Справа № 369/5587/23
Провадження № 2/369/1081/24
РІШЕННЯ

Іменем України

12.09.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючого судді Янченка А.В., за участю секретаря судового засідання Кубарської Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу № 369/5587/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу удаваними, про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,051 га, кадастровий номер :01:100:5514, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 від 21 жовтня 2021 року, укладеного між ОСОБА_4 , діючого по довіреності від імені ОСОБА_5 та дочкою ОСОБА_2 , засвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, реєстраційний № 4047 удаваним правочином, визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,051 га, кадастровий номер :01:100:5514, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 від 21 жовтня 2021 року, укладеного між ОСОБА_4 , діючого по довіреності від імені ОСОБА_5 та дочкою ОСОБА_2 , засвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, реєстраційний № 4047 недійсним в частині покупця; визнання ОСОБА_1 покупцем земельної ділянки площею 0,051 га, кадастровий номер :01:100:5514, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,051 га, кадастровий номер :01:100:5514, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та власником житлового будинку АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:100:5514, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 (Свиридова дошлюбне прізвище) являється рідною донькою позивача.

14 вересня 2020 року ОСОБА_1 передала своїй дочці ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 92 000 дол. США, для придбання земельної ділянки з подальшим будівництвом житлового будинку під ключ від забудовника, проведення ремонту та придбання необхідних меблів.

Відповідно до укладеного договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21 жовтня 2020 року між ОСОБА_5 , від імені якої діяв ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , за яким продавець передав у власності покупцю, а покупець прийняла від продавця (купила) земельну ділянку площею 0,051 га, кадастровий номер :01:100:5514, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , і оплатила її вартість за ціною та у порядку, передбаченому договором.

21 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 особисто у нотаріуса передала продавцю ОСОБА_4 , грошові кошти за купівлю-продаж земельної ділянки в розмірі 5 000 дол. США та 53 000 дол. США для будівництва будинку під ключ на цій земельній ділянці, про що останній написав власноруч розписку.

Відповідно до розписки від 14.09.2020 року, ОСОБА_2 зобов`язалася повернути взяті кошти в розмірі 92 000 дол. США до 07 жовтня 2022 року, в разі не повернення зазначеної суми вчасно, вона зобов`язался переоформити земельну ділянку площею 0,051 га, кадастровий номер :01:100:5514, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та збудований житловий будинок на ОСОБА_1 .

Відповідачка пообіцяла, що в подальшому переоформить дану земельну ділянку з житловим будинком на позивача, але на теперішній час відмовляється повернути кошти та нотаріально переоформити на позивача нерухоме майно протягом 10 днів.

На теперішній час відповідачка має намір продати даний житловий будинок та земельну ділянку, про що свідчить оголошення про продаж нерухомості на сайті dom.ria.com від 12.04.2023 року.

До теперішнього часу відповідач не вчинив дій щодо переофоромлення на ім`я позивача нерухомого майна. Таким чином, ОСОБА_2 обманула позивача, тому просить визнати укладений відповідачкою договір купівлі-продажу земельної ділянки в частині покупця недійсним, визнати позивачку покупцем за договором та визнати за позивачем право власності на земельну ділянку та збудований житловий будинок.

Таким чином, спірний договір є удаваним правочином.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19.04.2023 року, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання.

15.05.2023 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого остання заперечила проти задоволення позову.

Свої заперечення мотивувала тим, що за рахунок коштів позивачки відповідачка придбала земельну ділянку та придбала будівельні матеріали.

Вчасно повернути гроші відповідачка не змогла, на даний час можливості повернути гроші у відповідача не має.

03.07.2023 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої остання підтримала позовні вимоги.

Ухвалою суду від 07.08.2023 року закрито підготовче провадження в цивільній справі, призначено розгляд справи по суті.

Ухвалою суду від 27.09.2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 .

13.02.2024 року до суду від представника третьої особи надійшло клопотання про залучення третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, та розгляд справи спочатку, згідно якого останній повідомив суд, що шляхом вирішення даного позову позивач (мати) і відповідач (донька) намагаються змінити правовий режим спільного сумісного майна подружжя Тарановських відповідача і третьої особи та позбавити ОСОБА_3 права власності.

ОСОБА_3 оспорює (оскаржує) позику, оформлену між сторонами та розписку про нібито її одержання.

Спірне спільне сумісне майно подружжя придбавалось за рахунок коштів подружжя, при цьому, більша частина коштів, витрачених на купівлю майна, була отримана в результаті продажу особистого майна ОСОБА_3 набутого ним до шлюбу з відповідачем.

Представник третьої особи вважає, що ОСОБА_3 слід залучити до участі у справі в якості співвідповідача, яке може бути здійснено згідно положень ЦПК України, лише за клопотанням позивача.

В частині клопотання представника третьої особи про залучення ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, суд відмовляє у його задоволення, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 52 ЦПК України треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу до закінчення підготовчого провадження або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, подавши позов до однієї або декількох сторін. Від третьої особи позовна заява до суду не надходила, а відтак у суду відсутні підстави для залучення ОСОБА_3 до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору.

У судовому засіданні 21.05.2024 року були допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7

12.09.2024 року до суду від представника позивача, відповідача та представника третьої особи надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

21 жовтня 2020 року між ОСОБА_5 (Продавець), від імені якої діяв ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (Покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким продавець передав у власність покупцю, а покупець прийняв від продавця (купила) земельну ділянку площею 0,051 га, кадастровий номер :01:100:5514, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , і оплатила її вартість за ціною та у порядку, передбаченому договором.

Пунктом 6.1. вказаного договору купівлі-продажу визначено, що на момент укладання цього договору сторони усвідомлювали значення своїх дій і могли керувати ними; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони - право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Відповідно до статті 657 ЦК України обов`язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна є укладення його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України; зокрема, відповідно до її частини п`ятої правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2022 року у справі № 346/2238/15 (провадження № 61-14680сво20), від 1 червня 2022 року у справі № 372/2157/19 (провадження № 61-18267св21), від 7 червня 2022 року у справі № 756/15583/17 (провадження № 61-20565св21), від 5 жовтня 2022 року у справі № 372/2157/19 (провадження № 61-6340св22) від 27 липня 2022 року у справі №201/5565/19 (провадження № 61-14926св21) та від 16 листопада 2022 року у справі № 522/7408/20 (провадження № 61-4871св22).

Звертаючись з вказаним позовом, позивачка просила, зокрема, визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,051 га, кадастровий номер :01:100:5514, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 від 21 жовтня 2021 року, укладений між ОСОБА_4 , діючого по довіреності від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , засвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, реєстраційний № 4047 удаваним правочином, визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,051 га, кадастровий номер :01:100:5514, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 від 21 жовтня 2021 року, укладений між ОСОБА_4 , діючого по довіреності від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , засвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, реєстраційний № 4047 недійсним в частині покупця, визнати ОСОБА_1 покупцем земельної ділянки площею 0,051 га, кадастровий номер :01:100:5514, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Особа, звертаючись із позовом до суду, має право пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Отже, позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки удаваним правочином та недійсним в частині покупця та визнання позивача покупцем земельної ділянки не підлягають задоволенню, оскільки позивач обрав неефективний спосіб захисту в цій частині вимог.

Оскільки позовна вимога про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку площею 0,051 га, кадастровий номер :01:100:5514, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та власником житлового будинку АДРЕСА_2 , кадастровий номер :01:100:5514, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є похідною від вимог про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки удаваним правочином та недійсним в частині покупця та визнання позивача покупцем земельної ділянки, то у задоволенні зазначених вимог також необхідно відмовити.

Суд звертає увагу сторін, що положеннями ЦК України не допускається такої правової конструкції як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Стаття 235 ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові, тому суд не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам учасників справи (подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 258-259, 263-265, 268Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу удаваними, про визнання договору купівлі-продажу недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та визнання права власності залишити без задоволення.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 31.10.2024 року.

Суддя А.В. Янченко