ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м.Суми

Справа №587/318/24

Номер провадження 22-ц/816/1222/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.

у присутності:

позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Бороха Валерія Миколайовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Борохом Валерієм Миколайовичем,

на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 20 березня 2024 року про забезпечення позову, постановлену в м. Суми у складі судді Степаненка О.А.,

в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

05 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на незавершений будівництвом, що складає 69% готовності жилий будинок за АДРЕСА_1 на земельній ділянці Косівщинської сільської ради, а також земельні ділянки площею 0,1111 га кадастровий номер :05:002:0127 та площею 0,1455 га кадастровий номер :05:002:0128 за адресою: АДРЕСА_1 .

19 березня 2024 року ОСОБА_1 подала суду заяву про забезпечення позову, а саме просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на незавершений будівництвом жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельні ділянки кадастрові номери :05:002:0127, :05:002:0128, які належать ОСОБА_2 , з забороною відчуження та вчинення будь-яких дій, яка включатиме заборону будь-яким особам вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі щодо зазначеного майна.

Заява обґрунтована тим, що предметом розгляду у даній справі є визнання права спільної сумісної власності позивача на нерухоме майно незавершений будівництвом житловий будинок та земельні ділянки, на яких останній розташований, яке не визнається відповідачем. Не зважаючи на заборону здійснювати будь-які дії щодо об`єкту нерухомого майна у справі № 587/1240/16-ц, відповідачем було зруйновано жилий будинок та вивезено всі меблі. Стороною відповідача не лише вживаються активні дії для зняття арештів, але й оскаржуються дії державного виконавця, які на його думку, є неправомірними та перешкоджають йому розпорядитися майном.

Враховуючи постійне перебування відповідача за межами України, наявність в нього російського громадянства, існують підстави вважати що він найближчим часом може вільно розпорядитися зареєстрованим на його ім`я майном, здійснить його відчуження на користь третіх осіб, оскільки навіть заборона вчиняти будь-які дії щодо об`єкту нерухомого майна не забезпечила в минулому його збереження, зважаючи на виявлені активні дії відповідача та групи інших осіб, що діяли за його дорученням. Тому невжиття заходів забезпечення позову фактично надасть йому можливість здійснити відчуження будинку та земельних ділянок, що є предметом спільної сумісної власності, яке відповідачем не визнається та є предметом судового спору у даній справі, що в подальшому зробить неможливим виконання рішення суду та спричинить необхідність подальшого захисту порушених прав позивачки.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 20 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено заборону відчуження незавершеного будівництвом жилого будинку в АДРЕСА_1 та земельні ділянки з кадастровими номерами :05:002:0127, :05:002:0128, які належать ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Борох В.М., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі у зв`язку з її необгрунтованістю.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, а саме не містить пропозиції щодо зустрічного забезпечення. В свою чергу суд, ухвалюючи рішення про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, в порушення вимог закону не вирішив питання про зустрічне забезпечення, що, в свою чергу, порушує права відповідача на захист від недобросовісних дій ОСОБА_1 та може зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у випадку відмови у позові.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 свідомо не повідомила суд про те, що ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 лютого 2024 року у справі № 705/745/24 вже було забезпечено її позов шляхом накладення арешту на спірний незавершений будівництвом будинок та земельні ділянки, які належать відповідачу.

Вважає, що в даному випадку вбачається зловживання позивачкою правом на звернення до суду з позовом, оскільки остання 06 липня 2016 року зверталася з аналогічною позовною заявою (справа № 587/1240/16-ц). Даний спір було вирішено та постановою Сумського апеляційного суду від 04 січня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно було відмовлено.

ОСОБА_1 штучно створює підстави для забезпечення позову, який фактично вирішено.

На думку скаржника, саме позивачкою було створено доказ (оголошення про продаж) про намір ОСОБА_2 продати будинок, з метою накладення на нього арешту.

03 квітня 2024 року представником ОСОБА_2 адвокатом Борохом В.М. були подані доповнення до апеляційної скарги, в яких також наголошує на тому, що постановою Сумського апеляційного суду від 04 січня 2024 року у справі № 587/1240/16-ц було фактично підтверджено право власності ОСОБА_2 на спірні земельні ділянки. Тому вимоги позивачки про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, щодо якого є рішення національного суду, яке набрало законної сили, суперечить діючому законодавству України та усталеній практиці ЄСПЛ з цього питання. Посилання позивачки в заяві про забезпечення позову на можливе її право власності на будівельні матеріали, які розташовані виключно на одній земельній ділянці, не можуть обмежувати право власності відповідача на іншу, оскільки на зазначеній земельній ділянці розташоване виключно рухоме майно.

Вважає, що обставини, викладені в ухвалі про забезпечення позову, як і підстави для забезпечення, не підтверджені жодними доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком. Застосування судом заходу забезпечення позову у вигляді заборони відчуження титульним володільцем майна, яке належить йому на праві спільної сумісної власності, яке останнім не визнається, не може свідчити про можливість спричинення збитків відповідачу у разі відмови в задоволенні позову, оскільки жодним чином не позбавляє відповідача його права володіти майном. Норми цивільного процесуального законодавства не обмежують право сторони у справі звернутися з відповідною заявою про забезпечення позову у випадку, якщо існують підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду. Наголошує на тому, що предмет спору у даній справі та у справі № 587/1240/16-ц є різними. Відповідач в апеляційній скарзі не наводить жодного доказу на спростування необхідності застосування заходів забезпечення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив того, що, враховуючи, що заявником доведено співмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами, тому дійшов висновку про обґрунтованість зазначеної заяви, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а тому заява позивачки про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши обставини справи, з дотриманням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому ставить питання про визнання права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на незавершений будівництвом, що складає 69% готовності, житловий будинок за АДРЕСА_1 на земельній ділянці Косівщинської сільської ради, а також земельні ділянки площею 0,1111 га кадастровий номер :05:002:0127 та площею 0,1455 га, кадастровий номер :05:002:0128 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, у пункті 2 якої передбачено, що позов може забезпечуватись забороною вчиняти певні дії.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За своїм змістом, забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Оскільки нерухоме майно, заборона на відчуження якого накладена оскаржуваною ухвалою місцевого суду, є предметом даного позову, суд дійшов правильного висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивачки.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що позивачка не повідомила суду, що ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 лютого 2024 року у справі № 705/745/24 вже було забезпечено її позов шляхом накладення арешту на спірний незавершений будівництвом будинок та земельні ділянки, які належать відповідачу, колегія суддів зауважує, що, як вбачається з ЄДРСР, постановою Черкаського апеляційного суду від 04 квітня 2024 року ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 лютого 2024 року було скасовано та прийнято нову, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову про визнання права власності на рухоме майно, подану до подання позовної заяви.

З приводу тверджень скаржника, що суд в порушення вимог закону не вирішив питання про зустрічне забезпечення, слід зазначити, що відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та не вирішення судом питання зустрічного забезпечення не є підставою для скасування ухвали суду про забезпечення позову, оскільки не позбавляє права обтяженої сторони звернутися з клопотанням про таке зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку (постанови Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 487/5726/19 та від 30 червня 2021 року у справі № 752/2342/19).

Сторона відповідача стверджує, що постановою Сумського апеляційного суду від 04 січня 2024 року у справі № 587/1240/16-ц було фактично підтверджено право власності ОСОБА_2 на спірні земельні ділянки. З цього приводу апеляційний суд зауважує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки це є предметом перевірки судом під час розгляду справи по суті.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачкою не надано доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження спірного нерухомого майна, не заслуговують на увагу, оскільки умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду. Крім того, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти всі обставини, які мають значення для справи, встановлення яких необхідне для вирішення спору по суті. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягнути за собою неможливість виконання судового рішення.

Застосовані заходи забезпечення позову відповідають заявленим вимогам, тобто є співмірними та безпосередньо пов`язані з предметом спору, а також є необхідними і достатніми для забезпечення виконання можливого судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 доведено зв`язок між неприйняттям заходів забезпечення позову і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, перевіривши доводи ОСОБА_1 щодо необхідності вжиття відповідних заходів, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який позивачка просив застосувати, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження спірного нерухомого майна може утруднити в майбутньому виконання можливого рішення про задоволення позовних вимог та є обґрунтованим, достатнім та співмірним видом забезпечення позову в цій справі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381; 382; 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником - адвокатом Борохом Валерієм Миколайовичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 20 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 2 жовтня 2024 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова