Справа №472/265/23
Провадження № 22-ц/812/1357/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідачів - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції

апеляційну скаргу

ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2024 року, постановлену у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Орленко Л.О., дата складання повного тексту не вказана, за заявою відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2024 року по цивільній справі № 472/265/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення

В С Т А Н О В И В:

01 липня 2024 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2024 року по цивільній справі № 472/265/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення.

Мотивуючи заяву вказувала, що підставою для перегляду рішення суду у зв`язку із нововиявленими обставинами є те, що у позивача ОСОБА_1 є інше житло - будинок по АДРЕСА_1 , який записаний на її чоловіка ОСОБА_5 , але набутий під час шлюбу, а тому є їх спільною власністю.

Зазначають, що дану інформацію ними отримано з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01 липня 2024 року, а отже ними не пропущено тридцятиденний строк для звернення до суду із вказаною заявою.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2024 року заяву відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про перегляд рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2024 року по цивільній справі № 472/265/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про виселення, у зв`язку із нововиявленими обставинами залишено без розгляду.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції вказав, що про існування обставин, які на думку заявників, є підставою перегляду судового рішення, заявники могли дізнатися і до 01 липня 2024 року.

Доводи заяви про те, що потрібно розпочинати відлік строку з 01 липня 2024 року, тобто з дня отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є безпідставними, оскільки тридцятиденний строк потрібно починати обраховувати з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

У той же час, заявниками не наведено жодних поважних підстав, що не давали їм можливості раніше (до 01 липня 2024 року) отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, заява про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами подана з пропуском встановленого тридцятиденного строку, фактичним наслідком чого є залишення заяви без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказують, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є незаконною, а тому просять її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Так, вказують, що свою ухвалу суд першої інстанції обґрунтував тим, що дана інформація була відома під час судового розгляду в суді першої інстанції, і що ними не наведено жодних підстав, які б не давали їм можливості раніше (до 01.07.2024 р.) отримати Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Але судом, не взято до уваги, що під час судового розгляду і в суді першої інстанції, і в суді апеляційної інстанції, позивач зазначала, що вона до цього часу проживає в будинку, зареєстрованому на її чоловіка - ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , який є їх спільним майном, і саме тому у витребуванні документального підтвердження цього факту не було необхідності.

Тому, вважають, що дана Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 липня 2024 року, є нововиявленою обставиною, так як має значення для правильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скарга позивач ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник заявників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - адвокат Вендель О.М. апеляційну скаргу підтримав, просив про її задоволення.

Позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала, просила залишити її без задоволення, а судове рішення без змін.

Заявники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У судове засідання не з`явилися, проте їх неявка не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини 1 статі 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення задоволено. Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_2 , без надання іншого житлового приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі по 536 грн. 80 коп. з кожного; на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі по 536 грн. 80 коп. з кожного.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 17 червня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 яка подана їх представником адвокатом Венделем О.М. залишити без задоволення, а рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2024 року - без змін.

Відповідно до частин 1,2 пункту 1 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

Згідно із частиною 1 пункту 1 статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими може бути подано, зокрема: з підстави, визначеної пунктом 1 частини 2 статті 423 цього Кодексу, - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.

Заяви про перегляд судових рішень суду за нововиявленими за формою і змістом повинні відповідати вимогам цього Кодексу щодо оформлення заяв до суду першої інстанції. У разі пропуску строку на подання заяви - клопотання про його поновлення (ст.426 ЦПК України).

Згідно зі статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків передбачених Цивільним процесуальним кодексом України.

Згідно із частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи з принципу змагальності у цивільному процесі, відповідно до прав та обов`язків сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та у межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) потрібно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного процесуального строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або істотно ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, суди мають враховувати, що оцінка поважності причин пропуску строку повинна здійснюватися індивідуально у кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і незалежних від волі та поведінки особи причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного проміжку часу без поважних причин, таке рішення порушує принцип правової визначеності.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору, що передбачає неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження чи перегляду рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

За змістом статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, процесуальним законом встановлені часові обмеження на вчинення тих чи інших процесуальних дій, зокрема на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення, у разі недотримання яких, суд, виключно за обґрунтованим клопотанням та в межах доводів заявника може поновити строк на звернення до суду. У разі пропуску відповідного строку та за відсутності клопотання учасника справи про його поновлення суд залишає заяву без розгляду. Це правило не стосується пропуску присічного строку, який не підлягає поновленню навіть за наявності поважних причин його пропуску.

Цивільно процесуальним кодексом України визначено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення, але не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.

У поданій заяві про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 березня 2024 року заявники посилається на те, що підставою для перегляду рішення суду у зв`язку із нововиявленими обставинами є те, що у позивача ОСОБА_1 є інше житло - будинок по АДРЕСА_1 , який записаний на її чоловіка ОСОБА_5 , набутий під час шлюбу, а тому є їх спільною власністю. Зазначають, що дану інформацію ними отримано з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 01 липня 2024 року, а отже ними не пропущено тридцятиденний строк для звернення до суду із вказаною заявою.

Зважаючи на викладене клопотання про поновлення строку на звернення із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами до суду першої інстанції не подавали, вважав, що такий строк ними не пропущений, оскільки його відлік розпочався з 01 липня 2021 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявниками пропущено встановлений законом тридцятиденний строк подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, оскільки такі висновки суду відповідають фактичним обставинам, підтверджені матеріалами справи і ґрунтуються на законі.

З наведеного суд першої інстанції правильно встановив і вказав, що про наявність обставини, на яку відповідачі посилаються як на нововиявлену, їм було відомо ще під час розгляду справи в суді першої інстанції, тобто до ухвалення Веселинівським районним судом Миколаївської області 22 березня 2024 року рішення, оскільки обставини того, що позивач ОСОБА_1 проживає в будинку по АДРЕСА_1 , який записаний на її чоловіка ОСОБА_5 , але набутий під час шлюбу, а тому є їх спільною власністю, стверджувала сама позивач під час судового розгляду. Крім того, в своїй апеляційній скарзі на рішення суду представник відповідачів - адвокат Вендель О.М. також посилався на те, що позивачка має інше придатне для проживання житлове приміщення ( АДРЕСА_1 ).

Вказане свідчить про те, що відповідачі були обізнані про обставину, на яку посилаються, і яка на їх думку є нововиявлену, і під час судового розгляду, і під час апеляційного провадження, а тому мали змогу отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ще до ухвалення судом рішення по суті спору.

Тобто, про існування обставин, які на думку заявників, є підставою перегляду судового рішення, заявники могли дізнатися ще задовго до 01 липня 2024 року.

Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги посилання представника заявників на підтвердження факту отримання ним доказу наявності у ОСОБА_5 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частин першої та другої статті 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною та платною, крім випадків, передбачених цим Законом. Для фізичних та юридичних осіб інформація за об`єктом нерухомого майна та суб`єктом речового права надається в електронній формі через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України, за умови ідентифікації такої особи (фізичної або юридичної) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи, або в паперовій формі. Інформація про зареєстровані права та їх обтяження, отримана в електронній чи паперовій формі за допомогою програмного забезпечення Державного реєстру прав, має однакову юридичну силу та використовується відповідно до законодавства.

Порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Порядок доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 за №1127 (надалі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 Порядку інформація з Державного реєстру прав надається виключно за допомогою програмних засобів ведення Реєстру у паперовій або електронній формі, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту, що має однакову юридичну силу та містить обов`язкове посилання на Державний реєстр прав.

Інформація з Державного реєстру прав про зареєстровані речові права містить актуальні на дату та час її надання відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, їх обтяження, наявні в Державному реєстрі прав, а також відповідні відомості з його невід`ємної архівної складової частини або відомості про відсутність зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, їх обтяжень.

Пошук відомостей про зареєстровані речові права здійснюється за одним або декількома з таких ідентифікаторів: щодо нерухомого майна: - реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна; - кадастровий номер земельної ділянки; - адреса закінченого будівництвом об`єкта (п. 5 Порядку).

Згідно з п. 16 Порядку надання інформації з Державного реєстру прав в електронній формі здійснюється автоматично програмними засобами ведення Реєстру шляхом зазначення особою, яка бажає отримати таку інформацію, параметрів пошуку за одним або декількома ідентифікаторами, визначеними у пункті 5 цього Порядку, завантаження сформованої програмними засобами ведення Державного реєстру прав інформації з Державного реєстру прав в електронній формі для її подальшого використання, у тому числі друку.

З врахуванням наведеного, у представника заявників - ОСОБА_2 була об`єктивна можливість отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зареєстровані речові права на об`єкт нерухомого майна та її власників раніше, в тому числі і до 22 березня 2024 року, шляхом отримання інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Заявниками не наведено жодних поважних підстав, що не давали їм можливості раніше (до 22 березня 2024 року) отримати інформацію з Державного реєстру прав на нерухоме майно.

Тобто, про існування обставин, які на думку заявників, є підставою перегляду судового рішення, останні знали під час розгляду справи і до 22 березня 2024 року.

Оскільки, про існування обставин, які заявник вважає істотними для справи та підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами, заявники дізналися щонайменше до 22 березня 2024 року, а заява про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами подана 01 липня 2024 року, тобто після спливу встановленого законом тридцятиденного строку, клопотання про поновлення пропущеного строку не подано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для залишення поданої заяви без розгляду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, ґрунтуються на припущеннях та неправильному застосуванні вищевказаних норм права, а тому не заслуговують на увагу.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її зміни чи скасування не має.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 25 вересня 2024 року.