У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 202/8098/22

провадження № 61-18679ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу представника Державної казначейської служби України - Дерновського Максима Євгеновича на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра, Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду, та

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку моральну шкоду в розмірі 690 100,00 грн та понесені судові витрати на правничу допомогу.

06 квітня 2023 року рішенням Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з держави Україна шляхом списання Державною казначейською службою України (далі - ДКСУ) коштів з Єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_1 на відшкодування завданої моральної шкоди 690 100,00 грн та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

06 грудня 2024 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишено без задоволення, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня

2023 року залишено без змін.

28 грудня 2023 року представник ДКСУ - Дерновський М. Є. через систему «Електронний Суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині стягнення з ДКСУ витрат на професійну правничу допомогу.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не враховано співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, розумність витрат та безпідставно задоволено вимогу ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Вказує, що до ДКСУ не пред`явлено самостійних вимог, а тому підстави для стягнення з неї витрат на правничу допомогу відсутні.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною третьою, восьмою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження

№ 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року в справі

№ 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

Заявник в своїй касаційній скарзі не оскаржує розмір витрат на професійну правничу допомогу, вказує на те, що ДКСУ не завдавала шкоди ОСОБА_1 , а тому в правовідносини з ним не вступала, тому не має нести відповідальність за заподіяну шкоду, і, як наслідок, відшкодовувати витрати на професійну правничу допомогу.

Суди встановили, що під час судового розгляду на підтвердження понесення судових витрат позивач надав суду копію договору про надання правової допомоги, укладеного з адвокатом Ісаєвим М. Г., звіт адвоката про обсяг виконаних робіт з розрахунком послуг на 6 000,00 грн та квитанцію прибуткового касового ордеру від 17 березня 2023 року № 9 про сплату позивачем за надання правничої допомоги адвокату Ісаєву М. Г. 6 000,00 грн.

Суди виснували, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову, суд присудив стягнути саме з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 6 000,00 грн

Верховний Суд погоджується з таким висновком судів, з огляду на таке.

З огляду на припис статті 56 Конституції України шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими і службовими особами, відшкодовує саме держава.

За змістом частини другої статті 2 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одним із учасників цивільних відносин є держава Україна. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України). За змістом статті 173 ЦК України, яка має назву «Представники держави, Автономної Республіки Крим, територіальних громад», у випадках і в порядку, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, від імені держави за спеціальними дорученнями можуть виступати органи державної влади.

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (див. пункт 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року в справі № 5023/10655/11, пункт 33 постанови Великої Палати Верховного Суду

від 21 серпня 2019 року в справі № 761/35803/16-ц).

Органи державної влади, зокрема органи ДКСУ, є частиною апарату держави, виконують виключно її завдання та функції, представляють державу у правовідносинах, для участі в яких наділені відповідними повноваженнями та належними державі матеріальними засобами, зокрема, і коштами.

Відтак, доводи касаційної скарги у відповідній частині є необґрунтованими.

Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава

як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (див. постанови Великої Палати Верховного Суду: від 25 березня 2020 року в справі № 641/8857/17 (провадження

№ 14-514цс19) (пункти 63, 64), від 15 грудня 2020 року в справі

№ 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) (пункт 71)).

Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, як і кошти, що стягуються на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Встановлено, що оскаржуваними судовими рішеннями стягнуто з держави Україна шляхом списання ДКСУ коштів з Єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, на користь ОСОБА_1 , зокрема, понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн

Тому відсутні підстави вважати, що суди помилково та необґрунтовано стягнули на користь ОСОБА_1 правову допомогу з ДКСУ, який є лише розпорядником бюджетних коштів.

Ураховуючи положення наведених вище норм матеріального права, правових висновків Великої Палати Верховного Суду, Верховний Суд вважає, що стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу здійснено за рахунок держави Україна, яку в цій справі представляли компетентні органи, зокрема розпорядник коштів - ДКСУ.

Висновки судів з урахуванням встановлених у цій справі обставин відповідають вищенаведеним висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норм права в подібних правовідносинах.

Посилання в касаційній скарзі на висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду 27 листопада 2019 року в справі № 242/7441/16-ц, від 25 березня 2020 року в справі № 641/8857/17, від 11 листопада 2020 року в справі № 9901/845/18, від 09 грудня 2020 року в справі № 9901/613/18, в постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 199/6713/14-ц, необґрунтовані, оскільки не свідчать про те, що суди застосували норму права без урахування указаних висновків щодо застосування норми права в подібних правовідносинах.

За встановлених обставин висновки Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська та Дніпровського апеляційного суду в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу з держави Україна шляхом списання з ДКСУ коштів з Єдиного казначейського рахунку не суперечать висновкам, на які в касаційній скарзі посилається заявник.

Отже, оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, постановлене із додержанням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтею 390, пунктом 1 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Державної казначейської служби України - Дерновського Максима Євгеновича на рішення Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 06 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра, Дніпропетровської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, суду.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська