Справа №345/4945/24
Провадження № 2/345/1255/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.10.2024 р. м.Калуш

головуючого судді Юрчака Л.Б.

з участю секретаря судового засідання Пилипів Н.П.

розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Кайдан Дмитра-Святослава Тарасовича до Калуського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зняття арешту з майна, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом. Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка являється матір`ю позивачки. На момент смерті, ОСОБА_2 була власником квартири АДРЕСА_1 . Позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини померлої ОСОБА_2 , однак приватний нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої, оскільки на вказану квартиру зареєстроване обтяження, яке було здійснено 10.09.2004 року за № 1296082 приватним нотаріусом на підставі постанови про арешт майна АА 233465 від 08.09.2004 року. При цьому власником даної квартири, відповідно до відомостей вказаних в постанові органу виконавчої служби являється ОСОБА_3 . Зазначив, що власником квартири була виключно матір позивачки ОСОБА_2 , натомість ОСОБА_3 ніколи не був власником даного об`єкта нерухомості. Вважає, що державним виконавцем помилково накладено арешт на належне ОСОБА_3 майно, а тому просить зняти арешт та скасувати заборону на відчуження вищевказаної квартири.

Ухвалою суду від 28.08.2024 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання та відзиву на позовну заяву.

Позивач в судове засідання не з`явилася, однак представник позивача адвокат Кайдан Дмитро-Святослав Тарасович подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивачки. Позов підтримує повністю та просить суд його задоволити.

Відповідач у судове засідання також не з`явився, хоча була належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень не поступало, як і не повідомляв про причини своєї неявки в судові засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом.

Відповідач відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивача суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що відповідач, хоча і був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, а тому протокольною формою ухвали суд постановив провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується перекладом свідоцтва про смерть (а.с. 9-11).

Згідно довідки, що видана ОКП «Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації» № 00015 від 29.01.2024 р., 13.02.1996 р. за ОСОБА_2 було зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1 , про що зроблено запис в в реєстрову книгу № 91 за реєстровим номером 3191/56 від 13.02.1996 року. Також згідно цієї довідки зазначено, що переходів права власності на даний об`єкт не реєструвалось (а.с. 15).

Підставою державної реєстрації права власності у ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 був договір дарування від 26 січня 1996 року (а.с. 12-14).

03.06.2024 року приватний нотаріус Калуського районного нотаріального округу Хомин Наталія Богданівна відмовила у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме квартиру АДРЕСА_1 , оскільки відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 373608474 від 10.04.2024 року на вказану квартиру зареєстроване обтяження (а.с. 16).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 373608474 від 10.04.2024 року реєстрація обтяження на квартиру АДРЕСА_1 була здійснена 10.09.2004 року за № 1296082 приватним нотаріусом Тихан О.М. на підставі Постанови про арешт майна АА 233465 від 08.09.2004 року. При цьому, власником даної квартири, відповідно до відомостей вказаних в постанові органу виконавчої служби являється ОСОБА_3 . (а.с. 17).

Як вбачається з Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.09.2004 року виданої держаним виконавцем відділу державної виконавчої служби Калуського міського управління юстиції постановлено накласти арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 (а.с. 18-19).

Згідно відповіді про розгляд адвокатського запиту №83525/98862-33-24/20.1 від 06.06.2024 р. Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України адвокату Кайдану Дмитру-Святославу Тарасовичу, повідомлено, що перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на 06.06.2024 виконавчі провадженя, боржником в яких є ОСОБА_3 у відділі відсутні. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 381706434 від 06.06.2024 відомості щодо обтяження майна вищезазначеної фізичної особи відсутні (а.с. 22, 23).

15.07.2024 року за № 69554 Калуський відділ ДВС у Калуському районі Івано-Франківської області повідомив позивачку, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень на примусовому виконанні у Відділі відсутні виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь фізичних, юридичних осіб (а.с. 20-21).

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності прямо не встановлена судом.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одними із способів захисту є припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, зміна та припинення правовідношення.

Право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі «Перший протокол», «Конвенція»): кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто неможе бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Європейським судом з прав людини у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява № 6833/74 від 13.07.1979, в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності».

Будь-яке втручання у мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лекіч проти Словенії», заява № 36480/07, пункт 95, від 11 грудня 2018).

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог.

Судом встановлено, що наданими представником позивачки доказами підтверджено відсутність на цей час правових підстав для знаходження квартири АДРЕСА_1 під арештом, оскільки власником вищевказаної квартира на праві приватної власності була виключно матір позивачки ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Натомість ОСОБА_3 ніколи не був власником даного об`єкта нерухомості.

Більше того, згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень на примусовому виконанні відсутні виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь фізичних, юридичних осіб та згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 381706434 від 06.06.2024 відомості щодо обтяження майна вищезазначеної фізичної особи відсутні.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно спадкодавця, внаслідок чого позивачка позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, а також неможливість оформити право власності на спадкове майно іншим способом, суд вважає, що слід припинити обтяження нерухомого майна, а тому заявлена представником позивачки вимога є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі

На підставі вищевикладеного, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 56, 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321,ЦК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81,, 258, 259, 263-265, 267-268, 274-279, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Зняти арешт, накладений на підставі Постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія АА № 233465 від 08.09.2004 року, що зареєстроване 10.09.2004 року за № 1296082 приватним нотаріусом Тихан О.М. на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_2 , а також скасувати заборону на її відчуження, яка зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження № 1296082 від 10.09.2004 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено та підписано 01.11.2024.

Головуючий: