провадження № 22-ц/824/5733/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та з урахуванням уточненої позовної заяви просила стягнути з відповідача завдану шкоду, заподіяну внаслідок пожежі у розмірі 79 376 грн., витрати по оцінці завданої шкоди у розмірі 8 000 грн., моральну шкоду у розмірі 20 624 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . 29 вересня 2022 року квартира позивача та майно в ній, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 були пошкоджені внаслідок пожежі, що сталась в сусідній квартирі ( АДРЕСА_3 ), яка належить відповідачу. Згідно акту про пожежу від 29 вересня 2022 року, складеного відповідною комісією, встановлено, що пожежа виникла в житловій кімнаті кв. №57 (вітальня) . Внаслідок пожежі знищено у кв. № 57 : стіна, частина стелі, килим, музичні колонки; у кв. №?56: стеля, підлога, стіна техніка, меблі частково, постільна білизна. Крім того, пожежею пошкоджено у кв. №56 меблі, особисті речі, техніка. Відповідно до звіту про причину виникнення пожежі від 30 вересня 2022 року, ймовірною причиною пожежі є виникнення аварійних режимів роботи в електромережі (утворення великих перехідних опорів). Відповідач відмовився проводити будь-які заходи, пов`язані з оцінкою та відшкодуванням завданої матеріальної шкоди позивачеві. У зв`язку з цим, позивач звернувся до ТОВ «Український центр судових експертиз» з метою проведення будівельно-технічну експертизи з визначенням розміру завданої матеріальної шкоди у квартирі АДРЕСА_1 . Згідно висновку експерта №ED-1702-1-2061.23 за результатами проведеного будівельно-технічного експертного дослідження від 02 лютого 2023 року розмір матеріальної шкоди, завданої приміщенню кімнати площею 12,7 м2 (фактичною площею 12,5 м2) квартири АДРЕСА_1 внаслідок пожежі, яка сталася у квартирі №57 зазначеного будинку, станом на момент проведення експертного дослідження, становить 79 376 грн. За складання висновку позивачем було сплачено 8 000 грн. Крім цього, діями відповідача позивачу заподіяно моральну шкоду через відмову відповідача відшкодувати збитки, створенні перешкод в користуванні майном. Позивач втратила спокій, порушено звичайний спосіб життя, моральну шкоду оцінила в 20 624 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що на підтвердження тих обставин, що саме внаслідок неправомірних дій відповідача, позивачу було завдано майнової шкоди, та що між діями відповідача і виникненням пожежі є причинний зв`язок, позивачем до суду надано акт про пожежу від 29 вересня 2022 року та звіт про причини виникнення пожежі від 30 вересня 2022 року. Суд першої інстанції зазначив про те, що надані позивачем докази підтверджують лише факт пожежі та ймовірну причину пожежі, а тому не можуть бути належними доказами, які підтверджують винність ОСОБА_3 у виникненні пожежі. Однак, подані до суду в повній мірі підтверджують той факт, що осередок пожежі знаходився саме в квартирі відповідача, а як наслідок підтверджують винність ОСОБА_3 у виникненні пожежі. Позивачем доведено факт пожежі, яка сталась внаслідок вини відповідача, підтверджено розмір заподіяної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та наслідками для позивача, а, відтак, позивачем надано у повному обсязі інформацію необхідну для вирішення спору в деліктних правовідносинах.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 заперечує проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Під час перегляду справи судом апеляційної інстанції від позивача надійшло клопотання про допит свідків. Позивач просила викликати та допитати в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 , полковника служби цивільного захисту, який працює в ГУ ДСНС України у м. Києві та керівника гасіння пожежі, капітана служби цивільного захисту ОСОБА_5 , який обіймає посаду начальника караулу 2-ДПРЧ ГУ ДСНС України у м. Києві.

Клопотання обґрунтоване тим, що зазначені свідки можуть надати відомості щодо місця виникнення пожежі.

Разом з тим, зазначене клопотання не може бути задоволено апеляційним судом, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в суді першої інстанції клопотань про виклик вказаних свідків не заявляла, в поданому до суду апеляційної інстанції клопотанні позивач вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції йому не було відомо перелік осіб, що здійснювали тушіння пожежі.

В той же час, які слідує з матеріалів справи, позивач в суді першої інстанції не ставила перед судом питання про з`ясування вказаного питання, не просила суд витребувати інформації про осіб, що здійснювали тушіння пожежі. Крім того, позивач та її представник не були позбавлені можливості звернутись до ГУ ДСНС в м. Києві з запитом про отримання такої інформації. Однак, як до подачі позовної заяви так і під час розгляду справи судом цього не зробили.

Отже, поважних причин, з яких вказане клопотання не було подано до суду першої інстанції позивачем не наведено.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про виклик та допит свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 06 травня 1998 року.

Власником квартири АДРЕСА_6 є ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 29 березня 1996 року.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 29 вересня 2022 року сталась пожежі в будинку по АДРЕСА_7 , внаслідок якої було пошкоджено кв. 56 та 57 .

Згідно з актом про пожежу від 29 вересня 2022 року, складеного комісією, 29 вересня 2022 року о 22:30 год. на об`єкті (семиповерховий житловий будинок) за адресою: АДРЕСА_3 , власник ОСОБА_3 , місце виникнення пожежі - житлова кімната №57 (вітальня), пожежу виявлено - 29 вересня 2022 року о 22:37 год., пожежу ліквідовано - 30 вересня 2022 р. о 23:55 год., пожежею знищено - стіна, частина стелі, килим, музичні колонки - кв. 57, стеля, підлога, стіна, техніка, меблі частково, постільна білизна - кв. 56 , причина пожежі- встановлюється (а.с. 25-26).

Як вбачається зі звіту про причину виникнення пожежі від 30 вересня 2022 року за підписом провідного інспектора ВЗНС та ЗЦЗ Шевченківського РУ ГУ ДСНС України у м. Києві Щербань А.Є. ймовірною причиною пожежі, яка сталась 29 вересня 2022 року за адресою: АДРЕСА_7 в житловій кімнаті кв. № 57 є виникнення аварійних режимів роботи в електромережі (утворення великих перехідних опорів).

Згідно висновку експерта №ED-1702-1-2061.23 від 02 лютого 2023 року за результатами проведення будівельно-технічного експертного дослідження розмір матеріальної шкоди, завданої приміщенню кімнати, площею 12,7 кв.м. (фактичною площею 12,5 кв.м.) кв. АДРЕСА_1 внаслідок пожежі, яка сталась у кв. №57 зазначеного будинку, станом на момент проведення експертного дослідження становить 79 376.00 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено протиправність дій чи бездіяльності відповідача, причинний зв`язок між ними та завданою позивачу шкодою.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Частинами першою-третьою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода), збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди - один із способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених статтею 16 ЦК України.

За змістом частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та Верховного Суду від 11 грудня 2018 року у справі № 759/4781/16-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 203/2378/14-ц та від 28 серпня 2019 року у справі № 638/20603/16.

З огляду на викладене та з врахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 151 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Згідно з частиною першою статті 177 ЖК УРСР громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки.

За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Одним із елементів доказування у спорах даної категорії є доведення позивачем свого права на звернення до суду з позовом про відшкодування збитків, а саме належність йому майна, що було пошкоджено, та наявність збитків і їх розмір, а також наявність причинного зв`язку між винними діями відповідача та завданою шкодою.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказувала, що 29 вересня 2022 року квартира, яка належить їй на праві власності, та майно в ній, що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 були пошкоджені внаслідок пожежі, що сталась в сусідній квартирі ( АДРЕСА_3 ), яка належить відповідачу на праві власності.

Згідно акту про пожежу від 29 вересня 2022 року, складеного відповідною комісією, встановлено, що пожежа виникла в житловій кімнаті кв. №57 (вітальня) . Внаслідок пожежі знищено у кв. №57 : стіна, частина стелі, килим, музичні колонки; у кв. №56 : стеля, підлога, стіна техніка, меблі частково, постільна білизна. Крім того, пожежею пошкоджено у кв. №56 меблі, особисті речі, техніка.

Відповідно до звіту про причину виникнення пожежі в квартирі №57 від 30 вересня 2022 року ймовірною причиною пожежі є виникнення аварійних режимів роботи в електромережі (утворення великих перехідних опорів).

Встановлено, що пожежа виникла у квартирі, власником якої є відповідач ОСОБА_3 , який, як власник, несе відповідальність за пожежну безпеку у квартирі.

Саме власник несе повну відповідальність за дотримання правил пожежної безпеки (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 червня 2019 року у справі № 902/435/18).

Отже, наявними у матеріалах справи доказами доведено, що квартира позивача та майно в ній були пошкоджені внаслідок пожежі, яка виникла у квартирі відповідача, який, як власник, несе відповідальність за пожежну безпеку у квартирі, і такі обставини відповідачем не спростовані.

На підтвердження розміру матеріальної шкоди, заданої внаслідок пожежі, позивач надала висновок експерта № ED-1702-1-2061.23 від 02 лютого 2023 року.

Згідно висновку експерта № ED-1702-1-2061.23 за результатами проведеного будівельно-технічного експертного дослідження від 02 лютого 2023 року розмір матеріальної шкоди, завданої приміщенню кімнати площею 12,7 м2 (фактичною площею 12,5 м2) квартири АДРЕСА_1 внаслідок пожежі, яка сталася у квартирі №57 зазначеного будинку, станом на момент проведення експертного дослідження, становить 79 376 грн.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказаний висновок експертизи є повним, містить висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, мотиви з яких наявні у справи висновки є такими, що містять порушення, які суттєво впливають на правильність визначення розміру матеріальної шкоди, тобто, відповідає вимогами ст. 102 ЦПК України. Відтак, зазначений висновок приймається апеляційним судом в якості належного доказу розміру матеріальних збитків, завданих внаслідок залиття квартири.

На спростування зазначеного висновку та розміру матеріальної шкоди завданої позивачу внаслідок пожежі відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів. Клопотання про проведення експертизи відповідач не заявляв ні в суді першої інстанції ні в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене, позивачем доведено факт завдання їй шкоди, внаслідок пожежі, яка сталася в квартирі відповідача та розмір такої шкоди, який складає 79 376 грн. та який не спростовано відповідачем.

Щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 20 624 грн., апеляційний суд виходить з наступного.

За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під час визначення підстав для стягнення моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для ви рішення спору.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач обґрунтовує моральну шкоду тим, що через відмову відповідача відшкодовувати завдані позивачеві збитки, внаслідок пожежі в його квартирі, створились перешкоди для позивача у реалізації права на користуванням своїм майном, позивач зазнав душевних стражданнях, які вплинули на його загальний стан здоров`я. Позивачу було завдано моральних страждань, оскільки вона втратила спокій, нормальний сон, порушено її звичайний спосіб життя, вона вимушена жити у пошкодженій квартирі після гасіння тривалий проміжок часу, оскільки не в змозі самостійно провести ремонт.

Виходячи з положень статі 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, пошкодження майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивачки та призвело до моральних страждань.

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Внаслідок пошкодження майна, що належить позивачу на праві власності, з вини відповідача, особа перенесла емоційні переживання, вимушена витрачати час для врегулювання питання щодо відшкодування шкоди та відновлення пошкодженого майна, що призводить до зміни способу життя протягом тривалого часу, в зв`язку з чим позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 10 000 грн., оскільки в даному випадку заявлена позивачем сума моральної шкоди в розмірі 20 624 грн., не відповідає вимогам співмірності та розумності.

Отже, заявлений позивачем розмір моральної шкоди у сумі 20 624 грн. є завищеним та підлягає зменшенню до 10 000 грн.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та прийняття постанови по суті вимог позивача.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом частин першої, п. 1,2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було понесено витрати на проведення експертизи у справі у розмірі 8 000 грн., що підтверджується договором №ED-1702-1-2061.23 від 04 січня 2023 року (а.с.55-57) та квитанцією про оплату від 10 січня 2023 року на суму 8 000 грн. (а.с. 102). Відтак, зазначені витрати позивача підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог (89,37%), а саме у розмірі 7 149 грн. 60 коп.

При подачі позовної заяви сплаті підлягав судовий збір у розмірі 1 000 грн. При подачі апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у розмірі 1 500 грн. (1000*150%). В загальному розмірі при подачі позовної заяви та апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у сумі 2 500 грн.

Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав до часткового задоволення позову, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме у розмірі 2 234 грн. 25 коп. (2 500*89,37%).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 червня 2023 року скасувати та прийняти нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_8 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , завдану шкоду, заподіяну внаслідок пожежі у розмірі 79 376 (сімдесят дев`ять тисяч триста сімдесят шість) гривень, відшкодування за спричинену моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, витрати по оцінці завданої шкоди у розмірі 7 149 (сім тисяч сто сорок дев`ять) гривень 60 копійок, судовий збір у розмірі 2 234 (дві тисячі двісті тридцять чотири) гривні 25 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.