справа № 753/9294/23
головуючий у суді І інстанції Сирбул О.Ф.
провадження № 22-ц/824/8531/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Клочка Володимира Вікторовича на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дарницького районного суду міста Києва із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , у якому просив суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 50 258 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн та витрати щодо сплати судового збору у розмірі 1 073 грн 60 коп.

Позов обґрунтовано тим, що між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений усний договір надання послуг у сфері реклами, маркетингу та контент послуг. Сторонами визначені усі істотні умови договору, включаючи його предмет, строк надання послуг та розмір оплат, таким чином між сторонами було досягнуто згоди зі всіх істотних його умов. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, відповідач була зобов`язана надати послуги із створення інформаційно-рекламного контенту, що включало в себе створення 155 рекламно-інформаційних відео, включаючи розміщення останніх у мережі «Tik-Tok» у період з 19 березня 2023 року по 19 квітня 2023 року.

За надання рекламно-маркетингових послуг ОСОБА_1 зобов`язувався сплатити грошові кошти у розмірі 26 215 грн. ОСОБА_1 належним чином виконав свої зобов`язання та сплатив необхідну суму у розмірі 26 215 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 19 березня 2023 року № 9299-9525-8002-1233.

Також, з метою забезпечення відповідача ресурсами для створення інформаційно-рекламного контенту на її адресу позивачем відправлено належні йому вироби, а саме: штани кльош сірі із зав`язками (Арт 738/1.1), вартість виробу 14 525 грн. (https://ika.in.ua/katalog/shtani/shtany-klosh-siryj-iz- zavyazkamy-art-738-1-1/); топ сірий з гудзиками (Арт 743/1.1), вартість виробу 9 545 грн (https://lika.in.ua/katalog/topi/top-siryj-z-gudzykamy-art-743-1-1/).

Відповідач зареєстрована як ФОП, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формування від 27 квітня 2023 року. Основним видом економічної діяльності відповідача є надання інших інформаційних послуг (КВЕД 63.99).

Як вбачається із суті господарської діяльності Відповідача, остання надає послуг в мережі інтернет через соціальну мережу Instagram, за наступними акаунтами:

top.mirok_, - особистий акаунт відповідача (https://www.instagram.com/top.mirok_/;

mirok.cooperation, - робочий акаунт відповідача (

ІНФОРМАЦІЯ_1 , - сторінка онлайн-навчання ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Серед послуг, що надає відповідач, як вказано на її інтернет сторінках, остання надає зокрема такі: сторізмейкінг, Фото-контент, тікток-мейкер, копірайтинг, таргет тощо, послуги реклами товарів відповідачем як блогером, рекомендація в сторіз, огляд товару (стандартна рекомендація і підхід українських інфлюенсерів) або зйомка під ключ та реклама, створення рекламних роликів.

На порушення домовленостей, відповідачем не було створено жодного відеоматеріалу за запитом позивача. 01 травня 2023 року позивачем на адресу відповідача направлено претензію, у якій вказано, що договір, укладений усно між сторонами, є таким, що розірваний у зв`язку із його невиконанням та зазначено про вимогу негайно повернути раніше сплачені грошові кошти та кошти за надіслані речі.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем не доведено невиконання відповідачем зобов`язань про надання послуг.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Клочко В.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відзив на позовну заяву від 04 серпня 2023 року з доданими до нього документами поданий особою, яка не мала на це відповідних повноважень, та мав бути повернутий заявнику без розгляду.

На підтвердження своїх повноважень представником відповідача було надано ордери старого зразку, що не відповідають положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», та Рішенню РАУ № 41 від 12 квітня 2019 року «Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції».

Ордер серії КВ № 106662 від 17 липня 2023 року та серії КВ № 106663 від 02 серпня 2023 року мають типову форму, що відповідає затвердженій рішенням РАУ № 36 від 17 грудня 2012 року, яке втратило чинність на підставі Рішення Ради адвокатів № 41 від 12 квітня 2019 року, а ордери наданого до СУДУ зразку вийшли з обігу 01 січня 2022 року.

Вказує, що за відомостями електронного кабінету ЄСІТС відповідач зареєструвала електронний кабінет в ЄСІТС 15 липня 2023 року о 10:28 год. та відповідно у цей момент отримала повний доступ до матеріалів судової справи № 753/9294/23, а також до прийнятих судом ухвал.

Відповідно до встановленого статтею 278 ЦПК України правила вважається, що відповідач отримала ухвалу про відкриття провадження у справі 15 липня 2023 року та мала подати відзив у справі протягом 15 днів, а саме до 31 липня 2023 року, однак відзив відповідача надійшов до суду лише 04 серпня 2023 року та нею не заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Позивач у відповіді на відзив поставив під сумнів достовірність наданих позивачем «паперових копій електронного доказу», та зазначив, що зміст наданих до суду роздруківок не захищений від внесення правок та викривлень, а також зі змісту наданих копій не можливо встановити осіб, які брали участь у спілкуванні.

Також апелянт вказує, що надані відповідачем вирізки з листування носять вибірковий характер, є не повними та частково вирваними з контексту, що унеможливлює встановлення цілісного змісту листування, та як наслідок усіх обставин справи без дослідження повної версії листування в оригіналі, та лише за умови що всі сторони підтвердять

Однак, судом не було вжито заходів для дослідження саме оригіналів таких доказів ані на пристрої відповідача, ані на пристрої свідка, яка, з її слів, також брала участь у спілкуванні.

Під час допиту свідка ОСОБА_3 суд не надавав свідку для ознайомлення усі паперові копії електронних доказів та не отримував підтвердження від свідка щодо їх автентичності. Суд взагалі не ставив свідку питань щодо підтвердження автентичності електронних доказів у матеріалах справи та відповідності копій оригіналам.

Суд не встановлював ані під час допиту свідка, ані під час дослідження доказів склад учасників електронного листування, паперові копії якого були надані відповідачем, а також не досліджував оригінали електронних доказів.

Суд вважав не доведеними наявність правовідносин між позивачем та відповідачем, навіть попри наявність беззаперечного факту перерахування грошових коштів позивачем відповідачу за публічною пропозицією про надання послуг необмеженому колу осіб.

ОСОБА_1 є відомим діячем в галузі індустрії високої моди, та здійснює діяльність з виробництва та продажу товарів, переважно для жінок, володіє такими відомими знаками для товарів та послуг, як текстово- візуальний знак «Lipinskaya brand» (Знак №198126 від 10 квітня 2015 року), текстово-візуальний знак «LB Lipinskaya brand» (Знак №330129 від 05 квітня 2023 року), та наразі здійснює діяльність з просування молодого бренду шкіряного одягу «LIKA».

Дружина позивача - ОСОБА_4 від імені та в інтересах позивача, за його дорученням здійснює просування бренду в соціальних мережах та частково відповідає за рекламну діяльність.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі, жодні з наявних у справі матеріалів не дають підстав вважати, що у позивача не виникли правовідносини зобов`язального характеру з відповідачем лише на тій підставі, що частину комунікації з відповідачем вела дружина позивача.

27 березня 2023 року відповідач створила робочий чат, а отже ще до початку роботи та виконання взятих на себе зобов`язань відповідач мала в своєму розпорядженні всю необхідну інформацію щодо реального замовника, та мала повне уявлення про те, кому саме надає послуги, однак не вважала за необхідне належним чином оформити правовідносини між сторонами, що вказує на можливий прояв недбалості або умисної недобросовісності з метою створення засад для уникнення цивільно-правової відповідальності.

Відповідачем не надано та у матеріалах справи відсутні докази прийняття позивачем всіх, або частини виконаних відповідачем робіт зі створення відео-матеріалів, так само як і відсутні достатні, належні та допустимі докази надання послуг рекламного характеру відповідачем, а також докази повернення нею отриманих речей.

Відповідач, у визначений ухвалою суду строк, не скористалася процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України (у редакції станом на час надходження апеляційної скарги та призначення справи до розгляду) апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дійшла таких висновків.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Позивач, звертаючись із позовом до суду, просив зокрема стягнути з відповідача на його користь кошти у розмірі 23 099 грн 87 коп., як збитків спричинених невиконанням відповідачем умов усного договору.

На підтвердження сплати указаних коштів позивачем надано платіжну інструкцію № 0.0..1, відповідно до якої ОСОБА_1 19 березня 2023 року здійснив перерахування грошових коштів у сумі 26 215 грн зі свого банківського рахунку на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2 (а.с. 22 т. 1).

01 травня 2023 року ОСОБА_1 направив на поштову адресу ФОП ОСОБА_2 письмову претензію про повернення протягом двох банківських днів грошових коштів у розмірі 26 215 грн та сплату заборгованості за придбаний товар у розмірі 425 євро (а.с. 17 т. 1).

У вказаній письмовій претензії ОСОБА_1 посилається на те, що між ним та ФОП ОСОБА_2 укладений усний договір про надання послуг у сфері реклами, маркетингу та контент послуг, на виконання умов якого ОСОБА_1 сплачено відповідачу 26 215 грн та надано вироби для створення інформаційно-рекламного контенту на загальну суму 425 євро, однак ФОП ОСОБА_2 не було створено жодного відеоматеріалу.

Договір є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частини 1, 3 статті 626 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до частини 1 статі 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 2 стаття 631 ЦК України визначено, що договір набирає чинності з моменту його укладення

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Посилаючись на неналежне виконання ФОП ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором про надання послуг, позивачем не надано доказів погодження сторонами істотних умов договору, а також не надано доказів повного чи часткового виконання сторонами договору або вчинення сторонами дій, які свідчили б про те, що договір фактично був укладений.

Платіжна інструкція надана позивачем не містить відомостей щодо призначення платежу, а сама лише письмова претензія та роздруківка акаунту із соціальної мережі не можуть вважатися достатніми доказами наявності між сторонами договірних відносин у сфері надання послуг.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доводити так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У відзиві на позов представник відповідача ФОП ОСОБА_2 - адвокат Поліщук О.В. зазначив, що 11 березня 2023 року в мережі Інстаграм відповідач запропонувала магазину шкіряного одягу «LIKKA in» розглянути співпрацю між цим магазином і ОСОБА_5 по наданню останньою рекламних послуг в соціальних мережах, шляхом підготовки відповідних рекламних роликів. Відповідач запропонувала створити спільний чат в месенджері «Телеграм», а магазин «LIKKA.in» для подальшої комунікації надав телефон ОСОБА_6 (тел. НОМЕР_1 ). З метою досягнення цілей визначених Ліпінською К. і відповідачем, остання, 19 березня 2023 року створила чат в месенджері Телеграм.

Також у відзиві зазначено, що між відповідачем і ОСОБА_7 не укладався письмовий договір, чи будь-які інші письмові документи щодо предмету, вимог до продукту, умов, забезпечення зобов`язань, об`єму робіт тощо. Відсутні будь-які документи чи домовленості які б визначали критерії якості рекламних роликів, їх кількості, порядок та терміни їх розміщення в соціальній мережі Тік Ток.

Враховуючи зміст відзиву на позов, відсутні підстави вважати, що відповідачем визнані або підтверджені обставини укладення саме з ОСОБА_1 договору про надання послуг.

На підтвердження обставин, зазначених у відзиві на позов, до нього додано роздруківку з електронного застосунку мобільного зв`язку месенджеру «Телеграм».

Позивач в апеляційній скарзі посилався на безпідставність прийняття судом першої інстанції у якості доказу такої роздруківки, посилаючись на те, що судом не було вжито заходів для дослідження саме оригіналів таких доказів, а їх зміст не захищений від внесення правок та викривлень, а також зі змісту наданих копій не можливо встановити осіб, які брали участь у спілкуванні.

У частинах 1, 3 статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), вебсайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21 (провадження № 12-8гс23) зазначила, що електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами. Подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Також Велика Палата Верховного Суду у наведеній постанові зробила висновки про те, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд вправі зробити у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, у подібних правовідносинах.

Зі змісту роздруківки з електронного застосунку мобільного зв`язку месенджеру «Телеграм», доданої до відзиву на позов, вбачається, що у чаті під назвою «Тик ток для Lika.in» листувалися учасники з іменами « ОСОБА_8 » та « ОСОБА_9 », що перешкоджає встановити авторів цього листування, а з роздруківки чату «Lika» взагалі не вбачається імена учасників чату, які здійснювали у ньому переписку.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції про наявність підстав для прийняття такої роздруківки листування як доказу і надання йому оцінки сукупно з іншими доказами у справі.

Заперечуючи проти долучення у якості доказів у справі указаної роздруківки листування з електронного застосунку мобільного зв`язку месенджеру «Телеграм», позивач одночасно вказує, що частину комунікації з відповідачем вела його дружина - ОСОБА_4 , тому, за доводами позивача, відсутні підстави вважати, що між сторонами не виникли правовідносини зобов`язального характеру.

Однак, апеляційний суд зауважує, що підстави для прийняття роздруківки електронного листування відсутні, така роздруківка не надає можливість достовірно встановити, що автором листування «Kris» є ОСОБА_4 , матеріали справи не містять доказів того, що позивач та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі, а крім того, положеннями СК України не визначено право одного з подружжя діяти в інтересах іншого з подружжя у правовідносинах зобов`язального характеру.

У цьому випадку позивач помилково ототожнює шлюбні відносини, які регулюються СК України, із правовідносинами представництва, які регулюються главою 17 ЦК України.

Також в апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Клочко В.В. посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв відзив на позов та додані до нього матеріали, у зв`язку з пропуском строку на його подання, а також тим, що на підтвердження повноважень представника відповідача, який подав такий відзив, до нього надано ордер строго зразку, а тому апелянт вважає, що відзив на позов та додані до нього документи подані особою, яка не мала на це відповідних повноважень, та мав бути повернутий заявнику без розгляду.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 19 червня 2023 року відкрито провадження у цій справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали на подання відзиву на позов (а.с. 58 т. 1).

Копія позовної заяви з додатками направлялася судом позивачем засобами поштового зв`язку, однак конверт повернувся із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 69 т. 1).

18 липня 2023 року представник відповідача ФОП ОСОБА_2 - адвокат Поліщук О.В. ознайомився із матеріалами справи та отримав копію позовної заяви з додатками, що підтверджується його розписками (а.с. 74-77 т. 1).

02 серпня 2023 року представник відповідача ФОП ОСОБА_2 - адвокат Поліщук О.В. направив через засоби поштового зв`язку відзив на позовну заяву (а.с. 89-136 т. 1).

Доказів того, що ухвала про відкриття провадження у цій справі та позовна заява з додатками отримана позивачем або її представником раніше 18 липня 2023 року матеріали справи не містять, а тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що такий відзив поданий поза межами п`ятнадцятиденного процесуального строку.

Відповідно до частини 1 статті 278 ЦПК України відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Таким чином початок обрахування строку на подання відзиву на позов пов`язаний із днем вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а не із днем реєстрації електронного кабінету в ЄСІТС, як про це зазначає позивач в апеляційній скарзі.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх повноважень представником відповідача було надано ордери старого зразку, що не відповідають положенням Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», та Рішенню РАУ № 41 від 12 квітня 2019 року «Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції».

У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 756/3874/22 (провадження № 61-900св23) викладено правовий висновок про те, що не є підставою для скасування законного судового рішення ордер, форма якого не відповідає вимогам Положення про ордер на надання правової допомоги та порядку ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України, оскільки адвокат діяв на підставі договору про надання правової допомоги, що передбачено статтею 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У адвоката не зупинено право на заняття адвокатською діяльністю і він не позбавлений права на заняття адвокатською діяльністю з виключенням з Єдиного реєстру адвокатів України.

До відзиву на позовну заяву представником відповідача надано договір про надання правової допомоги від 29 червня 2023 року № 1/29/06/23, укладеним між адвокатом Поліщуком О.В. та відповідачем ФОП ОСОБА_2 (а.с. 132-135 т. 1), а у подальшому під час розгляду справи судом першої інстанції представником відповідача було надано також ордер серії АА № 1377356 нового зразку (а.с. 201 т. 1).

Враховуючи викладене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що відзив на позов та додані до нього матеріали подані особою, яка не мала на це відповідних повноважень.

Таким чином, оскільки позивачем не надано достатніх доказів наявності між ним та відповідачем договірних відносин у сфері надання послуг, а також надання відповідачу для створення рекламного контенту речей (виробів): штанів вартістю 14 525 грн та топ вартістю 9 545 грн, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про безпідставність прийняття у якості доказу роздруківки з електронного застосунку мобільного зв`язку месенджеру «Телеграм», наданої відповідачем, однак указані обставини, з урахуванням недоведеності позивачем заявлених позовних вимог, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування законного рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Клочка Володимира Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська