Брокенергія» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 листопада 2022 року скасувати і ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У скарзі посилається на те, що відповідач не був повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, що порушило його право на справедливий судовий розгляд. Вказує, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, не підтверджуються належними та допустимими доказами, зокрема, актами про надання послуг правової допомоги, а також документами, що підтверджують погодження відповідачем додаткових витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги за договором.

Також зазначає, що 10 грудня 2019 року ТОВ «Броекенергія» направило адвокату ОСОБА_1. повідомлення «Про припинення співпраці по угоді», тому вимога про розірвання договору також є безпідставною.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 не скористався.

Згідно зі ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кліндухов П.В. та представник відповідача Потоцький С.М. взяли участь у судовому засіданні в апеляційному суді.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд мотивував своє рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, в той час як відповідач не спростував зазначені у позовній заяві обставини та не довів належного виконання ним умов укладеного зі ОСОБА_1 договору.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Встановлено, що адвокат ОСОБА_1. здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю № 10/61, яке видане на підставі рішення Кіровоградської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 18 листопада 1996 року за № 13 (т. 1, а.с. 6).

Також встановлено, що 16 жовтня 2018 року в місті Києві між адвокатом ОСОБА_1. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» було укладено угоду про надання правової допомоги № 219 АБ/18. Предметом вказаної угоди є надання адвокатом правової допомоги по захисту інтересів ТОВ «Брокенергія» у відповідності з умовами цієї угоди у зв`язку з господарською діяльністю ТОВ «Брокенергія» (т. 1, а.с. 7-8).

За умовами угоди адвокат взяв на себе обов`язок надавати ТОВ «Брокенергія» комплекс правової допомоги, а саме: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, що стосуються предмету угоди; захист прав, свобод і інтересів ТОВ «Брокенергія» в зв`язку з виконанням цієї угоди в судах загальної юрисдикції, господарських судах, адміністративних судах; представництво інтересів ТОВ «Брокенергія» в державних органах, установах, перед фізичними та юридичними особами.

Розділом 5 вказаної угоди про надання правової допомоги № 219 АБ/18 від 16 жовтня 2018 передбачено, що за виконання адвокатом покладених на нього клієнтом зобов`язань останній повинен виплатити адвокату в строк не пізніше 20 числа (включно) місяця, що передує місяцю надання послуг (правової допомоги) гонорар в сумі - 57 591,00 грн на місяць.

В подальшому, 17 січня 2019 року, сторони уклали додаткову угоду № 1 до угоди про надання правової допомоги № 219 АБ/18 від 16 жовтня 2018 року, відповідно до якої сторони вирішили внести зміни до пункту 5.1 статті 5 угоди, а саме: за виконання адвокатом покладених на нього клієнтом зобов`язань останній повинен виплатити адвокату в строк не пізніше 20 числа (включно) місяця, що передує місяцю надання послуг (правової допомоги) гонорар в сумі - 63600,00 грн. на місяць (т. 1, а.с. 9).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач стверджував, що ТОВ «Брокенергія» з 20 жовтня 2019 року відмовляється від виконання передбаченого угодою зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ст.903 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як визначено ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Положеннями ч. 5 ст. 653 ЦК України передбачено, якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Позивач вказував, що 29 грудня 2019 року направив на адресу відповідача лист № 113 від 27 грудня 2019 року із заявою про бажання розірвати угоду про надання правової допомоги № 219 АБ/18 від 16 жовтня 2018 року (зі змінами) з 20 січня 2020 року у зв`язку з істотним порушенням угоди з боку ТОВ «Брокенергія», лист № 111 від 27 грудня 2019 року про відшкодування витрат, пов`язаних з виконанням обов`язків за угодою про надання правової допомоги та лист № 112 від 27 грудня 2019 року з вимогою про погашення заборгованості.

Разом з цим, докази отримання ТОВ «Брокенергія» вказаних листів у матеріалах справи відсутні.

Натомість, до заяви про перегляд заочного рішення відповідач ТОВ «Брокенергія» додав копію листа №123 від 10 грудня 2019 року про припинення співпраці по угоді з 12 грудня 2019 року (т. 1, а.с. 156), який позивач ОСОБА_1 отримав 11 січня 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т.1, а.с. 157).

Суд також звертає увагу, що, відповідно до п.2.3 укладеної між сторонами угоди, адвокат зобов`язаний щомісячно в строк до 5 числа (включно) місяця, наступного за місяцем надання послуг, складати та надавати клієнту акти приймання-передачі послуг (акт про виконання доручення про надання правової допомоги), де відображені результати надання послуг (правової допомоги).

Відповідач надав суду копії актів №11, 12 та 13, складених на вимогу вказаного пункту договору, які підписані ОСОБА_1 та ТОВ «Брокенергія» за серпень, вересень та жовтень 2019 року (т. 1, а.с. 158-160). Доказ підписання таких актів за наступні періоди у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, ураховуючи вимоги п. 2.3 договору, у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 з листопада 2019 року надавав ТОВ «Брокенергія» передбачені договором послуги, вартість яких мав сплатити відповідач.

Тому суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості з оплати гонорару є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Безпідставною є також вимога щодо розірвання договору, оскільки суд установив, що договір №219 АБ/18 було розірвано з 12 грудня 2019 року на вимогу відповідача, про що позивач був повідомлений.

Колегія суддів також вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення заборгованості з відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, на придбання пально-мастильних матеріалів у розмірі 157 176,63 грн та заборгованості з відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, на найм (оренду) житла у розмірі 163 273,83 грн.

Так, відповідно до пункту 5.2 угоди про надання правової допомоги, всі витрати адвоката, пов`язані з виконанням своїх обов`язків за цією угодою, не включаються в склад гонорару та підлягають додатковому відшкодування клієнтом.

Розраховуючи вартість витрат на придбання пально-мастильних матеріалів у зв`язку з використанням власного транспортного засобу автомобіля VW Toureg 3,6 л бензин, 2007 року випуску, що підлягають відшкодуванню, позивач урахував середні витрати палива - 13л/100 км, маршрут Кропивницький - Київ (300 км) та Київ - Кропивницький (300 км), а також дані про середню вартість палива бензин А-95+ за інформацією Консалтингової групи А-95 (https:// index.minfin.com.ua/ua/markets/fuel/).

Разом з цим, жодного належного доказу понесення таких витрат, зокрема, квитанцій на придбання палива, позивач суду не надав.

Крім того, згідно з договором найму (оренди) нерухомого майна від 13 грудня 2018 року ОСОБА_1 наймав квартиру у АДРЕСА_1 та сплатив на виконання цього договору 163 273,83 грн, що підтверджується записами по розрахунку орендної плати від грудня 2018 року та виписками по банківських рахунках позивача.

Відповідно до п. 5.3 угоди №219 АБ/18 від 16 жовтня 2018 року, всі інші витрати адвоката, які не передбачені цією угодою, однак понесені в зв`язку з виконанням доручення клієнта, відшкодовуються клієнтом в тому разі, якщо на це є пряма письмова згода клієнта (лист-підтвердження, додаткова угода тощо)

Натомість, позивач не обґрунтував суду зв`язку між наданням правової допомоги ТОВ «Брокенергія» та необхідністю оренди квартири у місті Києві. За таких обставин суд не вбачає підстав вважати ці витрати пов`язаними із виконанням доручення клієнта.

Ба більше, в матеріалах справи відсутні будь-які, передбачені п. 5.3 угоди, докази погодження ТОВ «Брокенергія» витрат на пальне та оренду квартири.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з відшкодування витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, на придбання пально-мастильних матеріалів та на найм (оренду) житла слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 у зв`язку із необґрунтованістю та недоведеністю його вимог.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на неналежне повідомлення його про розгляд справи, оскільки поштові відправлення повертались до суду з відміткою «адресат відсутній», що, відповідно до вимог ст. 130 ЦПК України, вважається належним врученням судової повістки.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 375, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд,

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» задовольнити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 листопада 2022 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Брокенергія» про дострокове розірвання угоди та стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено 30 жовтня 2024 року.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова