Дата документу 14.02.2024 Справа № 334/541/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/541/23 Головуючий у суді І інстанції:Філіпова І.М.
Провадження № 22-ц/807/620/24
У Х В А Л А

14 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду:

Головуючої Кочеткової І.В.,

суддів Бєлки В.Ю.,

Дашковської А.В.,

під час вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної іпотечної установи на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2023 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2023 року витребувано з Державної іпотечної установи, з архіву Національного банку України, витяг з книги реєстрації відкритих рахунків, що належать ОСОБА_1 документи.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду, 25 січня 2024 року Державна іпотечна установа подала апеляційну скаргу через засоби поштового зв`язку.

06 лютого 2024 року виділені матеріали цивільної справи № 334/541/23 надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ознайомившись із змістом вищезазначеної апеляційної скарги та матеріалами справи, апеляційний суд дійшов висновку про повернення апеляційної скарги.

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

У частині першій статті 353 ЦПК України передбачено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Ухвала суду першої інстанції про витребування документів не може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від судового рішення по суті скарги.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine») від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц (провадження № 14-205цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 761/6099/15-ц (провадження № 14-184цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц (провадження № 14-259цс18), у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 522/18296/14-ц (провадження № 14-62цс19).

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2019 року в справі № 754/7038/17 (провадження № 61-40444св18), на яку заявник послалась у касаційній скарзі.

Таким чином, вказана ухвала не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, оскільки відсутня в переліку ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги у відповідності до частини 1 статті 353 ЦПК України.

Частиною другою статті 353 ЦПК України встановлено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Таким чином, особа реалізує своє право на оскарження ухвал суду першої інстанції, які не передбачені у частині першій статті 353 ЦПК України, шляхом включення своїх заперечень на такі ухвали до апеляційної скарги на рішення суду, яким спір вирішений по суті.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги Державна іпотечна установа, оскаржує ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2023 року, якою витребувано документи установи щодо предмету спору про стягнення заборгованості, яка не входить до виключного переліку ухвал суду першої інстанції, на яку може бути подана апеляційна скарга окремо від рішення суду.

Відповідно до положень пункту 4 частини 5 статті 357 ЦПК України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

За таких обставин, апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2023 року слід повернути.

Керуючись ст.ст. 353, 357 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної іпотечної установи на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2023 року у справі за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: В.Ю. Бєлка

А.В. Дашковська