Справа № 205/7508/24
Провадження № 2-о/202/253/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі судді Доценко С.І., за участю секретаря Тарасової К.О., заявника ОСОБА_1 , представника заявника ОСОБА_2 , розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа відділ органу опіки та піклування при адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

Заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження про встановлення факту перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років, які постійно проживають із заявником. Встановлення зазначеного факту необхідно заявнику для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Заявник є біологічним батьком лише двох дітей, а третя дитина яку він утримує- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,є дитиною його дружини . Батько дитини помер.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпроптровська від 17.07.2024 року справа передана за підсудністю Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2024 року відкрите провадження по справі за правилами окремого провадження .

В судовому засіданні заявник та представник заявника підтримали заяву просили задовольнити. Вважають, що встановлення зазначеного факту не тягне спір про право.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився .

Вислухавши осіб, що з`явились в судове засідання, суд вважає,що із поданої заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, який може впливати на права матері дитини, яка не зазначена заявником в якості учасника процесу.

Так, згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як убачається з матеріалів справи, заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні дітей, які не досягли 18 річного віку

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні дітей, заявник посилався на те, що він є військовозобов`язаним і встановлення зазначеного факту необхідно йому для отримання відстрочки від призову від мобілізації. При цьому заінтересованою особою зазначено лише орган опіки та піклування.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право.

Ст.19 ЦПК України передбачено , що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.2 цієї статті цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження;

2) позовного провадження (загального або спрощеного);

3) окремого провадження.

За змістом ч.7 зазначеної статті ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Яз зазначено в заяві заявник просить встановити факт перебування у нього на утриманні трьох неповнолітніх дітей, один із яких ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є його пасинком.

За змістом ст.268 СК України обов`язок вітчима утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ним проживають,виникає якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

За положеннями ст.274 ч.4 ЦПК України справи, що витікають із сімейних правовідносин не можуть бути розглянуті навіть в спрощеному позовному провадженні.

Що стосується утримання інших дітей, суд виходить з того, що статтею 141 Сімейного кодексу України, встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Заявник просить встановити факт перебування на утриманні дітей, при тому що інший з батьків має також прямий обов`язок щодо утримання своїх дітей .

Якщо інший з батьків не виконує своїх обов`язків по утриманню дітей, то вони можуть бути притягнуті до відповідальності, передбаченої законом.

На думку суду ,такий факт утримання дітей одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення права іншого з батьків та принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Таким чином, встановлення зазначеного факту не є неоспорюваним правом , а тому, на думку суду, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Такі висновки суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду (Постанова від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.

А саме, Верховний Суд прийшов до висновку , що оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. А тому справи зазначеної категорії не можуть розглядатись в порядку окремого провадження, тому що існує спір про право.

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Таким чином, зазначену заяву слід залишити без розгляду, тому що є очевидним спір про право,який вирішується в порядку позовного провадження.

Роз`яснити заявнику право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Керуючись ч.4 ст.315 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и в:

Залишити без розгляду заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа відділ органу опіки та піклування при адміністрації Новокадацького району Дніпровської міської ради про встановлення факту перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей.

На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду протягом 15( п`ятнадцяти днів) з дня його проголошення.

Повне судове рішення складене 01.11.2024 року.

Суддя С. І. Доценко