КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року

м. Київ

справа №824/27/24

провадження № 22-вк/824/37/2024

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Гуля В.В.

за участю секретаря судового засідання - Ольшевського П.М.

учасники справи:

стягувач - VAKUR S.R.O. (Чеська Республіка)

боржник - Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» (Україна)

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву представника стягувача VAKURS.R.O. -Шульги Андрія В'ячеславовича

про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 січня 2024 року у справі №349/2022 у складі одноособового арбітра Подцерковного Олега у справі за позовом VAKUR S.R.O. (Чеська Республіка) до Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» (Україна) про стягнення 1 377 809,51 доларів США заборгованості, 8 848,04 доларів США на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору та 6 500 доларів США на відшкодування витрат, понесених у зв`язку із арбітражним розглядом справи, а всього 1 393 157,55 доларів США, -

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшла заява представника стягувача VAKUR S.R.O. -Шульги А.В. про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 січня 2024 року у справі №349/2022.

В обґрунтування заяви зазначає, що 09 січня 2019 року між компанією VAKUR S.R.O. та ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» укладено Агентську угоду №STE-2-152-A-19, відповідно до якої агент (VAKURS.R.O.), як комерційний посередник, бере на себе зобов`язання здійснити необхідні заходи (виконати роботи, надати фактичні послуги) від імені, в інтересах, за рахунок та під контролем компанії (ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт») з метою укладання (організації укладання) та подальшого виконання зовнішньоекономічних угод (надалі - контрактів, додаткових угод (додатків) до вже укладених контрактів), а відповідач за роботи (послуги), що надаються, зобов`язується виплачувати агенту, за умови отримання відповідних коштів на свій рахунок, винагороду (в залежності від обсягу робіт (послуг) - повну, часткову або остаточну) за всіма контрактами, додатковими угодами (додатками до вже укладених контрактів), що укладені за сприяння агента.

Згідно зі статтями 1.1 та 1.2 Агентської угоди позивач повинен був надати відповідачу агентські послуги на території Королівства Саудівська Аравія, надавши відповідачу підтримку в укладенні та подальшому виконанні зовнішньоекономічних угод.

Позивач виконав свої зобов`язання за Агентською угодою, діючи як комерційний посередник відповідача на території Королівства Саудівської Аравії, сприяв укладенню між відповідачем та компанією «Supplies Solutions Company LLC» (замовник) контракту №STE-2-21-К/КЕ-19 від 12 лютого 2019 року на поставку виробів військового призначення на загальну суму 24 428 970 доларів США, але відповідач свої зобов`язання з оплати агентських послуг не виконав.

Зокрема, 14 лютого 2019 року та 26 червня 2019 року між сторонами було укладено додаткові угоди №1 та №2.

Зауважував, що під час виконання контракту №STE-2-21-К/КЕ-19 від 12 лютого 2019 року позивач та відповідач уклали 5 Актів прийому-здачі наданих послуг на підтвердження того, що відповідна частина агентських послуг була надана позивачем та прийнята відповідачем.

Оскільки останній Акт прийому-здачі наданих послуг був підписаний сторонами 10 жовтня 2019 року, оплата мала бути здійснена протягом 90 днів, тобто до 08 січня 2020 року, проте відповідач не здійснив оплату протягом передбаченого строку.

Агентська угода містить статтю 8 про вирішення суперечок, що передбачає наступне:

8.1. Відносини між Компанією та Агентом засновуються на взаємній довірі. Сторони намагатимуться вирішити будь-які спірні питання, що виникають між ними, дружнім шляхом та в дусі співпраці.

8.2. Усі спори, розбіжності чи вимоги, які виникають із цього Контракту або у зв`язку з ним, зокрема, щодо його тлумачення, виконання, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті згідно з його Регламентом.

8.3. Правом, яке регулює цей договір, є матеріальне право України.

8.4. Арбітражний суд складається з одноособового арбітра.

8.5. Місцем проведення засідання Арбітражного суду є м. Київ, Україна.

8.6. Мовою арбітражного розгляду є англійська.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 січня 2024 року вирішено стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» на користь VAKURS.R.O. 1 377 809,51 доларів США заборгованості, 8 848,04 доларів США на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору та 6 500 доларів США на відшкодування витрат, понесених у зв`язку із арбітражним розглядом справи, а всього 1 393 157,55 доларів США.

Арбітражний збір в сумі 20 645,41 доларів США віднесено на позивача.

Рішення вступає в законну силу з дати його винесення, є остаточним і підлягає негайному виконанню.

Рішення складено і підписано у трьох оригінальних примірниках, один з яких призначений для зберігання у справі, один - для позивача, один - для відповідача.

Заявник зазначає, що вказане рішення МКАС отримано стягувачем особисто у МКАС при ТПП України 29 січня 2024 року із супровідним листом.

Посилається на те, що станом на день звернення з даною заявою до суду ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» добровільно не виконало рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 січня 2024 року.

За наведених обставин представник стягувача VAKURS.R.O. -Шульга А.В. просить:

визнати і надати дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 січня 2024 року у справі №349/2022, місце арбітражу: Київ, Україна, одноособовий арбітр Олег Подцерковний, про стягнення з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» на користь VAKURS.R.O. 1 377 809,51 доларів США заборгованості, 8 848,04 доларів США на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору та 6 500 доларів США на відшкодування витрат, понесених у зв`язку із арбітражним розглядом справи, а всього 1 393 157,55 доларів США;

видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 січня 2024 року у справі №349/2022, місце арбітражу: Київ, Україна, одноособовий арбітр Олег Подцерковний, про стягнення з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» на користь VAKUR S.R.O. 1 377 809,51 доларів США заборгованості, 8 848,04 доларів США на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору та 6 500 доларів США на відшкодування витрат, понесених у зв`язку із арбітражним розглядом справи, а всього 1 393 157,55 доларів США;

стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» на користь VAKURS.R.O. судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 514 грн.

09 травня 2024 року до суду надійшли заперечення проти заяви стягувача про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 січня 2024 року у справі №349/2022 від представника боржника Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» - Нєвєрова О.О., в яких останній просить відмовити у задоволенні заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС в повному обсязі на підставі підпункту «б» пункту 2 частини першої статті 478 ЦПК України.

В обґрунтування заперечень зазначає, що на сьогоднішній день в умовах введеного в Україні воєнного стану та необхідності держави забезпечити своє виживання (свій суверенітет, цілісність та недоторканість, безпеку й обороноздатність) та виживання цілої української нації, - визнання і надання дозволу на виконання рішення МКАС за заявою стягувача суперечить публічному порядку України.

Вказує, що ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» надані повноваження на право здійснення експорту та імпорту товарів військового призначення і товарів, які містять відомості, що становлять державну таємницю.

ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» безпосередньо бере участь у посиленні обороноздатності України шляхом здійснення поставок товарів та послуг оборонного призначення, в тому числі для Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України тощо з метою забезпечення потреб військових формувань України задля стримування відсічі російської агресії.

Уважає, що задоволення судом заяви стягувача про визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС призведе до блокування господарської діяльності та банкрутства ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт», оскільки підтверджений МКАС розмір заборгованості боржника перед стягувачем перевищує фінансові показники ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт», з яких можливе було б погашення існуючої заборгованості, які відповідно до Звіту про фінансові результати боржника за 2023 рік становить 16 805 000 грн.

Вказує, що виконання такого рішення МКАС фактично буде відбуватись за рахунок бюджетних державних коштів, які знаходяться на рахунках ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» та призначені виключно для закупівлі товарів оборонного призначення іноземного походження за кордоном.

Наголошує на тому, що визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС у даній справі буде мати негативний вплив на обороноздатність України в реаліях оголошеного Президентом України воєнного стану у зв`язку з повномасштабною агресією російської федерації проти України, що у тому числі буде мати негативний вплив на національну безпеку України, призведе до понесення Україною додаткових жертв серед цивільного населення, а також серед захисників та захисниць України.

Представник VAKUR S.R.O. у судовому засіданні вимоги заяви підтримав та просив задовольнити.

Представник боржника ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» проти задоволення заяви заперечував.

Відповідно до частин другої, третьої статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьої цієї статті.

Справи щодо оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів, про видачу виконавчих листів на примусове виконання рішень третейських судів розглядаються апеляційними судами як судами першої інстанції за місцем розгляду справи третейським судом (за місцезнаходженням арбітражу).

Згідно частини третьої статті 475 ЦПК України заява про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу подається до апеляційного суду, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, протягом трьох років з дня прийняття рішення міжнародним комерційним арбітражем.

За вимогою частини першої статті 475 ЦПК України питання визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається судом за заявою стягувача відповідно до цієї глави, якщо боржник має місце проживання (перебування) або місцезнаходження на території України. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається судом, якщо на території України знаходиться майно боржника.

Вивчивши заяву разом з доданими до неї матеріалами, суд дійшов висновку про задоволення заяви з наступних підстав.

Судом установлено, що 09 січня 2019 року між компанією VAKUR S.R.O. та ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» укладено Агентську угоду №STE-2-152-A-19, відповідно до якої агент (VAKUR S.R.O.), як комерційний посередник, бере на себе зобов`язання здійснити необхідні заходи (виконати роботи, надати фактичні послуги) від імені, в інтересах, за рахунок та під контролем компанії (ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт») з метою укладання (організації укладання) та подальшого виконання зовнішньоекономічних угод (надалі - контрактів, додаткових угод (додатків) до вже укладених контрактів), а відповідач за роботи (послуги), що надаються, зобов`язується виплачувати агенту, за умови отримання відповідних коштів на свій рахунок, винагороду (в залежності від обсягу робіт (послуг) - повну, часткову або остаточну) за всіма контрактами, додатковими угодами (додатками до вже укладених контрактів), що укладені за сприяння агента.

Згідно зі статтями 1.1 та 1.2 Агентської угоди позивач повинен був надати відповідачу агентські послуги на території Королівства Саудівська Аравія, надавши відповідачу підтримку в укладенні та подальшому виконанні зовнішньоекономічних угод.

Позивач виконав свої зобов`язання за Агентською угодою, діючи як комерційний посередник відповідача на території Королівства Саудівської Аравії, сприяв укладенню між відповідачем та компанією «Supplies Solutions Company LLC» (замовник) контракту №STE-2-21-К/КЕ-19 від 12 лютого 2019 року на поставку виробів військового призначення на загальну суму 24 428 970 доларів США, але відповідач свої зобов`язання з оплати агентських послуг не виконав.

Зокрема, 14 лютого 2019 року та 26 червня 2019 року між сторонами було укладено додаткові угоди №1 та №2.

Під час виконання контракту №STE-2-21-К/КЕ-19 від 12 лютого 2019 року позивач та відповідач уклали 5 Актів прийому-здачі наданих послуг на підтвердження того, що відповідна частина агентських послуг була надана позивачем та прийнята відповідачем.

Оскільки останній Акт прийому-здачі наданих послуг був підписаний сторонами 10 жовтня 2019 року, оплата мала бути здійснена протягом 90 днів, тобто до 08 січня 2020 року, проте відповідач не здійснив оплату протягом передбаченого строку.

Арбітражним застереженням, що було внесено до пункту 8 Агентської угоди №STE-2-152-A-19 від 09 січня 2019 року, сторони передбачили, що відносини між Компанією та Агентом засновуються на взаємній довірі. Сторони намагатимуться вирішити будь-які спірні питання, що виникають між ними, дружнім шляхом та в дусі співпраці.

Усі спори, розбіжності чи вимоги, які виникають із цього Контракту або у зв`язку з ним, зокрема, щодо його тлумачення, виконання, припинення чи недійсності, підлягають вирішенню у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті згідно з його Регламентом.

Правом, яке регулює цей договір, є матеріальне право України.

Арбітражний суд складається з одноособового арбітра.

Місцем проведення засідання Арбітражного суду є м. Київ, Україна.

Мовою арбітражного розгляду є англійська.

Таким чином, зазначене арбітражне застереження є арбітражною угодою, яка укладена сторонами у письмовій формі у вигляді самостійного структурного елемента Агентської угоди та відповідає вимогам статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та частини першої статті 4 Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

У зв`язку з порушенням ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» умов Агентської угоди №STE-2-152-A-19 від 09 січня 2019 року, VAKUR S.R.O. звернулося до Міжнародного Комерційного Арбітражного Суду при Торгово-промисловій палаті України з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 січня 2024 року вирішено стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» на користь VAKUR S.R.O. 1 377 809,51 доларів США заборгованості, 8 848,04 доларів США на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору та 6 500 доларів США на відшкодування витрат, понесених у зв`язку із арбітражним розглядом справи, а всього 1 393 157,55 доларів США.

Арбітражний збір в сумі 20 645,41 доларів США віднесено на позивача.

Рішення вступає в законну силу з дати його винесення, є остаточним і підлягає негайному виконанню.

Рішення складено і підписано у трьох оригінальних примірниках, один з яких призначений для зберігання у справі, один - для позивача, один - для відповідача.

Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Частиною першою статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Порядок розгляду і вирішення заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначені у Главі 3 Розділу IX ЦПК України «Визнання та виконання рішень іноземних судів, міжнародних комерційних арбітражів в Україні, надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів».

Згідно зі статтею 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором; згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У разі якщо визнання та виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Окрім того, визнання та виконання арбітражних рішень регулюється також Конвенцією про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йорк) (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 08 січня 1961 року, та членом якої є, зокрема, Латвія.

Нью-Йоркська конвенція встановлює, що кожна Договірна Держава визнає арбітражні рішення як обов`язкові і приводить їх до виконання згідно з процесуальними нормами тієї території, де запитується визнання і приведення у виконання цих рішень, на умовах, викладених у нижченаведених статтях Конвенції.

Стаття 4 Конвенції встановлює, що для визнання і приведення у виконання рішення іноземного арбітражного суду сторона, яка просить про таке визнання і виконання, при подачі відповідного прохання надає: а) належним чином засвідчений оригінал арбітражного рішення або належним чином завірену копію такого; b) оригінал арбітражної угоди або її належним чином засвідчену копію. Якщо арбітражне рішення або угода викладені не офіційною мовою тієї країни, де порушене клопотання про визнання і приведення у виконання рішення, також надається переклад цих документів на офіційну мову. Переклад засвідчується офіційним чи присяжним перекладачем чи дипломатичною або консульською установою.

Відповідно до статті 5 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йорк) (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 08 січня 1961 року, у визнанні і приведенні у виконання арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно спрямовано, лише у разі, якщо ця сторона надасть компетентній владі за місцем порушеного клопотання про визнання і приведення рішення у виконання докази того, що: а) сторони в арбітражній угоді, за принципами застосовуваного до них закону, в будь-якій мірі були недієздатними або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а за відсутності вказівки про таке підпорядкування, згідно із законом країни, де рішення було винесено, або b) сторона, проти якої винесено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра або про арбітражний розгляд або з інших причин не могла подати свої пояснення, або с) вказане рішення винесено у спорі, не передбаченому або не підпадаючому під дію положень арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, або містить висновки з питань, що виходять за межі арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, з тим, однак, що у разі, якщо висновки з питань, охоплених арбітражною угодою або застереженням, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою або застереженням, то та частина арбітражного рішення, яка містить висновки з питань, охоплених арбітражною угодою або арбітражним застереженням в договорі, може бути визнана і виконана, або d) склад арбітражного органу або арбітражний процес не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї країни, де мав місце арбітраж, або е) рішення ще не стало остаточним для сторін або було скасовано або призупинено його виконання компетентною владою країни, де воно було винесено, або країни, закон якої застосовувався. У визнанні та приведенні у виконання арбітражного рішення може бути також відмовлено, якщо компетентна влада країни, в якій порушується клопотання про визнання і приведення у виконання рішення, дійде висновку, що: а) об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законами цієї країни, або b) визнання і приведення у виконання цього рішення суперечать публічному порядку цієї країни.

За змістом частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2018 року у справі №796/35/2018 зроблено висновок про те, що вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не може оцінювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, презюмуючи обов`язковість арбітражного рішення, передбачає вичерпний, що не підлягає розширеному тлумаченню, перелік підстав, за яких компетентний суд може відмовити у визнанні та виконанні арбітражного рішення.

Перелік підстав для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначено в статті 478 ЦПК України.

Так, за змістом статті 478 ЦПК України та статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», що узгоджується з положеннями статті 5 Конвенції, суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо сторона, проти якої воно спрямоване, подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; ґ) або рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято. У визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути відмовлено, якщо суд визнає, що відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу або визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Тлумачення статті 478 ЦПК України свідчить, що тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви.

Як убачається з матеріалів справи, при зверненні у березні 2024 року до суду із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 січня 2024 року представник VAKURS.R.O. -Шульга А.В. дотрималася визначеного у статті 475 ЦПК України трирічного строку на подання заяви про визнання та надання дозволу на виконання вказаного рішення.

До заяви стягувачем долучено документи у відповідності до переліку, визначеного статтею 4 Конвенції, що узгоджуються з положеннями статті 476 ЦПК України та статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Відповідно до пункту 1 статті 10 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та частини першої статті 30 Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України сторони можуть на свій розсуд визначити кількість арбітрів, а за відсутності домовленості сторін про кількість арбітрів призначаються три арбітри.

Сторони в арбітражному застереженні визначили кількість арбітрів - одноосібний арбітр.

Постановою Президента Торгово-промислової палати України від 06 квітня 2023 року призначено одноосібним арбітром Олега Подцерковного, оскільки сторони у встановлений Регламентом МКАС при ТПП строк не погодили кандидатуру одноособового арбітра, та 07 квітня 2023 року Олег Подцерковний прийняв функції одноособового арбітра Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України.

У справі відсутні відомості про будь-які заперечення ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» відносно призначеного складу арбітражного суду та/або непогодження останнього з обраним складом арбітражного суду.

Контракт, який містить арбітражне застереження, не оспорювався та недійсним не визнавався.

Окрім того, з матеріалів справи також убачається, що ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» через представників приймало активну участь у розгляді справи арбітражним судом, направляло листи, заперечення, заяви.

Статтею 57 Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово- промисловій палаті України встановлено, що рішення МКАС є остаточним та обов`язковим для сторін з дати його винесення.

Рішення МКАС виконується сторонами добровільно у встановлений в рішенні строк. Якщо строк виконання в рішенні не зазначено, воно підлягає негайному виконанню.

Отже, рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово- промисловій палаті України від 29 січня 2024 року набуло законної сили та є обов`язковим для виконання.

Разом з тим, у запереченнях проти заяви стягувача про визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 січня 2024 року у справі №349/2022, які надійшли до суду 09 травня 2024 року, представник боржника Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» - Нєвєрова О.О. посилається на те, що визнання і надання дозволу на виконання рішення МКАС за заявою стягувача суперечить публічному порядку України.

Вказує, що ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» надані повноваження на право здійснення експорту та імпорту товарів військового призначення і товарів, які містять відомості, що становлять державну таємницю.

ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» безпосередньо бере участь у посиленні обороноздатності України шляхом здійснення поставок товарів та послуг оборонного призначення, в тому числі для Міністерства оборони України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України тощо з метою забезпечення потреб військових формувань України задля стримування відсічі російської агресії.

Уважає, що задоволення судом заяви стягувача про визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС призведе до блокування господарської діяльності та банкрутства ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт», оскільки підтверджений МКАС розмір заборгованості боржника перед стягувачем перевищує фінансові показники ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт», з яких можливе було б погашення існуючої заборгованості, які відповідно до Звіту про фінансові результати боржника за 2023 рік становить 16 805 000 грн.

Вказує, що виконання такого рішення МКАС фактично буде відбуватись за рахунок бюджетних державних коштів, які знаходяться на рахунках ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» та призначені виключно для закупівлі товарів оборонного призначення іноземного походження за кордоном.

Наголошує на тому, що визнання та надання дозволу на виконання рішення МКАС у даній справі буде мати негативний вплив на обороноздатність України в реаліях оголошеного Президентом України воєнного стану у зв`язку з повномасштабною агресією російської федерації проти України, що у тому числі буде мати негативний вплив на національну безпеку України, призведе до понесення Україною додаткових жертв серед цивільного населення, а також серед захисників та захисниць України.

Доводи боржника, що визнання і надання дозволу на виконання рішення МКАС за заявою стягувача суперечить публічному порядку України, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу суду з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини першої статті 478 ЦПК України суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо суд визнає, що визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Згідно з статтею 12 Закону України «Про міжнародне приватне право» норма права іноземної держави не застосовується у випадках, якщо її застосування призводить до наслідків, явно несумісних з основами правопорядку (публічним порядком) України. У таких випадках застосовується право, яке має найбільш тісний зв`язок з правовідносинами, а якщо таке право визначити або застосувати неможливо, застосовується право України. Відмова в застосуванні права іноземної держави не може ґрунтуватися лише на відмінності правової, політичної або економічної системи відповідної іноземної держави від правової, політичної або економічної системи України.

Під публічним порядком необхідно розуміти правопорядок держави, визначені принципи і засади, які становлять основу існуючого у ній ладу (стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканості й основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо). Міжнародний публічний порядок будь-якої країни включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава бажає захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок); обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Це ті незмінні принципи, які виражають стабільність міжнародної системи: у тому числі суверенітет держави, невтручання у внутрішні справи держав, непорушення територіальної цілісності тощо.

Правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний і державний порядок. Вони також призначені не допустити можливість визнання та надання дозволу на виконання рішень, пов`язаних з корупцією чи неприпустимим невіглаством арбітрів.

Застереження про публічний порядок у загальному вигляді сформульоване у міжнародних конвенціях. Зокрема, у статті 6 Конвенції ООН про право, що застосовується до міжнародної купівлі-продажу товарів, від 15 червня 1995 року встановлено, що в кожній із держав, які домовляються, застосування права, визначеного цією Конвенцією, може бути виключено з мотивів публічного порядку. Таке ж правило встановлене у статті 18 Конвенції ООН про право, що застосовується до договорів міжнародної купівлі-продажу товарів від 22 грудня 1986 року.

Таким чином, основною метою застереження про публічний порядок у міжнародному праві є вирішення правових колізій різних країн.

Об`єктом застереження про публічний порядок є міжнародні приватноправові відносини, а предметом - незастосування іноземного права, яке обране для регулювання цивільно-правових відносин з іноземним елементом, якщо його застосування порушує публічний порядок держави. У цьому разі застереження про публічний порядок врегульовує самостійну сферу суспільних відносин, яка не залежить від сфери міждержавних відносин.

Відповідно до частини другої статті 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», частини другої статті 78 Закону України «Про виконавче провадження» в Україні не можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах щодо стягнення заборгованості з підприємства оборонно-промислового комплексу, внесеного до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, на користь юридичної особи держави-агресора та/або держави-окупанта або юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора та/або держави-окупанта.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Дослідивши матеріали справи суд доходить висновку, що визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 січня 2024 року не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям, оскільки це рішення ухвалено виключно стосовно боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, відповідно, це рішення поширює свою дію тільки на боржника.

Крім того, спірні правовідносини у межах розгляду справи ґрунтуються на домовленості сторін (на договірних засадах), зі змісту договору не вбачається факту застосування норми права іноземної держави, яка суперечить та вступає в колізію з чинним цивільним законодавством України, тому публічний порядок України в цьому випадку не зачіпається.

Рішення міжнародного комерційного арбітражу не створює для боржника обов`язку сплатити за щось протизаконне чи аморальне, не свідчить про порушення бюджетного законодавства.

Під час розгляду справ про визнання і надання дозволу на виконання рішень міжнародного комерційного арбітражу, повноваження національного суду є обмеженими (враховуючи те, що сторони добровільно довірили вирішення спору арбітражу), оскільки національний суд не має повноважень з перегляду рішень міжнародного комерційного арбітражу по суті вирішення спору, вдаватися в його повну перевірку чи переоцінку.

Обставини, встановлені рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 січня 2024 року, не стосуються суспільних, економічних та соціальних основ держави України, вказане рішення ухвалено у спорі, передбаченому арбітражною угодою, та виключно щодо боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, тому виконання зазначеного рішення не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям.

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про те, що оспорюване рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України ухвалено компетентним арбітражним судом відповідно до укладеного між сторонами договору та виконання цього рішення не суперечить публічному порядку України.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд уважає, що заявником дотримано строки звернення із заявою, а також вимоги процесуального закону щодо її форми і змісту, а обставини, які могли би бути підставою для відмови у задоволенні заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 січня 2024 року, передбачені статтею 5 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та статтею 478 ЦПК України, відсутні.

Згідно з нормами статті 479 ЦПК України за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

Якщо рішення міжнародного комерційного арбітражу вже виконувалося раніше, суд визначає, в якій частині або з якого часу воно підлягає виконанню.

Якщо в рішенні міжнародного комерційного арбітражу передбачена сплата відсотків та (або) пеня, які нараховуються відповідно до умов, вказаних в рішенні міжнародного арбітражу, суд вказує в своїй ухвалі про визнання та надання дозволу на виконання такого рішення про нарахування таких відсотків та (або) пені до моменту виконання рішення з урахуванням чинного законодавства, що регулює таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який (яка) здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого (якої) можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

Якщо в рішенні міжнародного комерційного арбітражу суму стягнення зазначено в іноземній валюті або валютах, суд, який розглядає це клопотання, вказує в своїй ухвалі суму стягнення у валюті, зазначеній в рішенні міжнародного комерційного арбітражу, а за заявою стягувача суд визначає суму стягнення в національній валюті України за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали.

З огляду на викладене, а також зважаючи на необґрунтованість заперечень з боку ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт», суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви представника VAKUR S.R.O. - Шульги А.В. про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 січня 2024 року у повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з ДП ДГЗП «Спецтехноекспорт» на користь VAKUR S.R.O. підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 514 грн.

Керуючись ст. 268, 351, 474, 477, 479 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

УXВАЛИВ:

Заяву представника стягувача VAKUR S.R.O. - Шульги Андрія В`ячеславовича про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 січня 2024 року - задовольнити.

Визнати і надати дозвіл на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 січня 2024 року у справі №349/2022, місце арбітражу: Київ, Україна, одноособовий арбітр Олег Подцерковний, про стягнення з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» (проспект Степана Бандери, 7, місто Київ, 04073, Україна; ) на користь VAKURS.R.O. (registered address: Krizikova180/28, Karlin, 186 00 Praha 8, Czech Republic; registeredNo. 04375173) 1 377 809,51 доларів США заборгованості, 8 848,04 доларів США на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору та 6 500 доларів США на відшкодування витрат, понесених у зв`язку із арбітражним розглядом справи, а всього 1 393 157,55 доларів США.

Видати виконавчий лист на примусове виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29 січня 2024 року у справі №349/2022, місце арбітражу: Київ, Україна, одноособовий арбітр Олег Подцерковний, про стягнення з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» (проспект Степана Бандери, 7, місто Київ, 04073, Україна; ) на користь VAKURS.R.O. (registered address: Krizikova180/28, Karlin, 186 00 Praha 8, Czech Republic; registeredNo. 04375173) 1 377 809,51 доларів США заборгованості, 8 848,04 доларів США на відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору та 6 500 доларів США на відшкодування витрат, понесених у зв`язку із арбітражним розглядом справи, а всього 1 393 157,55 доларів США.

Стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державного госпрозрахункового зовнішньоторговельного підприємства «Спецтехноекспорт» (проспект Степана Бандери, 7, місто Київ, 04073, Україна; ) на користь VAKUR S.R.O. (registered address: Krizikova180/28, Karlin, 186 00 Praha 8, Czech Republic; registeredNo. 04375173) судовий збір за подання заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово- промисловій палаті України від 29 січня 2024 року у розмірі 1 514 грн.

Ухвала суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до цього суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя В.В. Гуль