Справа № 522/3621/24-Е
Провадження № 2/522/3822/24
14 жовтня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Свяченої Ю.Б.,
при секретарі судового засідання Сировій В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних за користування грошовими коштами, -
Представник ТОВ «Консалт Солюшенс» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних за користування грошовими коштами.
Задля забезпечення виконання умов кредитного договору, 06 липня 2006 року між Банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № б/н від 06 липня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № У-151.
21 липня 2021 року ухвалою Приморського районного суду міста Одеси у справі № 2-5566/11 замінено сторону стягувача Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" її правонаступником ТОВ "Консалт Солюшенс" у виконавчих провадженнях за виконавчими документами, виданими Приморським районним судом у справі № 2-5566/11.
Своє грошове зобов`язання за кредитом ОСОБА_1 не виконала у повному обсязі, у зв`язку з чим, у ТОВ «Консалт Солюшенс» виникло право на стягнення 3 % річних за користування коштами, передбачене статтею 625 ЦК України.
Таким чином, відповідач має сплатити 3% річних за користування грошовими коштами у розмірі 20 015,65 доларів США, що станом на день подання позову еквівалентно 768 486 (сімсот шістдесят вісім тисяч чотириста вісімдесят шість) гривень 87 копійок.
Ухвалою суду від 05 квітня 2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначенням судового засідання на 23 травня 2024 року.
В судове засідання, призначене на 23 травня 2024 року, з`явився представник позивача. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Сторонам надсилалися судові повістки та розміщено оголошення на сайті суду. Розгляд справи перенесено на 10 липня 2024 року.
В судове засідання, призначене на 10 липня 2024 року, з`явився представник позивача. Інші учасники в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Сторонам надсилалися судові повістки та розміщено оголошення на сайті суду. Судова повістка, направлена відповідачу на його адресу, повернулася до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Розгляд справи перенесено на 10 липня 2024 року.
В судове засідання, призначене на 10 липня 2024 року, з`явився представник позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Подав до суду заяву, в якій просив проводити судове засідання без фіксації аудіовізуальними пристроями, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Судова повістка, направлена відповідачу на його адресу, повернулася до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, згідно довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber» судова повістка, про призначення судового засідання на 14.10.2024 року відповідачу ОСОБА_1 доставлена на її номер телефону 10.07.2024 року.
Відповідачем відзив не поданий, поважності причин його не подачі відповідач суду не повідомив, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Судом справа розглянута за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів в заочному порядку відповідно до положень ст. 281 ЦПК України.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.
Згідно до п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тому, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 06 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/0077/74/58977, відповідно до умов якого, Банк надав Позичальнику грошові кошти в сумі 120 000,00 доларів США строком до 06 липня 2026 року.

З метою забезпечення виконання умов Кредитного договору № 014/0077/74/58977 від 06.07.2006, 06 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № б/н від 06 липня 2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № У-151.

13 лютого 2013 року рішенням Приморського районного суду міста Одеси у справі № 2-5566/11 позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про звернення стягнення боргу на заставлене майно задоволено;

Вирішено звернути стягнення боргу за кредитом ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» за Кредитним договором № 014/0077/74/58977 від 06.07.2006 в сумі 533 374,59 (п`ятсот тридцять три тисячі триста сімдесят чотири) долара США 59 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ (на 07.04.2011 року 1 долар США дорівнює 7,9647 грн.) складає 4 407 462, 60 (чотири мільйона чотириста сім тисяч чотириста шістдесят дві) гривень 60 копійок, на предмет іпотеки за договором іпотеки від 06 липня 2006 року, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 ;

Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» суму державного мита в розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) гривень 00 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 (сто двадцять) гривень 00 коп.

29 квітня 2021 року між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» укладено Договір відступлення прав вимоги, за яким останнє набуло права вимоги за Кредитним договором № 014/0077/74/58977 від 06.08.2006 та Договір про відступлення прав за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 334.

29 квітня 2021 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого АТ «Оксі Банк» відступило за плату ТОВ «Консалт Солюшенс» належні йому права грошової вимоги щодо погашення заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом та інших платежів, визначених Кредитним договором № 014/0077/74/58977 від 06.08.2006 року та усіма додатковими угодами до Кредитного договору та договорами забезпечення.

29 квітня 2021 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено Договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. та зареєстрований в реєстрі за № 335, згідно з яким ТОВ «Консалт Солюшенс» стало Іпотекодержателем предмету іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_2 (п`ятнадцять), корпус 2 (два), загальною площею 121,1 кв.м., житловою площею 45,8 кв.м., яка належить Іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чепелєвою Т.В. 06.07.2006 за реєстровим № У-150, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 06.08.2006 року за № 1418711.

21 липня 2021 року ухвалою Приморського районного суду міста Одеси у справі № 2-5566/11 замінено сторону стягувача Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" її правонаступником ТОВ "Консалт Солюшенс" у виконавчих провадженнях за виконавчими документами, виданими Приморським районним судом у справі № 2-5566/11 на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2013 року у цивільній справі за позовом ПАТ Райффайзен Банк Аваль до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, здійснює розрахунок заборгованості у вигляді 3 % річних за користування коштами на суму 403 051,90 доларів США, обґрунтовуючи це наступним.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 13 липня 2013 року у справі № 2-5566/11 було встановлено, що станом на 07.04.2011 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 014/0077/74/58977 від 06.07.2006 складає 533 374,59 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 07.04.2011 року складає 4 407 462,60 гривень.

Згідно Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги від 29 квітня 2021 року, станом на 29 квітня 2021 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором без урахування штрафних санкцій (пеня, штраф) становить 403 051,90 доларів США.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З урахуванням зазначеного, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 20 015,65 доларів США (станом на день подання позову еквівалентно 768 486,87 гривень), розрахунок якої здійснено з загальної суми боргу у розмірі 403 051,90 долар США.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 перед правонаступником Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» - ТОВ «Консалт Солюшенс» є зобов`язанням відповідно до норм цивільного права.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц).

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України.

Судом встановлено, що відповідач мав зобов`язання перед Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» за кредитним договором.

Рішенням суду від 13.02.2013 по справі № 2-5566/11 Вирішено звернути стягнення боргу за кредитом ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» за Кредитним договором № 014/0077/74/58977 від 06.07.2006 в сумі 533 374,59 (п`ятсот тридцять три тисячі триста сімдесят чотири) долара США 59 центів, що в еквіваленті по курсу НБУ (на 07.04.2011 року 1 долар США дорівнює 7,9647 грн.) складає 4 407 462, 60 (чотири мільйона чотириста сім тисяч чотириста шістдесят дві) гривень 60 копійок, на предмет іпотеки за договором іпотеки від 06 липня 2006 року, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .

Рішення суду на даний час не виконано. Правонаступником Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» як кредитора, є ТОВ «Консалт Солюшенс», яке ухвалою суду від 21.07.2021 замінено як сторона стягувача у відповідному виконавчому провадженні.

В постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 537/4905/15-ц зазначено, що ст. 526 ЦК України містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню до виконання як договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Отже, ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором не виконала, заборгованість не погасила, не виконала рішення суду від 13.02.2013 року, у правонаступника банку, як кредитора, виникло право на застосування наслідків такого порушення згідно з вимогами ст. 625 ЦК України.

Оскільки зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Кредитором нараховано заборгованість у розмірі 20015,65 доларів США, що станом на день подання позову еквівалентно 768486,87 грн.

Верховний суд в своїй постанові від 03 березня 2021 року по справі №130/2604/18 зазначив наступне: «Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.

Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19)».

Відповідно Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби COVID-19», що набрав законної сили 04.07.2020 р. У разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України короновірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцяти денний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Таким чином, на період дії карантину, відповідача звільнено від обов`язку сплатити нарахувань, в тому числі 3% та інфляційних втрат.

До таких висновків приходить і Верховний Суд України та зазначив в своїй постанові від 29 квітня 2024 року по справі №591/3373/21 Разом з тим, суд першої інстанції, при вирішенні позовних вимог про стягнення штрафу, не взяв до уваги зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», що набрали чинності з 04 липня 2020 року.

Отже, починаючи з 04 липня 2020 року відсутні правові підстави для нарахування та стягнення, в тому числі за договорами позики укладеними з фізичними особами, неустойки за прострочення виконання зобов`язання.

Початок карантину - 12.03.2020 року (постанова КМУ Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 11 березня 2020 р. № 211).

Кінець карантину - 30.06.2023 року (постанова КМУ Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 27 червня 2023 р. № 651).

Розрахунок заборгованості, який представлений Позивачем включає наступний період з лютого 2019 року по жовтень 2020 року.

На підставі Закону України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19», період дії карантину з 12.03.2020 року (початок карантину) по лютий 2022 року (кінець розрахунку заборгованості) не підлягає для стягнення інфляційних втрат та 3% річних, а тому в даній позовній вимозі необхідно відмовити в повному обсязі.

Відтак, суд дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Згідно з вимогами ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 5, 12, 76-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних за користування грошовими коштами залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду м. Одеси. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Ю. Б. Свячена

14.10.24