Справа № 473/4125/24
РІШЕННЯ

іменем України

"28" жовтня 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Москаленко С.Л., відповідачки - ФОП ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому вказував, що 15 листопада 2022 року, під час заміни літньої гуми на зимову на автомобілі «KIA Sportage», 2021 року випуску, реєстр. номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 та знаходиться у користуванні позивача, були пошкоджені два колісні диски вказаного транспортного засобу. Заміна гуми відбувалась на шиномонтажі, розташованому по АДРЕСА_1 , власницею якого є ФОП ОСОБА_1 .

Факт пошкодження колісних дисків автомобіля працівником шиномонтажу під час надання послуг із заміни гуми підтверджено матеріалами перевірки Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області.

Також зазначені обставини були встановлені судами першої та апеляційної інстанцій у цивільній справі №473/381/24 за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Внаслідок неналежного виконання ФОП ОСОБА_1 договору про надання послуг позивачу були завдані матеріальні збитки у загальному розмірі 5 800 грн, що складаються з витрат за надання послуг комплексу шиномонтажу чотирьох дисків, витрат на їх фарбування та заміну вентилів.

Посилаючись на те, що відповідачка добровільно не бажає відшкодувати завдані збитки, а тому ОСОБА_2 на підставі ч. 1 ст. 906, ч. 1 ст. 1172 ЦК України просив стягнути з ФОП ОСОБА_1 на свою користь завдані матеріальні збитки у розмірі 5 800 грн.

Крім цього ОСОБА_2 вказував на те, що внаслідок неналежного виконання працівником ФОП ОСОБА_1 договору про надання послуг він зазнав моральних страждань, що були обумовлені пошкодженням автомобіля, байдужим ставленням відповідачки та її працівників до скоєного, необхідністю витрачати додатковий час для доведення обставин завдання матеріальних збитків та вини відповідачки.

Грошовий еквівалент моральної шкоди позивач оцінив у 20 000 грн. та просив стягнути вказану шкоду з відповідачки.

16 серпня 2024 року від відповідачки ФОП ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання позовні вимоги не визнала, вказуючи на те, що ОСОБА_2 не надав суду необхідних доказів на підтвердження завдання її працівником шкоди транспортному засобу, що знаходився в користуванні позивача, а також доказів розміру такої шкоди, яка є непідтвердженою. Крім цього просила врахувати, що позивач не скористався можливістю врегулювання з нею спору в досудовому порядку. Також вважала, що вимога ОСОБА_2 про компенсацію йому моральної шкоди обумовлена не моральними стражданнями позивача, а спробою збільшити розмір відшкодування матеріальної шкоди.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, проте надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачка ФОП ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі позивача ОСОБА_2 , оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів, необхідних для вирішення спору.

Заслухавши пояснення відповідачки ФОП ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема, суд встановив, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 (а.с. 8), автомобіль «KIA Sportage», 2021 року випуску, реєстр. номер НОМЕР_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 , проте транспортний засіб перебуває в користуванні ОСОБА_2 .

15 листопада 2022 року ОСОБА_2 звернувся до ФОП ОСОБА_1 (шиномонтаж, розташований по АДРЕСА_1 ) для заміни на автомобілі літньої гуми на зимову, що підтверджується копією товарного чеку від 15 листопада 2022 року (а.с. 13). Відповідно до товарного чеку позивачу були надані наступні послуги: шиномонтаж, балансування, промазування, зняття та встановлення коліс, за що замовник сплатив 800 грн.

Під час зняття та встановлення гуми, працівником шиномонтажу були пошкоджені два колісні диски вказаного транспортного засобу шляхом часткового зняття механічним способом керамічного покриття та металевої поверхні.

Факт пошкодження колісних дисків автомобіля працівником шиномонтажу під час надання послуг із заміни гуми підтверджено матеріалами перевірки Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області (а.с. 10-12), зокрема копією протоколу огляду місця події від 15 листопада 2022 року, у якому зафіксовано факт пошкодження двох дисків автомобіля «KIA Sportage», реєстр. номер НОМЕР_1 , які містили сліди пошкоджень від шиномонтажного стенду.

Також вказані обставини підтверджені у постанові Миколаївського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року у цивільній справі №473/381/23 за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, у якій апеляційний суд, встановивши аналогічні обставини, погодився з висновком місцевого суду під час вирішення вказаного спору про те, що внаслідок наданої працівником ФОП ОСОБА_1 послуги з шиномонтажу, яка була неналежної якості, ОСОБА_2 було заподіяно збитки, а також тим, що між вказаними діями та збитками, завданими ОСОБА_2 , є причинно-наслідковий зв`язок.

Також апеляційний суд зауважив у вказаній постанові, що не є переконливими твердження відповідачки в апеляційній скарзі про недоведеність її вини у завданні шкоди, оскільки з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, в той час як ФОП ОСОБА_1 не надала суду жодного доказу на спростування своєї вини у завданні шкоди позивачу, хоча відповідно до ст.ст. 12,81 ЦПК України, це є її процесуальним обов`язком.

Згідно 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 906 ЦК України).

Таким чином, оскільки пошкодження майна, що знаходилося в користуванні ОСОБА_2 , відбулося за наслідками неналежного виконання ФОП ОСОБА_1 (її працівником) умов договору про надання послуг, а тому остання, як виконавець, зобов`язана відшкодувати позивачу, як замовнику, завдані збитки.

Згідно наявної в матеріалах справи копії рахунку-фактури ФОП ОСОБА_4 від 18 червня 2024 року №101/24 (а.с. 9) вартість робіт, пов`язаних з відновленням пошкоджених дисків автомобіля «KIA Sportage», реєстр. номер НОМЕР_1 , становить 5 800 грн (без ПДВ). Вказані роботи включають: порошкове фарбування дисків у комплекті (4 шт.), що становить 4 900 грн; комплекс послуг шиномонтажу вартістю 175 грн за одне колесо, усього в розмірі 700 грн; заміна гумових вентилів вартістю 50 грн за 1 шт., усього в розмірі 200 грн.

Вказаний доказ відповідає встановленим Цивільним процесуальним кодексом України критеріям належності та допустимості, зокрема підтверджує розмір витрат, понесених в тому числі на відновлення пошкоджених дисків.

Відповідачка, заперечуючи проти цієї обставини, належним чином її не спростувала та не надала в цій частині жодних доказів.

Разом з тим, суд не в повній мірі погоджується з наданим позивачем розрахунком матеріальних збитків у зв`язку з наступним.

За загальним правилом, збитки це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Збитками в розумінні цивільного законодавства є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Традиційно розрізняють: прямі збитки це фактично заподіяна шкода, розмір якої фізично можна встановити шляхом визначення відновлювальної вартості активу, його заміщення на ідентичний або ж аналогічний; непрямі збитки втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим грошових сум (чи інших цінностей), якби інша особа не допустила правопорушення.

Таким чином, прямі збитки у спорі, що розглядається, з урахуванням обставин справи, означають вартість робіт, необхідних для приведення пошкодженого майна у стан, який існував до пошкодження.

З матеріалів справи вбачається, що прямі витрати, необхідні для відновлення двох пошкоджених автомобільних дисків до попереднього стану становлять 2 900 грн, у тому числі:

- порошкове фарбування пошкоджених дисків (2 шт.) становить 2 450 грн (виходячи з того, що витрати на фарбування усіх 4-ох дисків автомобіля (у тому числі непошкоджених) становили 4 900 грн);

- комплекс послуг шиномонтажу становить 350 грн (виходячи з того, що витрати на шиномонтаж одного колеса становили 175 грн);

- заміна гумових вентилів становить 100 грн (виходячи з того, що витрати на заміну вентиля одного колеса становили 50 грн).

При цьому, позивачем не надано, а матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження тверджень позову про те, що внаслідок пошкодження двох автомобільних дисків виникла потреба у ремонті усіх чотирьох дисків автомобіля.

Таким чином, прямі дійсні збитки, завдані ОСОБА_2 , становлять 2 900 грн, а тому збитки саме у такому розмірі підлягають стягненню з ФОП ОСОБА_1 на користь позивача.

Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України особа, якій неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю завдана моральна шкода, має право вимагати відшкодування такої шкоди особою, яка її завдала, за наявності вини останньої.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.ч. 3-5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц зроблено висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».

Як зазначив Верховний Суд у своїх постановах від 01 лютого 2023 року у справі №336/2502/21 та від 10 травня 2023 року у справі № 522/5513/19, тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.

Додатково Верховний Суд у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 522/5513/19 вказав, що по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20).

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди враховує характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема подальшої поведінки заподіювача шкоди. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд встановив, що внаслідок неналежного виконання умов договору про надання послуг ФОП ОСОБА_1 завдала ОСОБА_2 моральних страждань, що були обумовлені незначним пошкодженням автомобіля, що перебував в його користуванні, необхідністю потерпілого витрачати додатковий час для доведення обставин завдання матеріальних збитків та вини відповідачки (звертатися до поліції та суду), відсутність передумов для добровільного відшкодування завданої шкоди протягом тривалого часу.

Виходячи з встановлених обставин, враховуючи характер, обсяг страждань позивача, зокрема враховуючи характер матеріальних збитків, що на думку суду не призвело до тривалих та суттєвих моральних страждань, виходячи з відсутності вимушених змін у житті позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення його попереднього стану, суд вважає достатнім, адекватним та справедливим присудження позивачу відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 грн.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України позивач також має право на відшкодування понесеного ним судового збору (відповідно до розміру задоволених вимог) у розмірі 666,16 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідент. номер НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; ідент. номер НОМЕР_4 ) 2 900 (дві тисячі дев`ятсот) гривень в порядку відшкодування матеріальної шкоди (збитків), 1 000 (одну тисячу) гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, а також в повернення 666 (шістсот шістдесят шість) гривень 16 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 01 листопада 2024 року.

Суддя: О.В. Вуїв