ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/821/266/24Головуючий по 1 інстанції
Справа № 712/9770/22 Категорія: 308000000 Борєйко О.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Новікова О.М.,

секретар: Новицька Н.О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

особи, які подали апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання припинити дії, пов`язані з перешкодою у здійсненні права користування та володіння майном,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання припинити дії, пов`язані з перешкодою у здійсненні права користування та володіння майном.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 24.11.1993, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому, ОСОБА_1 та члени його сім`ї: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Після розірвання 08.08.2000 шлюбу з ОСОБА_3 , позивач не проживав в належній йому на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , однак продовжував, як співвласник, здійснювати оплату комунальних платежів.

Відповідачі, які є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , чинять перешкоди позивачу в користуванні та володінні вказаною квартирою, співвласником якої також являється позивач.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання припинити дії, пов`язані з перешкодою у здійсненні права користування та володіння майном, задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 в користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення та задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції зазначив, що матеріали справи не містять і учасниками справи суду не надано доказів відчуження або обтяження спірної квартири відповідачами. Матеріали справи не містять доказів перешкоджання останніми позивачу в розпорядженні належним йому нерухомим майном.

Натомість, позивачем та представником позивача доведено належними, достатніми, достовірними доказами факти вчинення відповідачами дій, пов`язаних з перешкоджанням позивачу в користуванні належною останньому квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2023 року в частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просили рішення скасувати та прийняти нове, яким позов в задоволеній частині залишити без розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначають, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та не забезпеченим жодним доказом. Позивачем не надано суду доказів неправомірної поведінки відповідачів у чиненні йому перешкод протягом 22-х років у користуванні спірною квартирою. Крім того, позивач залишив спірну квартиру за власною ініціативою, добровільно.

Суд допитав в якості свідків родичів позивача, які є зацікавленими в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , але по суті спору нічого не підтвердили. Показання свідків зводилися до того, що вони з ОСОБА_2 намагалися мирно врегулювати питання вселення позивача у спірну квартиру, але в поданому ОСОБА_1 позові питання про вселення не порушувалося.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Заслухавши доповідача, учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Із матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.11.1993, квартира АДРЕСА_2 дійсно належить на праві власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_2 . Загальна площа квартири становить 51,9 кв.м (а.с. 28).

Згідно з технічним паспортом на квартиру, що знаходиться у власності громадянина ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що вказана квартира складається з двох кімнат житловою площею 29,1 кв.м, у тому числі, 1-а кімната 12,1 кв.м; 2-а кімната 17,0 кв.м; кухня 9,4 кв.м; ванна кімната 2,8 кв.м; вбиральня 1,2 кв.м; коридор 8,7 кв.м. Загальна площа квартири 51,2 кв.м (а.с. 29-30).

З свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 08.08.2000, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано 08 серпня 2000 року, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 579. Прізвище після розірвання шлюбу ОСОБА_5 (а.с. 58).

Відповідно до інформації про зареєстроване право власності від 26.04.2023 № 42049, виданої КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», станом на 01.01.2013 право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано у КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» на підставі свідоцтва про право власності б/н від 24.11.2013 за: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (а.с. 45).

Згідно з актом опитування сусідів від 23 лютого 2023 року, ОСОБА_2 проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 з жовтня 2000 року. Інші особи з цього часу за вказаною адресою не проживали (а.с. 48).

З талону-повідомлення Єдиного обліку № 49302 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію вбачається, 02 листопада 2023 року о 18 годині 49 хвилин надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 02 листопада 2023 року о 18 годині 48 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 , син ймовірно змінив замок в квартиру. Заявник за вказаною адресою не проживає. Заявник: ОСОБА_1 (а.с. 106).

З талону-повідомлення Єдиного обліку № 49462 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, 03 листопада 2023 року об 11 годині 48 хвилин надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 03 листопада 2023 року об 11 годині 43 хвилини за адресою: АДРЕСА_1 , син ОСОБА_2 і дружина вчиняють відносно ОСОБА_1 економічне та психологічне насилля (а.с. 107).

Згідно з квитанціями та інших документів про оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , до 2013 року позивач ОСОБА_1 здійснював оплату наданих за вказаною адресою житлово-комунальних послуг (а.с. 123).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції, у судових засіданнях були допитані свідки.

Оскільки в частині відмовлених позовних вимог судове рішення не оскаржується, то, відповідно до статті 367 ЦПК України, його законність колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Згідно з статтею 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Апеляційний суд виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 3 ст. 319 ЦК України, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання.

Відповідно до ч.1 ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_1 зазначав, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 останній не проживав в належній йому на праві власності квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , однак продовжував, як співвласник, здійснювати оплату комунальних платежів. Відповідачі є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , чинять перешкоди позивачу в користуванні вказаною квартирою, співвласником якої також являється позивач.

Задовольняючи позовні вимоги частково, шляхом зобов`язання відповідачів не чинити перешкоди позивачу в користуванні квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача доведено належними, достатніми, достовірними доказами факти вчинення відповідачами дій, пов`язаних з перешкоджанням позивачу в користуванні належною останньому квартирою.

З таким висновком погоджується й суд апеляційної інстанції.

На підтвердження факту належності сторонам у справі на праві спільної часткової власності квартири АДРЕСА_3 , матеріали справи містять свідоцтво про право власності на житло № б/н від 24.11.1993.

Факт непроживання ОСОБА_1 в спірній квартирі з 2000 року, після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 сторонами у справі не заперечувався.

З показань свідків, які були допитані в суді першої інстанції, вбачається наступне:

- свідок ОСОБА_6 (двоюрідний брат відповідача ОСОБА_2 ) повідомив, що ОСОБА_1 працював на молокозаводі та отримав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі проживав позивач та члени його сім`ї: дружина позивача ОСОБА_4 і син позивача ОСОБА_2 . Останнім часом відносини між позивачем та відповідачами не склались, і позивач був змушений жити в будинку своєї сестри матері свідка ОСОБА_6 . Після смерті матері свідок продав будинок і ОСОБА_1 змушений був винаймати житло. Свідок неодноразово намагався врегулювати зі своїм двоюрідним братом - сином позивача ОСОБА_2 питання щодо вселення позивача в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та надання останньому відповідачами можливості користуватись вказаною квартирою; останній раз свідок намагався зустрітись з ОСОБА_2 , однак останній у категоричній формі заявив свідку: «Якщо це по квартирі, - питання закрите». На даний час позивач не працює, є пенсіонером за віком, і не має можливості самостійно винаймати житло. Замок від вхідних дверей квартири відповідачами змінений; ключі від квартири у позивача відсутні.

- свідок ОСОБА_7 (сестра відповідача ОСОБА_2 ) пояснила, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися ні з нею, ні зі своїм батьком. ОСОБА_1 працював на молокозаводі і протягом тринадцяти років стояв в черзі на житло; працюючи на молокозаводі, отримав квартиру, зробив у ній ремонт. У відповідача ОСОБА_2 були борги, за якими розрахувався позивач, віддавши свої заощадження. Відповідач ОСОБА_2 «підняв руку» на позивача, між позивачем та відповідачами постійно виникали сварки, а тому позивач був змушений покинути власне житло. Протягом тривалого часу ОСОБА_1 проживав у будинку своєї сестри; після її смерті був змушений винаймати житло. Позивач не має доступу до належної йому на праві власності квартири. Відповідачами чиняться перешкоди позивачу в користуванні житлом. Позивач разом зі свідками неодноразово приходили до відповідачів за адресою: АДРЕСА_1 для вирішення цього питання, але відповідачі жодного разу двері не відчинили; на дзвінки позивача та свідка не відповідають, від спілкування з позивачем та свідком категорично відмовляються.

- свідок ОСОБА_8 повідомила, що ОСОБА_1 працював на молокозаводі та отримав квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі проживав позивач та члени його сім`ї: дружина позивача ОСОБА_4 і син позивача ОСОБА_2 . Позивач не має доступу до належної йому квартири; ключі від вхідних дверей квартири у позивача відсутні. Позивач зі свідком неодноразово намагались «по-доброму вирішити питання, щоб позивач мав свій куточок у своїй квартирі», остання зустріч з відповідачем ОСОБА_2 з цього питання відбулась приблизно 8-9 місяців тому, але, почувши про «тему» зустрічі, ОСОБА_2 у черговий раз категорично відмовився від спілкування.

- свідок ОСОБА_9 (сусід відповідачів) пояснив, що був присутнім під час спроби позивача потрапити до квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує конфлікт. Зазначив, що позивач неодноразово приходив додому, але його не впускали. 02 листопада 2023 року під час чергової невдалої спроби позивача потрапити до власної квартири за вказаною адресою, були викликані працівники поліції, після приїзду яких відповідач вже не обмежував доступ позивачу до квартири. Ключі від квартири відповідач позивачу не надав.

Перешкоджання відповідачами позивачу у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , співвласником якої, у тому числі, є й позивач ОСОБА_1 , підтверджується талонами-повідомленнями Єдиного обліку № 49302 та № 49462 від 02.11.2023 та від 03.11.2023 відповідно.

Колегією суддів з матеріалів справи також встановлено, що відповідачами не заперечується факт належності позивачу на праві власності квартири АДРЕСА_3 , однак, як вбачається з відзиву на позовну заяву та пояснень, наданих відповідачем ОСОБА_2 у судових засіданнях у суді першої інстанції, останній зазначав, що проживати з позивачем у спірній квартирі неможливо, оскільки квартира є двокімнатною, кожен з відповідачів займає по одній кімнаті. Крім того, відповідачка ОСОБА_3 є інвалідом ІІ групи та є непрацездатною.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

З урахуванням викладених вище обставин та доказів в сукупності, колегія суддів вважає, що факт того, що відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні останнім належної на праві власності квартирою, є доведеним.

Посилання скаржників на відсутність доказів неправомірної поведінки відповідачів щодо перешкоджання позивачу в користуванні спірною квартирою, спростовуються матеріалами справи та особистими поясненнями відповідача ОСОБА_2 .

Доводи скаржників про допит судом першої інстанції свідків, які є родичами позивача та, відповідно, зацікавлені в задоволенні його позовних вимог, не заслуговують на увагу, оскільки, як вбачається з протоколу судового засідання від 07.09.2023, сторона відповідача не заперечувала проти задоволення клопотання представника позивача про виклик свідків. Крім того, оскільки свідки є родичами позивача, відповідно, вони є родичами й відповідачів, зокрема, ОСОБА_2 , тому тезу про зацікавленість свідків в задоволенні позовних вимог, зазначену в апеляційній скарзі, суд оцінює критично.

Посилання скаржників на те, що суд першої інстанції, наголошуючи стороні позивача на необґрунтованість позовних вимог та прийнявши докази неправомірної поведінки відповідачів на стадії судового розгляду, став стороною в процесі на боці позивача, колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними матеріалами справи.

Так, як вбачається з протоколів та звукозаписів судових засідань, суд першої інстанції зазначив про необґрунтованість як доводів позивача, так і заперечень відповідача, та зобов`язав сторін 10.10.2023 надати відповідні докази на наступне судове засідання.

На виконання протокольної ухвали суду, стороною позивача були подані, квитанції про сплату позивачем у період до 2013 року наданих за адресою зазначеної вище квартири житлово-комунальних послуг. Крім того, позивачем суду було надано талони-повідомлення Єдиного обліку на підтвердження факту перешкоджання відповідачами позивачу у користуванні квартирою, при цьому, стороною позивача обґрунтовано неможливість подання вказаних талонів-повідомлень раніше, з огляду на те, що такі докази з`явилися лише 02.11.2023 та від 03.11.2023.

Необхідності перевірки судом звернення позивача до правоохоронних органів, про що зазначено скаржником в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. Крім того, факт звернення позивача до поліції та приїзд працівників поліції, зокрема, 02.11.2023 підтверджувався самим відповідачем ОСОБА_2 , а також свідком ОСОБА_9 .

Інших доводів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі відповідачем не зазначено, підстав для скасування рішення в частині задоволених позовних вимог скаржником не доведено та колегія суддів не вбачає, як і не обґрунтовано підстави, визначені ст. 257 ЦПК України, для залишення позову без розгляду.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 листопада 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання припинити дії, пов`язані з перешкодою у здійсненні права користування та володіння майном, в оскаржуваній частині, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає касаційному оскарженню в порядку і строках, визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 лютого 2024 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

О.М. Новіков