Справа № 752/7807/23
Провадження № 2/752/1141/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Машкевич К.В.

за участю секретаря - Тертій К.Б.

представника позивача- ОСОБА_1

представника відовідача- ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить у порядку поділу майна подружжя виділити їй наступне майно:

-однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 51, 35 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м.;

-садовий (дачний ) будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 107, 7 кв.м. на земельній ділянці з кадастровим номером № :02:01260063, площею 0, 062 га;

-земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0, 1160га за адресою: АДРЕСА_3 ;

З урахуванням цього, просить припинити право власності відповідача на вказане майно.

Виділити відповідачу:

-автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser, 1995 року випуску, шасі НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 .

Просить також стягнути з відповідача компенсацію різниці вартості поділеного майна в розмірі 3 616 200. 00 грн.

Посилається в позові на те, що з 24 жовтня 1987 року перебувала з відповідачем у шлюбі.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 16 травня 2022 року шлюб був розірваний.

За час перебування в шлюбі ними було придбано майно, яке є їх спільною сумісною власністю, а саме:

-однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 51, 35 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м.;

-садовий (дачний ) будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 107, 7 кв.м. на земельній ділянці з кадастровим номером № :02:01260063, площею 0, 062 га;

-земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарськибудівель та споруд загальною площею 0, 1160га за адресою: АДРЕСА_3 ;

-автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser, 1995 року випуску, шасі НОМЕР_1 д.н. НОМЕР_2 ;

-нежитлове приміщення ( літ.Б ) , загальною площею 403, 7 кв.м., за адресою:

АДРЕСА_4 приміщення було придбане в 2011 році, на момент придбання його площа складала 197, 80 кв.м.

У 2021 році в ході реконстукції на підставі заяви відповідача площа нежитлового приміщення була збільшена до 403. 7 кв.м.

Враховуючи, що нежитлове приміщення було придбане та реконструйоване під час перебування в шлюбі, воно є їх спільною сумісною власністю, як подружжя.

19 листопада 2021 року нежитлове приміщення було продане відповідачем ТОВ`ЗОННЕНЕНЕРГІ» за 15 906 000, 00 грн., якими відповідач володіє одноособово.

Загальна вартість майна, яке набуте в шлюбі, з урахуванням вартості відчуженого нежитлового приміщення, становить 25 751 600, 00 грн. , тобто її частка становить 12 875 800. 00 грн.

З урахуванням цього, просить задовольнити позов та стягнути з відповідача компенсацію різниці вартості поділеного майна в розмірі 3 616 200, 00 грн.

Позов був зареєстрований судом 24 квітня 2023 року і відповідно до с.33 ЦПК України був визначений склад суду.

Ухвалою суду від 01 травня 2023 року в справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

03 липня 2023 року представник відповідача подав відзив, яким проти позову заперечує.

Не заперечує, що перелічене в позові майно є спільною сумісною власність сторін, як подружжя, за виключенням земельної за адресою: АДРЕСА_3 , яка належить відповідачу особисто, оскільки набута безоплатно в порядку приватизації.

Крім того, нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , було продане в листопаді 2021 року.

Дохід від продажу нежитлового приміщення був використаний для задоволення потреб сім`ї.

Просить у позові відмовити.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав.

Представник відповідача проти позову заперечував з викладених у відзиві підстав.

В подальшому, після оголошеної в справі перерви, представники сторін у судове засідання не з`явилися.

Предстаник позивачки просить розглядати справу в його відсутності.

Предстаник відповідача не з`явився в судове засідання з невідомих суду причин.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе закінчувати розгляд справи в їх відсутності.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, даною нормою закону встановлена презумпція спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу.

Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя.

При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Судом встановлено, що сторони з 24 жовтня 1987 року перебували в шлюбі.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 16 травня 2022 року шлюб сторін був розірваний.

( а.с. 16 - 19 )

За час перебування у шлюбі сторонами придбано наступне майно:

-однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 51, 35 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м.;

-садовий (дачний ) будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 107, 7 кв.м. на земельній ділянці з кадастровим номером № :02:01260063, площею 0, 062га;

-земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0, 1160га за адресою: АДРЕСА_3 ;

-автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser, 1995 року випуску шасі НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 ;

-нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 .

( а.с.22 - 44; 46 - 49; 99 101- 105; 120 - 121 )

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За загальним правилом, визначеним ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Тобто, закон презюмує рівність таких часток.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Головним критерієм поділу майна, як об`єкта права спільної сумісної власності, є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі; у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Тобто, суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в п.27 постанови Великої Палати від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 та п. 58 постанови Великої Палати від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15, вирішення спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання.

Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Частиною 2 ст.71 СК України передбачено, що неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Оскільки майно подружжя складається, як правило, з різних за призначенням та вартістю речей, розподіл здійснюється таким чином, щоб в остаточному підсумку кожен одержав у натурі таку кількість речей, вартість яких була б тотожна величині частки дружини та чоловіка.

Враховуючи викладене вище, неподільності речей, що є предметом спору, суд приходить до висновку про поділ спільного майна сторін, як подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами проведеної оцінки вартість майна становить:

-однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51, 35 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м. - 3 538 600, 00 грн.;

-садового (дачного ) будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 107, 7 кв.м. разом із земельною ділянкою з кадастровим номером № :02:01260063, площею 0, 062га - 4 278 000. 00 грн.;

-земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарськибудівель та споруд загальною площею 0, 1160га за адресою: АДРЕСА_3 - 1 443 000. 00 грн.;

-автомобіля марки Toyota, модель Land Cruiser, 1995 року випуску, шасі НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 - 586 000. 00 грн.;

-нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 а - 27 220 200. 00 грн.

А всього на 37 06 800, 00 грн.

( а.с. 24; 34; 43; 46 - 47 )

З договору купівлі-продажу від 19 листопада 2021 року вбачається, що нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 було продан ТОВ «ЗОННЕНЕНЕРГІ».

Відповідно до п. 3 договору продаж був вчинений за 15 06 000, 00 грн.

Як свідчить п.18 договору він був укладений за згоди позивачки - дружини продавця, що підтверджується її заявою, справжність підпису в якій засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ісаєнко О.В. 25 жовтня 2021 року.

( а.с. 120 - 121 )

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 158/2229/16 від 30 січня 2019 року, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Врховуючи зазначене, продаж нежитлового приміщення під час перебування сторін у шлюбі, за письмової нотаріально посвідченої заяви позивачки, підстави для задоволення вимог позивачки в цій частині та врахування вказаного майна при його розподілі відсутні.

З урахуванням цього, частки сторін у спільному майні подружжя становлять 9 845 600 грн. ( 3 538 600, 00 + 4 278 000. 00 + 1 443 000. 00 + 586 000. 00 грн.) : 2 = 9 845 600, 00 грн.

Щодо решти вимог позивачки, суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що садовий (дачний ) будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 107, 7 кв.м. побудований на земельній ділянці з кадастровим номером № :02:01260063.

Вказана земельна ділянка отримана відповідачем у порядку безоплатної приватизації на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 17 серпня 2004 року відповідно до розпорядження Макарівської РДА №235 від 21 липня 2004 року.

З Державного реєстру речових прав вбачається, що право власності на будинок та земельну ділянку було зареєстровано 26 квітня 2021 року.

( а.с. 35 - 37; 40 - 42 )

Відповідно до ч.1 ст.126 ЗК України ( яка діяла до 01 січня 2013 року ) документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є Державний акт на право власності.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Суд враховує, що Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VI «Про внесення змін до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011 року, земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, була віднесена до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VI «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини/ чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, режим майна подружжя, набутого внаслідок приватизації, було змінено.

Частину 5 ст. 61 СК України було виключено.

З урахуванням цього, отримання відовідачем земельної ділянки у садовому товаристві» Виноградне`у власність у порядку приватизації в 2004 році, тобто до періоду дії змін до ст.61 СК України, вказана земельніа ділянки не є об`єктом спільної сумісної власності і не може бути предметом розподілу, як спільного майна подружжя.

Її державна реєстрація в Державному реєстрі речових прав у 2021 році, з урахуванням приведеного вище, не змінює її статусу, оскільки відповідно до ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації права власності відповідно є державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 01 січня 2013 року.

Таким чином, дана земельна ділянка, не дивлячись на її державну реєстрацію в 2021 році, є особистою приватною власністю відповідача.

Це також відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 12 серпня 2020 року в справі № 626/4/17.

В свою чергу, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_3 , набута відповідачем хоч і у порядку приватизації, однак під час дії Закону України «Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», а тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При вирішенні спору про варіант поділу майна суд виходить з того, що обрання судом такого варіанту має відповідати інтересам обох сторін, встановлений між ними порядок користування цим майном із застосуванням комбінації способів поділу, передбачених законом, який є найбільш прийнятним та дієвим, а також відповідає засадам розумності і справедливості.

Суд при цьому також враховує, що з урахуванням приведеного вище склад та обсяг майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, дає суду можливть здійснити його поділ шляхом передачі кожному з подружжя окремого об`єкта нерухомого майна та провести поділ рухомого майна (автомобіля).

Між сторонами немає спору в частині виділення автомобіля марки Toyota, модель Land Cruiser, відповідачу.

В свою чергу, оцінка садового (дачного ) будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 107, 7 кв.м. проведена разом із земельною ділянкою однією сумою.

Такого порядку оцінки та зазначеної в висновку вартості відповідач не заперечував, своєї оцінки не надав і до суду з клопотанням про проведення експертизи не звертався, не заперечуючи належність земельної ділянки до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.ч.1.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 4 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи викладене, з метою дотримання гарантованої законом рівності часток майна подружжя при його розподілі, належності вказаної земельної ділянки на праві власності відповідачу, суд приходить до висновку про виділення позивачці в порядку поділу майна подружжя:

-однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 51, 35 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м., вартістю 3 538 600, 00 грн.;

-земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарськибудівель та споруд загальною площею 0, 1160га за адресою: АДРЕСА_3 , вартістю 1 1 443 000, 00 грн., а всього на 4 981 600, 00 грн.

Відповідачу:

-садового (дачного ) будинку АДРЕСА_2 , садове товариство «Верховинна», загальною площею 107, 7 кв.м. разом з земельною ділянкою з кадастровим номером :02:01260063, площею 0, 062га, вартістю 4 278 000. 00 грн.;

-автомобіля марки Toyota, модель Land Cruiser, 1995 року випуску, шасі НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 , вартістю 586 000. 00 гр., а всього на 4 864 000. 00 грн.

З урахуванням вартості виділеного кожному з подружжя майна з позивачки на користь відповідача підлягає стягненню компенсація в розмірі 117 600, 00 грн. (4 981 600, 00 - 4 864 000. 00 = 117 600, 00 ).

При вирішенні спору суд також враховує наступне.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Звертаючись до суду, будь-яких доказів одноособового розпорядження спільним майном - нежитловим приміщенням, позивачка не надала.

Його відчуження було здійснено в шлюбі та за її згоди, як другого подружжя.

Суд враховує, що позивачка була забезпечена правовою допомогою фахівця в галузі права, обізнаного про порядок надання доказів, встановлених законом принципів доказування в цивільному процесі.

Суд також враховує, що відповідно до ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Звертаючись до суду, не надавши бдь-яких доказів приведеним у позові обставинам у цій частині, з клопотанням до суду про їх витребування судом позивачка та її представник не звернулися.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З урахуванням цього, приведені в позові обставини в цій частині суд не може прийняти до уваги.

В свою чергу, відповідач зазначив, що продаж відбувся в шлюбі і виручені кошти були витрачені саме в інтересах сім`ї.

З урахуванням цього та приведеного вище суд не знаходить підстав для врахування вартості відуженого в шлюбі за згодою подружжя майна при його розподілі.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 1 082, 18 гр. судового збору.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 61, 63, 69-72 СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В порядку поділуспільного сумісного майна подружжя припинити режим спільної сумісної власності та виділити у власність ОСОБА_2 :

1)однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 51, 35 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м.;

2)земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд загальною площею 0, 1160га за адресою: АДРЕСА_3 .

Виділити у власність ОСОБА_3 :

1)садовий (дачний ) будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 107, 7 кв.м. разом із земельною ділянкою з кадастровим номером :02:01260063, площею 0, 062га;

2)автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser, 1995 року випуску, шасі НОМЕР_1 , д.н. НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості майна в розмірі 117 600, 00 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 1 082, 18 грн. судового збору.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 листопада 2024 року.

Суддя К.В.Машкевич