ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/1980/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: визнання права власності
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Маміної О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, стягнення в порядку поділу майна грошової компенсації, припинення права приватної власності подружжя на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль,

встановив:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд: визнати транспортний засіб Nissan X-Trail 2488. 2017 року випуску д.н. НОМЕР_1 зелений № двигуна НОМЕР_2 , № куз. НОМЕР_3 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію вартістю частки у спільній сумісній власності на транспортний засіб Nissan X-Trail 2488. 2017 року випуску д.н. НОМЕР_1 зелений № двигуна НОМЕР_2 , № куз. НОМЕР_3 ; Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право приватної власності на транспортний засіб Nissan X-Trail 2488. 2017 року випуску д.н. НОМЕР_1 зелений № двигуна НОМЕР_2 , № куз. НОМЕР_3 , припинивши право спільної сумісної власності подружжя на нього; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати, які складаються з судового збору та витрати пов`язаних з проведення експертизи.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2020 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

26 жовтня 2020 року від ОСОБА_1 до суду надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_2 , в якій він просить визнати автомобіль Nissan X-Trail 2488. 2017 року випуску д.н. НОМЕР_1 зелений № двигуна НОМЕР_2 , № куз. НОМЕР_3 особистою приватною власністю ОСОБА_1 , як майна набуте ним за час шлюб, але за кошти, які належали особисто ОСОБА_1 без сплати будь-якої грошової компенсації на користь його колишньої дружини ОСОБА_2 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 листопада 2020 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль прийнято для спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, стягнення в порядку поділу майна грошової компенсації, припинення права приватної власності подружжя на майно, об`єднавши їх в одне провадження.

07 березня 2024 року до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог та зміну (доповнення) предмету і підстав позову, в якому він виклав позовні вимоги в наступній редакції: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму зворотної вимоги (регресу) від основного боргу за договором позики від 11 квітня 2018 року у розмірі 575850 грн. та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 37524,75 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог повернуто.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 просить ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду спільно із заявою ОСОБА_1 від 06 березня 2024 року про збільшення позовних вимог.

Вказав, що заяву про збільшення позовних вимог судом першої інстанції повернуто необґрунтовано внаслідок неповно з`ясованих обставин, що мають значення для справи; викладені в оскаржуваній ухвалі висновки не відповідають обставинам справи; судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановления помилкової ухвали.

Зазначив, що у справі № 638/12280/20, як у майновому спорі про поділ спільного майна подружжя, подвійна фінансова відповідальність полягає у тому, що лише на одного з колишнього подружжя ( ОСОБА_3 ) лягає подвійний фінансовий тягар сплати компенсації однієї другої частки вартості автомобіля на користь колишньої дружини ОСОБА_4 і сплаченого після розірвання шлюбу боргу кредитору ОСОБА_5 , за гроші якого у квітні 2018 року був придбаний автомобіль. Подвійна фінансова відповідальність, яка лягає на апелянта, удвічі перевищує вартість нового автомобіля класу NISSAN X-TRAIL. Апелянт вважає помилковим висновок суду першої інстанції, згідно якого позивачем за зустрічним позовом у справі № 638/12280/20 ОСОБА_1 у формі заяви про збільшення зустрічних позовних вимог від 06 березня 2024 року фактично пред`явлено новий позов, яким повністю змінюються і підстави, і предмет позову, що не відповідає змісту зустрічного позову, його вимогам і доказам, якими зустрічні вимоги обґрунтовані, а також змісту заяви про збільшення зустрічних позовних вимог, які обґрунтовані такими ж самими обставинами та доказами, як і вимоги зустрічного позову без зміни сторін у справі.

Зауважує, що обрання позивачем такого способу захисту, як пред`явлення зустрічного позову та збільшення зустрічних позовних вимог, обумовлено змістом майнового інтересу, захистити який намагається позивач за зустрічним позовом, характером його порушення та наслідками, спричиненими цими діяннями, і є найбільш ефективним, що відповідає висновкам про застосування відповідних норм права, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 95); від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57); від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89); від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17; від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16ц; від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58); від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 98); від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1); від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55) та інших. У вказаних вище постановах Велика Палата Верховного Суду зазначає, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/190).

Звертає увагу суду на те, що у разі задоволення зустрічного позову з урахуванням заяви про збільшення зустрічних позовних вимог можлива компенсація ОСОБА_1 його витрат, пов`язаних з одноосібним виконанням зобов`язання за договором позики від 11 квітня 2018 року, перевищує суму, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за первісним позовом, що повинно враховуватися при поділі майна подружжя. Отже, первісний позов і позов зустрічний із заявою про збільшення позовних вимог взаємопов`язані між собою одним предметом (позовними вимогами), доповненими заявою про їх збільшення, додаткове правове обґрунтування яких, тобто правова кваліфікація обставин, якими додаткові вимоги обґрунтовані, не потягли за собою зміну підстав позову. Підставами первісного позову ОСОБА_2 і зустрічного позову відповідача ОСОБА_1 з урахуванням заяви про збільшення зустрічних позовних вимог є обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги щодо захисту майнових прав при регулюванні відносин у сфері спільної сумісної власності подружжя, які залишилися незмінними.

Вважає, що наведене у заяві про збільшення зустрічних позовних вимог правове обґрунтування, тобто правові підстави для подання такої заяви і правова кваліфікація не змінених, а доповнених обставин, які повинні враховуватися при вирішенні як первісного, так і зустрічного позовів, судом першої інстанції помилково ототожнене з предметом позову. Незмінність обставин, наведених у зустрічному позові та заяві про збільшення зустрічних позовних вимог, доводиться змістом цих процесуальних документів, як заяв по суті справи, в яких незмінною підставою для задоволення зустрічних позовних вимог зазначається договір позики, укладений 11 квітня 2018 року між позичальником ОСОБА_1 і позикодавцем ОСОБА_6 , як єдине джерело походження коштів, за які був придбаний автомобіль. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63); від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13); від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц (пункт 82); від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 50); від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (пункт 94); від 20 жовтня 2021 року у справі № 9901/554/19 (пункт 19); від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (пункт 24); від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16ц (пункт 44)). Відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування частини третьої статті 46 ГПК України не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі №924/1473/15, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

За правилами ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові), п.6 ч.1 ст.353 ЦПК, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, у письмовому провадженні.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, перевірила законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Суд першої інстанції повернув відповідачу позовну заяву відповідача ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь суми зворотної вимоги (регресу) від основного боргу за договором позики від 11 квітня 2018 року у розмірі 575850 грн. та 3% річних від простроченої суми боргу у розмірі 37524,75 грн., з посиланням на те, що це є новий позов, а не зміна його зустрічного позову, який вже був прийнятий судом для розгляду разом з основним позовом ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч. 3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

За змістом вказаних норм цивільного процесуального права зміна позову на відміну від нового позову стосується або підстав, або предмету позову, а не одночасно підстав та предмету позову.

Цивільне процесуальне законодавство гарантує позивачу право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, змінити предмет або підстави позову. Водночас право на збільшення або зменшення розміру позовних вимог, зміну предмету або підстав позову не є абсолютним, подаючи такі письмові заяви заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК України щодо їх подання.

Зміна предмета позову відбудеться тоді, коли в рамках конкретної позовної вимоги позивач замість одного способу захисту прав (який був заявлений раніше, при подачі позову) захоче скористатися іншим способом захисту, обґрунтовуючи свої позовні вимоги (предмет позову) тими самими обставинами, якими він обґрунтовував первісні вимоги.

Зміна підстав позову відбувається тоді, коли позивач в рамках конкретної позовної вимоги, в обґрунтування раніше заявлених позовних вимог (предмету позову) посилається на інші обставини якими він ці (перші) позовні вимоги, обґрунтовував.

Верховний Суд у постанові від 22 липня 2021 року у справі №910/18389/20 вказав, що зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Згідно ч.1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

У даному випадку відповідач дійсно заявив новий зустрічний позов, оскільки перший зустрічний позов про визнання спірного автомобіля Nissan X-Trail приватною власністю ОСОБА_1 , який вже був прийнятий до провадження судом першої інстанції, обґрунтований тим, що він був придбаний за кошти, які належали йому особисто.

Предметом нового позову ОСОБА_1 про стягнення грошової суми у порядку регресу, яке виникає після повного виконання ним обов`язків за договором чи законом перед третіми особами, є не спірне майно, а визначена у ч. 1 ст. 544 ЦК України грошова сума, яка була сплачена відповідачем за придбання спірного автомобіля. В якості обґрунтування цих вимог відповідач вказав, що цей договір, на відміну від підстав першого зустрічного позову, був укладений та виконаний ним у спільних інтересах їх сім`ї, що за своїм змістом є іншими підставами позову, ніж ті, які розглядаються судом в межах зустрічного позову.

Наведені з цього приводу доводи апеляційної скарги є безпідставними та не відповідають тим обставинам, на які відповідач покликається у новому зустрічному позові, а тому колегія суддів їх відхиляє. Предметом поділу спільного майна подружжя дійсно можуть бути як спірне сумісне майно, так і спільні існуючі на день виникнення спірних правовідносин боргові зобов`язання подружжя, які з ним пов`язані. Але у даному випадку відповідач висунув нові вимоги, які ґрунтуються на вже виконаних спільних боргових зобов`язаннях, на відміну від доводів про належність спірного автомобіля відповідачу на праві особистої приватної власності, які зазначені ним у зустрічному позові.

У статті 193 ЦПК України передбачено наступне:

1. Відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

2. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

3. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

Оскільки новий зустрічний позов був заявлений поза межами строку для його подання (строку на подання відзиву), то суд першої інстанції відповідно до наведених норм цивільного процесуального права обґрунтовано його повернув відповідачу, який не позбавлений права звернутись з ним до суду у загальному порядку, що в цілому відповідає принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги висновків суду не спростували, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після отримання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 травня 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В. Бурлака.

О.В.Маміна.