Справа № 296/1693/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна", третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Калінін С.К., звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира з позовною заявою в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича №10058 від 08.07.2020, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" заборгованість в розмірі 37894,40 грн; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" на користь ОСОБА_1 судові витрати, зокрема по оплаті послуг Адвокатського бюро "Калінін і Партнери" за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 5500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 08.07.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис №10058 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ "Авентус Україна" заборгованості у розмірі 37894,40 грн.Приватний нотаріус мотивував виконавчий напис тим, що ОСОБА_2 є боржником за кредитним договором №1475350 від 07.11.2019 року, укладеним із ТОВ "Авентус Україна".

Позивач згідно свідоцтва про шлюб від 25.09.2021 року змінила прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 .

Стягнення заборгованості проводиться за період з 10.02.2020 року по 22.05.2020 року.

Сума заборгованості за кредитним договором складає 37894,40 грн.

Представник позивача вважає, що виконавчий напис №10058 від 08.07.2020 року, виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення заборгованості є протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

Відповідно до ст.88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж та, які зазначені в Законі та Порядку.

26.11.2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів".

Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами" та доповнено новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин".

Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" визнано незаконною та нечинною.

Тобто, на сьогоднішній день редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Однак, не зважаючи на те, що судовим рішенням були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріуси продовжують вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені та не забезпечені іпотекою.

Отже, починаючи з 22.02.2017 року нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин.

Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 року у справі №757/24703/18-ц 9 провадження №61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недопущенням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 08.07.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14. Кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Крім того, позивач не підписував в будь-який спосіб вищевказаний кредитний договір з ТОВ "Авентус Україна".

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Так, позивач ніколи не визнавала наявність кредитних правовідносин за кредитним договором на підставі якого вчинений виконавчий напис, а тим більше наявність боргу.

Крім того, представник позивача зауважує на тому, що метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписантом підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами врегульовано Законами України "Про електронну комерцію" та "Про електронні документи та електронний документообіг" і лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Крім того, наданий нотаріусу примірник кредитного договору, ніби укладеного між ТОВ "Авентус Україна" та позивачем, містить лише зазначення інформації про сторони.

В той же час, подана в якості доказу копія кредитного договору не може вважатися належним та достовірним документом, оскільки не підтверджує факт підписання договору за допомогою одноразового ідентифікатора або за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам спеціального Закону.

Таким чином, інформація про використання позивачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, ґрунтується на припущеннях та не підтверджена об`єктивними доказами.

Позивач ніколи в будь-який спосіб не отримувала одноразовий ідентифікатор, яким нібито був підписаний Кредитний договір , об`єктивних доказів того, що позивач отримав, а тим більш використав одноразовий ідентифікатор для підписання Кредитного договору, позивачем не надано.

При цьому інших, зокрема письмових або електронних доказів, які б відповідали вимогам процесуального законодавства щодо належності та допустимості або достатності доказів відповідачем не надано.

Інформація з сайту ТОВ "Авентус Україна" належним доказом не може бути, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року.

З огляду на зазначене, представник позивача просив заявлені позовні вимоги задовольнити.

Разом з позовом, представником позивача було заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності. Обґрунтоване дане клопотання тим, що позивач дізнався про існування спірного виконавчого напису, лише після відкриття виконавчого провадження №62812563 від 14.08.2020 року. Крім того, посилається на те, що під час трирічного строку позовної давності, а саме з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на всій території України було введено карантин, та з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, що у розумінні ст. 257 ЦК України, є підставою для його продовження. У зв`язку з цим, представник позивача наполягав на визнанні поважними причини пропуску строку позовної давності.

Ухвалою від 28.02.2024 року заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису від 08 липня 2020 року №10058, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем, про стягнення з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" суми в розмірі 37894,40 грн. (виконавче провадження №62812563; приватний виконавець Клименко Р.В.).

Ухвалою від 28.02.2024 у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

15.03.2024 року представник відповідача ТОВ "Авентус Україна" Довгаль В.В. подав до суду відзив в якому просить відмовити у позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі та відмовити у задоволенні вимог щодо розміру судових витрат на правову допомогу у розмірі 5500,00 грн, а у разі задоволення зменшити розмір витрат на правничу допомогу адвоката до 1500,00 грн. У відзиві зазначено, що 07.11.2019 при укладенні кредитного договору позивачем було свідомо вчинено сукупність дій, спрямованих на укладення кредитного договору, а саме: самостійно для себе визначив необхідний для нього обсяг часу для ознайомлення з Правилами та умовами кредитного договору; після цього виявив намір вступити з ТОВ "Авентус Україна" в договірні відносини на умовах, визначених Правилами; після узгодження розміру кредиту, строку та умов кредитування, кредитний договір було підписано з позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 07.11.2019 між ТОВ "Авентус Україна" та ОСОБА_2 укладено Договір №1475350 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту, згідно з яким ТОВ "Авентус Україна" надано позивачу кошти в розмірі 11200,00 грн. на умовах, встановлених Договором. Переказ коштів, здійснено 07.11.2019, шляхом перерахування на банківську картку клієнта, яку вказано клієнтом особисто в заяві на отримання кредиту. Разом з цим, сторони погодили істотні умови договору, а саме: строк договору - 30 днів, знижена процентна ставка 1,53 % від суми позики за кожен день користування позикою у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору. Стандартна процентна ставка становить 1,80% від суми позики за кожний день користування позикою. У зв`язку із продовженням строку користування кредитом, нарахування процентів здійснювалось за стандартною процентною ставкою.

Крім того, представником відповідача зазначено, що мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. З цією метою та для захисту порушених цивільних прав ТОВ "Авентус Україна" звернулось до нотаріуса із заявою для вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Для вчинення виконавчого напису, ТОВ "Авентус Україна" направило нотаріусу документи, які передбачені Переліком та Порядком, а саме, Заяву про вчинення виконавчого напису з наступними документи: Кредитний договір №1475350 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 07.11.2019; копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів; виписку суми заборгованості; копію довіреності представника. На дату звернення у позивача була заборгованість за кредитним договором 37094,40 грн., яка складається з: 11200,00 грн. - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 23475,20 грн. сума заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 2419,00 грн. заборгованість за штрафами і пенями; 800,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису. Загальна сума заборгованості, разом з понесеними відповідачем витратами за вчинення виконавчого напису, складає 37894,40 грн. Таким чином, ТОВ "Авентус Україна" надано нотаріусу Виписку з особового рахунку за Кредитним договором №1475350 з зазначенням суми заборгованості з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, яка підлягає стягненню у примусовому порядку та є безспірною. Отже, ТОВ "Авентус Україна" надано всі необхідні документи нотаріусу для вчинення виконавчого напису, а також надано документи, що підтверджують безспірність суми заборгованості позивача перед ТОВ "Авентус Україна" та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, з урахуванням вище викладеного, твердження позивача про те що виконавчий напис вчинено з порушенням норм законодавства не відповідає дійсності, є необґрунтованим та безпідставним.

Щодо витрат на правову допомогу позивача у розмірі 5500,00 грн., представник відповідача не погоджується та вважає їх безпідставними та завищеними. Звертає увагу суду, що ознайомившись з Договором про надання правничої (правової) допомоги від 07.02.2024 року взагалі відсутні будь які погоджені умови (пункти), що конкретно визначають порядок обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом. Отже, за відсутності в договорі обумовленого розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру такого гонорару. Зокрема наданий Акт виконаних робіт (наданих послуг) як Додаток №2 до Договору про надання професійно правничої допомоги у якому викладена вартість та послуги датований значно пізніше, а ніж укладений договір та не підписано/погоджено з ОСОБА_1 . Крім того, представник відповідача зазначає, що написання позовної заяви не потребувало особливих знань, позовна заява є типовою у даній категорії справ та опублікована на різних безкоштовних офіційних сайтах як приклад для написання. Представник відповідача вважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є явно неспівмірним та завищеним порівняно зі складністю справи, обсягом виконаних робіт. Враховуючи вище викладене, заявлені витрати напрофесійну правничу допомогу є абсолютно не обґрунтованими та документально не підтверджені, а отже не підлягають задоволенню, зокрема заявлений розмір витрат на професійно правничу допомогу, є таким що не відповідає критеріям дійсності, обґрунтованості, розумності, реальності і співмірності з урахуванням складності та суми позовних вимог (а.с.69-77).

Представник позивача адвокат Калінін С.К. подав до суду заяву в якій просить розглянути дану справу без участі сторони позивача. У вказаній заяві зазначає, що позивач наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.96).До заяви долучає платіжну інструкцію №555297221 від 02.03.2024 року (а.с.98).

Від інших учасників заяви по суті справи не надходили, про розгляд справи повідомлялися з урахуванням умов воєнного стану.

Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 08 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис №10058 про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" заборгованості в сумі 37894,40 грн. (а.с.9).

14 серпня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження №62812563 щодо виконання виконавчого напису №10058, що вчинений 08 липня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з боржника на користь стягувача грошових коштів у сумі 37894,40 грн (а.с.10).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 25 вересня 2021 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено шлюб та після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище " ОСОБА_7 " (а.с.11).

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно п.19 ст.34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Варто також зазначити, що як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова).

Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів".

Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною.

Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття.

З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин".

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса", для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Положення ст. 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 , постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18) та Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16.

Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" не довело належними та допустимими доказами отримання або ухилення від отримання ОСОБА_1 , вимоги про усунення порушень договору, а відтак, і виконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, зазначене свідчить про порушення законодавчої вимоги щодо належного повідомлення боржника.

З огляду на зазначене, як порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, так і порушень порядку повідомлення про вимогу про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на підставі чого, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая О.С. таким, що не підлягає виконанню.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).

Крім того, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, саме такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21).

Щодо заявленого стороною позивача клопотання про поновлення строку позовної давності, слід зазначити наступне.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Загальний строк позовної давності складає три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

У вказаній справі датою початку перебігу строку позовної давності слід вважати момент вчинення приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Гораєм О.С. спірного виконавчого напису №10058, що мало місце 08 липня 2020 року.

Однак, як зауважив представник позивача, що відповідачем спростовано на етапі судового розгляду так і не було, позивач ОСОБА_1 про існування спірного виконавчого напису нотаріуса дізналася лише після відкриття відповідного виконавчого провадження №62812563, тобто 14 серпня 2020 року.

Поза цим, суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. У подальшому дія карантину була подовжена до 30 червня 2023 року.

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню.

З 24 лютого 2022 року в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (з наступними змінами).

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

У зв`язку з цим, враховуючи дату звернення позивача з вказаним позовом 25 лютого 2024 року, та те що Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року, а також введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року, вимоги позивача, можуть бути задоволені, адже встановлений законом трьох річний строк для звернення до суду з вказаним позовом, у силу вище вказаних обґрунтувань, позивачем пропущено не було.

Суд зважає, що разом з вимогами пред`явленими позивачем у межах вказаного позову, також було заявлено вимогу щодо розподілу судових витрат та стягнення з відповідача коштів оплачених позивачем за надану їй професійну правничу допомогу у сумі - 5500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонам доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В обґрунтування витрат на правничу допомогу стороною позивача було долучено до матеріалів справи наступні документи:

- копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії ВІ №1196470, виданого адвокатом Калініним С.К. на ім`я ОСОБА_1 від 23 лютого 2024 року (а.с. 14);

- копія Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №б/н/24 від 07 лютого 2024 року укладеною між Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» та ОСОБА_1 , а також Додаток № 1 до зазначеного Договору (а.с. 22-23, 24);

- копія рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару (винагороди), затверджені рішенням засновника Адвокатського бюро «Калінін і Партнери № 3/2018 від 17 липня 2018 року (а.с. 25);

- копія Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 23 лютого 2024 року з переліком та описом наданих послуг на загальну суму 5500 грн (а.с. 26);

- копія платіжної інструкції від 15 лютого 2024 року на суму 1500 грн, що перераховані на рахунок Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за послуги згідно договору № б/н/24 від 07 лютого 2024 року(а.с. 1);

- копія платіжної інструкції від 02 березня 2024 року на суму 4000,00 грн, що перераховані на рахунок Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за послуги згідно договору № б/н/24 від 07 лютого 2024 року(а.с. 98).

Проаналізувавши, надані документи на підтвердження витрат на професійну правничу (правову) допомогу надані позивачем, суд дійшов висновку про належність їх як доказів та такими, що доводять витрати позивача на правову допомогу.

Разом з тим слід наголосити на обов`язок суду оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою, виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Таким чином, суд аналізуючи характер виконаної адвокатом роботи, зокрема: складність справи; не участь сторони позивача у судових засіданнях; процесуальні дії, які були здійснені на етапі підготовки позову для звернення до суду; співмірність витрат до виконаної роботи адвокатом відносно розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також беручи до уваги клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката Калініна С.К. підлягають частковому відшкодуванню у розмірі 3000,00 грн, оскільки саме такий розмір відповідає критерію розумності, буде співмірним зі складністю справи та таким, що узгоджується з поведінкою відповідача під час розгляду справи в суді.

Оскільки відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» позивач була звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача та стягується з нього в дохід держави у загальному розмірі 1816,80 грн, з яких: за подання позовної заяви про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню 1211,20 грн; за подання заяви про забезпечення позову - 605,60 грн.

Керуючись ст.ст.4, 81, 89, 259, 265, 268, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №10058, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем від 08.07.2020 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" заборгованості в загальній сумі 37894,40 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу адвоката.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна" на користь держави судовий збір у сумі 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна", адреса: м. Київ, просп. Перемоги, буд.90-А, .

Третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клименко Роман Васильович, адреса: м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6, офіс 31.

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 27.05.2024.