ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/6302/23
Номер провадження 22-ц/818/3253/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Маміної О.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Зарицької К. Ю.,

представника Органу опіки і піклування виконавчого комітету Харківської міської ради Кондратенко Є. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Харківської міської ради на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року в складі судді Онупко М.Ю. у справі № 641/6302/23 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_2 про визнання особи недієздатною та призначення опікуна,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, заінтересовані особи: Орган опіки і піклування виконавчого комітету Харківської міської ради, ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що те, що його брат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом дитинства другої групи, що підтверджується довідкою № 040254, виданої МСЕК м. Донецька від 05 травня 2009 року, перебував на обліку в психіатричній лікарні в м. Донецьк. Причиною його інвалідності є хронічне психічне захворювання, яке призводить до того, що він має обмеження життєдіяльності до самообслуговування, до орієнтації, до спілкування, до контролю за своєю поведінкою, до трудової діяльності, до навчання, до професійного навчання, до здобуття освіти. Загальна тривалість перебування на інвалідності по 2 групі з 04 травня 2009 року.

У зв`язку зі вторгненням російської федерації на територію України та проведенням Антитерористичної операції на території Донецької області він позбавлений можливості отримати документацію щодо перебування ОСОБА_2 на обліку в психіатричній лікарні м. Донецька та всю історію хвороби.

Вказував, що брат не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує як медичного нагляду та лікування, так і постійної сторонньої допомоги і контролю. ОСОБА_2 практично не ходить, перебуває у інвалідному візку.

Вказував, що він має можливість і бажання доглядати свого брата і бути його опікуном, оскільки останній не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що може поставити його у скрутний матеріальний стан.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 недієздатним та призначити його опікуном ОСОБА_2 .

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 недієздатним та встановити над ним опіку.

В іншій частині вимоги заяви залишено без задоволення.

До призначення опікуна недієздатному ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово покладено на орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради обов`язки зі здійснення опіки над ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначено 2 (два) роки з наступного дня після дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки заявником не наведено підстав для забезпечення заявником особистих немайнових і майнових прав та інтересів особи, щодо якої розглядається питання ОСОБА_2 , суд вважав звернення ОСОБА_1 з заявою про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, як можливий спосіб ухилення заявника від військової служби. Між тим, враховуючи вимоги закону про необхідність встановлення опіку над недієздатною, суд вважав за необхідне покласти обов`язки опікуна над недієздатним тимчасово на орган опіки і піклування за місцем проживання (перебування) недієздатного, до вирішення питання про призначення опікуна в порядку визначеному законом.

25 липня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Зарицька Катерина Юріївна, на вказане судове рішення подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції у частині незадоволених вимог заяви та ухвалити нове, яким задовольнити заяву в цій частині.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він є близьким родичом недієздатного ОСОБА_2 , є матеріально-забезпеченою особою та отримує стабільний дохід, медичних протипоказань про призначення його опікуном не має, до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має, у розшуку не перебуває. Також, лише він виявляє бажання та має можливість бути опікуном недієздатного брата, що не було взято до уваги судом першої інстанції.

Органом опіки та піклування було перевірено його особу на відповідність вимогам чинного законодавства та не встановлено будь-яких обмежень щодо призначення опікуном.

Доказів на спростування висновків органів опіки та піклування щодо доцільності призначення заявника опікуном, матеріали справи не містять.

Вимогами чинного законодавства не встановлено обмежень щодо призначення опікунами осіб чоловічої статті призовного віку у період дії воєнного стану.

Він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації оскільки має батьків з інвалідністю ІІ групи, а тому висновки суду першої інстанції про його ухилення від військової служби є необґрунтованими.

31 липня 2024 року Харківська міська рада на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу вказане судове подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні заяви про призначення опікуна та ухвалити нове, яким призначити ОСОБА_1 , опікуном ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що покладення на орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради обов`язків зі здійснення опіки над ОСОБА_2 , за умови наявності особи, яка виявила бажання бути опікуном і фактично виконує функції опікуна та відповідає вимогам, що висуваються до потенційних опікунів, не є належним способом захисту ані недієздатної особи, ані заявника, який звернувся до суду із відповідною заявою, маючи намір офіційно оформити та юридично закріпити відносини, з приводу яких звернувся до суду.

Чинне законодавство не містить обов`язку органу опіки та піклування доводити та мотивувати чому саме особа, яка виявила бажання бути опікуном над недієздатною особою, може бути призначена опікуном. На орган опіки та піклування покладається лише обов`язок перевірки відповідності такої особи у разі її звернення до органу опіки та піклування вимогам, визначеним Правилами опіки та піклування та ЦК України.

Відповідно до вимог закону призначення опікуна є нерозривним з процесом визнання фізичної особи недієздатною. Між тим, суд першої інстанції визнав ОСОБА_2 , недієздатним без призначення опікуна, що порушує права останнього, оскільки він за станом здоров`я не спроможний особисто реалізовувати свої права та обов`язки, проте фактично залишений без належної опіки та захисту своїх прав та інтересів.

Аналогічні доводи Харківською міською радою викладені у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, заявника ОСОБА_1 , його представника адвоката Зарицьку К. Ю. та представника Органу опіки і піклування виконавчого комітету Харківської міської ради Кондратенко Є. П., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 виданого 27 квітня 1999 року Калінінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, Донецької області, батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.14, 15).

Довідкою обласної медико-соціальної експертної комісії м. Донецьк серії ДОН-05 № 182301 від 18 січня 2006 року підтверджується, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено безстроково друга група інвалідності (а. с. 22).

Відповідно до Довідки Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Харківської обласної державної адміністрації серії 12 ААБ № 271876 від 14 липня 2021 року підтверджується, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 встановлено з 13 липня 2021 року по 01 серпня 2022 рік другу групу інвалідності (а.с. 27).

Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 6328- від 15 вересня 2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.11).

Згідно з Довідкою МСЕК м. Донецьк серії ДОН-07 № 040254 05 травня 2009 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено безстроково друга група інвалідності, причина інвалідності інвалід дитинства (а.с.12).

Висновком судово-психіатричного експертизи № 283, проведеної 24 квітня 2024 року експертами Харківською філією судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» встановлено, що ОСОБА_2 на теперішній час виявляє хронічний, стійкий психічний розлад у формі помірної розумової відсталості, відповідно до свого психічного стану, нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 67-69).

Відповідно до подання опікунської ради адміністрації Слобідського району Харківської міської ради № 2347/0/579-24 від 27 червня 2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , як внутрішньо переміщена особа мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є особою з інвалідністю з дитинства 2 групи безстроково. Мати ОСОБА_2 - ОСОБА_6 є особою з інвалідністю 2 групи. Батько ОСОБА_2 - ОСОБА_5 є особою з інвалідністю 2 групи безстроково. ОСОБА_1 здійснює піклування, лікування, догляд над рідним братом. Умови проживання майбутніх опікуна та недієздатного вивчені, що підтверджено копією акту обстеження житлово- побутових умов. Протипоказань для призначення ОСОБА_1 опікуном не виявлено. ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності не притягався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Інші особи із заявою про призначення їх опікунами над ОСОБА_2 до опікунської ради Адміністрації Слобідського району Харківської міської ради не звертались. Таким чином, опікунська рада адміністрації Слобідського району Харківської міської ради вважає за доцільне призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 опікуном над своїм рідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у разі визнання його недієздатним (а.с.79-100).

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; кожен має право на повагу до його гідності; кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 21, частина 2 статті 22, частина 1 статті 28, частина 1 статті 29, частини 1, 2 статті 55 Конституції України).

Відповідно до частини 1 статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина 1 статті 40 ЦК України).

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.

У пункті 1 частини 2 статті 293 ЦПК України зазначено, що обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи суд розглядає в окремому провадженні.

Відповідно до частини 3 статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Згідно з частиною 3 статті 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 636/398/19 (провадження № 61-5685св20) зазначено, що за положеннями частини 1 статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною 2 статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я.

Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до положень частини 1 статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно зі статтею 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи.

Порядок проведення судово-психіатричної експертизи затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року № 865, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 червня 2018 року за № 719/32171.

Предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Об`єктами експертизи є: матеріали цивільної справи, медична документація, аудіовізуальні матеріали та інша інформація про психічний стан особи, відповідно якої проводиться експертиза.

Статтею 110 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання щодо визнання особи недієздатною, суд першої інстанції, встановив фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів, висновку експертизи у сукупності, і дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_7 недієздатним, оскільки належними та допустимими доказами підтверджено наявність хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відповідно до частини 1 статті 41, статті 58 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Згідно з частиною 1 статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Частиною 1 статті 300 ЦПК України передбачено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Виходячи з аналізу частини 1 статті 60 ЦК України та частини 1 статті 300 ЦПК України обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 23 листопада 2021 року у справі № 751/9572/19 (провадження № 61-3053св21).

До встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування (стаття 65 ЦК України).

У статті 66 ЦК України зазначено, що якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров`я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад.

Колегія суддів наголошує, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Держава несе обов`язок забезпечити захист та реалізацію прав недієздатних осіб, створити умови для задоволення їхніх потреб.

Згідно з частиною 1 статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні стосунки між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Подібні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88. У Правилах також зазначено, що опікун призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

Матеріали справи свідчать, що 18 червня 2024 року ОСОБА_1 звертався до опікунської ради Слобідського району Харківської міської ради з заявою про призначення його опікуном його брата ОСОБА_2 .

За результатами розгляду вказаної заяви опікунською ради адміністрації Слобідського району Харківської міської ради зроблено висновок про доцільність призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 опікуном над своїм рідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 у разі визнання його недієздатним.

Як вбачається з зазначеного подання, опікунською радою було надано оцінку стану здоров`я заявника та його житловим умовами, які були визнання задовільними для проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Даних, що призначення опікуном заявника над рідним братом суперечитеме інтересам ОСОБА_2 , або наявності неприязних стосунків між цими особами матеріали справи не містять.

Отже, ураховуючи норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, висновки органу опіки та піклування, зважаючи на відсутність інших заяв щодо призначення опікуном над ОСОБА_2 судова колегія вважає, що наявні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 щодо призначення його опікуном ОСОБА_2 , що сприятиме забезпеченню інтересів недієздатної особи та захисту її прав.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

Отже, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_2 .

За частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до вимог частини 2 статті 299 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року у частині розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном скасувати та ухвалити нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (фактичне місце проживання АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_2 ) опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (фактичне місце проживання : АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_3 ).

В іншій часині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 04 листопада 2024 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді О.В. Маміна

В.Б. Яцина