Провадження № 22-ц/812/1482/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 вересня 2024 року м. Миколаїв

справа № 490/2649/24

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Яворської Ж.М.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану його представником

адвокатом Сікорською Іриною Станіславівною,

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 24 липня 2024 року суддею Гуденко О.А. у приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначен), у цивільній справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до

ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У грудні 2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулася з зазначеним вище позовом до ОСОБА_1 .

Позивач зазначав, що 23 лютого 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2975682 за яким останній отримав розмірі 11 000 грн кредитних коштів, строком на 360 днів. За користування кредитом нараховуються проценти: стандартна процентна ставка - 1,99% на день застосовується в межах всього строку кредиту. За весь строк кредитування становить 29 653,85 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору 89 804,00 грн.

За договором факторингу від 17 травня 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Позичальник не вчинив жодного платежу на погашення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 56 433, 30 грн, з яких:

11 000 грн заборгованість за основною сумою боргу та 45 433,30 грн за відсотками.

Про стягнення цієї суми просив позивач.

Представник відповідача адвокат Сікорська І.С. у відзиві на позовну заяву просила у задоволенні позовних вимог відмовити. Посилалася на те, що у матеріалах справи відсутній реєстр боржників, на підставі якого можливо було б встановити які саме грошові вимоги та перед ким передавались за Договором факторингу. Витяг з реєстру боржників до договору факторингу не є належним та допустимим доказом переходу права вимоги до позивача оскільки не є реєстром, підписаним обома сторонами договору; суду не надано доказів перерахування чи видачу ОСОБА_1 кредитних коштів; до позовної заяви додано розрахунок заборгованості, який не містить інформації про погашення позичальником кредиту.

Крім цього зазначала, що матеріали справи не містять доказів видачі ОСОБА_1 під час оформлення кредиту одноразового ідентифікатора у формі алфавітно-цифрової послідовності та підписання таким ідентифікатором договору. За таких обставин роздруківка договору та роздруківка паспорту споживчого кредиту не підтверджують факту підписання договору за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Також вказувала на безпідставне нарахування процентів за кредитним договором, посилаючись на те, що обумовлені договором проценти повинні нараховуватися у межах строк дії договору, а після його спливу за правилами статті 625 ЦК України.

У відповіді на відзив позивач зазначав, що кредитний договір укладено в електронній формі з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію». Щодо ненадання суду первинних бухгалтерських документів, ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє та не може володіти ними оскільки відповідно до п.35 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, вони формуються, складаються та зберігаються в установі банку який видавав кредит. Оскільки ідентифікація позичальника здійснюється через банк-емітент, яким видано картку, доступ до виписок по картці, на яку перераховано кредитні кошти, має саме цей банк та відповідач ОСОБА_1 . Ні Первісний кредитор, ні ТОВ «ФК «ЄАПБ» не мало та не має доступу до цієї інформації, оскільки вона є банківською таємницею.

Одночасно позивач вказував на те, що відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить.

Також наголошував на тому, що кредитний договір та договір факторингу недійсними не визнані, тому щодо них діє презумпція правомірності правочину.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2024 року позов задоволено, зі ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стягнуто 56 433, 30 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 11 000 грн та за відсотками 45 433, 30 грн. Також стягнуто 2 684 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано презумпцією правомірності правочинів, доведеністю розміру заборгованості та ненаданням відповідачем, як власного розрахунку, так і доказів неправильного нарахування заборгованості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Сікорська І.С., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не надав суду виписки по особовому рахунку позичальника та детального розрахунку, за яким суд міг би самостійно здійснити перерахунок кредитної заборгованості. Крім цього вказував на ненадання позивачем доказів видачі кредитних коштів.

Узагальнені доводи інших учасників

У відповіді на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на ті ж доводи, якими обґрунтовувало позовні вимоги.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у справі є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 56 433, 30 грн, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження. Згідно приписів частини тринадцятої статті 7 ЦПК України судове засідання не проводиться.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 23 лютого 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна » та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2975682, згідно якого відповідачу було надано кредит в розмірі 11 000 грн. Згідно пункту 1.2. - Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Сума кредиту (загальний розмір) складає 11 000 грн.

Строк кредитування 360 днів (пункт 1.3).

Згідно пункту 1.4 Тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: пункт 1.4.1. - Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в пункті 1.3. за пунктами 1.5.1 - 1.6.2 стандартна процентна ставка за весь строк кредитування становить 29 653,85 % грн, орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору становить

89 804 грн.

Такі ж дані містяться і в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача).

Згідно Паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем за допомогою електронного підпису, сукупна вартість кредиту - 89 804 грн, реальні витрати за кредитом - 78 804 грн. Зазначено порядок здійснення платежів у кількості 12 штук - 10 платежів по 6 567,00 грн зі сплати процентів, останній платіж - 17 567 грн включає в себе проценти та тіло кредиту 11 000 грн.

Згідно пункту 9.9. клієнт, підписуючи цей Договір, підтверджує, що перед його укладенням йому в чіткій та зрозумілій формі була надана інформація, він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

У відповідності до зазначених умов підписання договору здійснювалося електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону, вказаний Позичальником при укладенні договору.

Таким чином, підписавши 23 лютого 2022 договір № 2975682 про надання коштів на умовах споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором (Х650), відповідач добровільно погодився у письмовому вигляді на умови кредитування, зокрема, розмір кредиту, порядок його надання та відсотки за користування кредитом.

Без здійснення вказаних дій відповідачем ОСОБА_1 кредитний договір не міг бути укладеним, отже відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками цей договір прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та є підстави вважати, що його укладення відповідало внутрішній волі позичальника.

ТОВ «Універсальні платіжні рішення», яке надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків внесене до державного реєстру фінансових установ (свідоцтво серії ФК №342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію Національного банку України №3 від 11.11.2013 року.

12 березня 2019 року між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Лінеура Україна» укладено договір на переказ коштів ФК-П-19/03-01.

Відповідно до зазначеного договору 23 лютого 2022 року о 13:46:06 було успішно перераховано кошти у розмірі 11 000 грн на платіжну картку клієнта, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua 139858233, призначення платежу - зарахування 11000 грн на карту НОМЕР_1 .

Саме такий номер картки для зарахування коштів зазначено позичальником ОСОБА_1 у договорі № 2975682 від 23 лютого 2022 року, укладеному з ТОВ «Лінеура Україна».

Жодних доказів того, що банківська картка з таким номером йому не належить ОСОБА_1 суду не надав та не заявляв клопотання про перевірку цієї обставини.

На підставі Договору факторингу № №17052023 від 17 травня 2023 року позивач отримав від попереднього кредитора - ТОВ «Лінеура Україна» право вимоги до позичальника ОСОБА_1 .

Згідно реєстру боржників від 17 травня 2023 року, як додатку до Договору факторингу № 17052023 до ТОВ «Фінансова Компанія « Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги за кредитним договором № 2975682, укладеним зі ОСОБА_1 .

Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам договору та відсотки у розмірі 1,99% за кожен день користування кредиту нараховані за 360 днів строку кредиту, що передбачено умовами Договру, підписаного відповідачем.

При цьому матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем ОСОБА_1 платежів на погашення кредиту, ні первісному кредитору, ні позивачу, та про здійснення таких платежів відповідач і не зазначає.

Позиція апеляційного суду

З доводів апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині відповідності розрахунку заборгованості вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову діяльність», та як наслідок щодо належності та допустимості цього розрахунку як доказу наявності кредитної заборгованості та її розміру.

З цих підстав апелянт зазначає, що є недоведеними як факт видачі кредиту, так і розмір заборгованості.

Переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає доведеним укладення між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору № 297582 від 23 лютого 2022 року в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України "Про електронну комерцію".

Зазначені у договорі умови не порушують вимог Закону України "Про захист прав споживачів".

Жодних доказів того, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка не належить відповідачу, суду не надано.

При цьому апеляційний суд враховує, що стороною позивача жодних дій , спрямованих на самостійне витребування доказів з ТОВ «Лінеура Україна» та у банка-емітента, на спростування доводу позивача про отримання кредитних коштів, не вчинялося. Не заявлялося такого клопотання і перед судом.

Згідно статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" ).

У справі, яка переглядається, позивач ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» як на доказ розміру кредитної заборгованості посилається на розрахунок заборгованості станом на 17 травня 2023 року та на витяг з реєстру боржників до Договору факторингу № 17052023 від 17 травня 2023 року.

Цими доказами заборгованість у розмірі 56 433, 30 грн підтверджується.

Зі свого боку сторона відповідача не надала суду доказів того, що вона зверталася до кредитора за отриманням інформації щодо складових нарахованого боргу та періоду, за який він нарахований.

До основних засад цивільного судочинства віднесено диспозитивність. Так, в силу частин1-3 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд вважає, що сторона відповідача на власний розсуд визначилася з позицією щодо заперечення позовних вимог та обсягом доказів, які можуть підтвердити його докази стосовно відсутності кредитної заборгованості.

За приписами статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Отже, враховуючи відсутність доказів, які б спростовували факт отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитної заборгованості та її розмір станом на час пред`явлення позову, та беручи до уваги презумпцію правомірності правочину, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, що регулюють договірні відносини, а тому ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке на підставі статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, витрати відповідача зі сплати судового збору залишаються за його рахунок.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сікорської Ірини Станіславівни залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 24 липня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.В.Крамаренко

Ж.М.Яворська

---------------------------------

Повну постанову складено 01 листопада 2024 року