Номер провадження 2/676/1281/24
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі.

30 жовтня 2024 року. м. Кам`янець-Поільський

Кам`янець- Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі : головуючої суді - Семенюк В.В.

за участю секретаря судового засідання - Сенчишеної Р.М.

справа № 676/1618/24

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank»,-

В С Т А Н О В И В :

Представник АТ «Універсал Банк» Мєшнік Костянтин Ігорович, який діє на підставі довіреності від 08 січня 2024 року № 22-ЮД1, звернувся до Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з останньої заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 07.09.2020 року у розмірі 2495,68 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

29.10.2024 року на електронну адресу суду надійшла заява від представника позивача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі. Відповідно до вказаної заяви представник банку посилаючись на приписи п.1 ч.2 ст. 49, п. 4 ч.1 ст. 255 ЦПК України повідомив про відмову від позовних вимог до ОСОБА_1 , оскільки відповідачкою погашена заборгованість після подачі позову до суду, просить закрити провадження у справі та повернути сплачену суму судового збору у відповідності до ч.3 ст. 142 ЦПК України.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про день і час розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд розглядає справу у їх відсутності , на підставі наявних матеріалів справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи , суд встановив наступне.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави

(ч.1 ст. 2 ЦПК України).

Положеннями ч. 1 ст. 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ч.2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналогічні приписи передбачені ч.3 ст.12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього кодексу.

Приписами ч. 2 ст.77 та ч.1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

З матеріалів справи встановлено, що на момент звернення позивача до суду у відповідачки перед банком була заборгованість, яка станом на 05.12.2023 року, згідно розрахунку за договором, укладеним 07.09.2020 року, склала 11017,68 грн.

27.08.2024 року представником банку подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, а саме: станом на 25.08.2024 року заборгованість відповідачки перед банком складає 2495,68 грн.

Зі змісту поданої представником банку заяви від 29.10. 2024 року судом встановлено, що оскільки відповідачкою погашена заборгованість після подачі позову до суду, а отже позовні вимоги були задоволені, банк користуючись правом, передбаченими п.1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України, відмовляється від позову та просить закрити провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. При цьому у заяві представник банку вказав, що наслідки відмови від позову та закриття провадження по справі, передбачені ч.3 ст. 256 ЦПК України відомі та зрозумілі.

Суд, розглянувши заяву представника АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» Мєшніка К.І. про відмову від позову та закриття провадження у справі, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та всі фактичні данні, які мають значення для вирішення питання про закриття провадження по справі, виходить з наступного.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-зп).

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно із частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Приписами частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, звернення особи до суду є її абсолютним правом.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість звернутися до суду з цивільним позовом.

Так, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).

Приписами частини 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Процесуальні права та обов`язки учасників справи, а також сторін визначені у статтях 43 та 49 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право подавати заяви та клопотання. При цьому ними в розумінні приписів частини 1 статті 42 та частини 1 статті48 наведеного кодифікованого закону України є сторони (позивач і відповідач) й треті особи.

У відповідності до пункту1частини 2статті 49Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу;

Аналогічні, водночас більш уточнені, положення містяться у статті 206 Цивільного процесуального кодексу України. Так, згідно з частинами 1 3, 5 наведеної норми права позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі,зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем , суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи необмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Отже, наведеними нормами Цивільного процесуального кодексу України передбачено право позивача, як учасника справи, з урахуванням приписів цього Кодексу та керуючись наявною у нього метою, вільно обирати вид власної процесуальної поведінки, в тому числі шляхом відмови від позову на будь-якій стадії судового процесу.

Проаналізувавши наведені норми цивільного процесуального законодавства України суд виходить з того, що оскільки відмова від позову є правом позивача, який на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, таке право є абсолютним і не залежить від волі інших учасників процесу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

В межах розгляду даної справи , зі змісту заяви представника позивача , судом встановлено, що АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до початку розгляду справи повідомило про відмову від позовних вимог до ОСОБА_1 через погашення останньої наявної заборгованості, яка була предметом спору. Водночас суд бере до уваги, що представником позивача є ОСОБА_2 , який діє на підставі довіреності від 08 січня 2024 року № 22-ЮД1.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Одночасно з цим, відповідно до змісту частини 1 та 2 статті 64 зазначеного цивільного процесуального кодифікованого закону, представник, якій має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Зі змісту довіреності від 08 січня 2024 року № 22-ЮД1, якою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» уповноважило ОСОБА_2 представляти їх права та інтереси, судом не встановлено наявності обмежень щодо права на відмову від позову. Крім того, у поданій заяві від 29.10. 2024 року представник банку запевнив суд, що наслідки відмови від позову та наслідки закриття провадження по справі, які передбачені частиною 3 статті 256 Цивільного процесуального кодексу, відомі та зрозумілі.

З огляду на викладене, вирішуючи питання щодо прийняття відмови позивача від позову та закриття провадження у справі, суд приймає до уваги вільне волевиявлення сторони позивача щодо цього, відповідність заяви вимогам Цивільного процесуального законодавства України, повне розуміння передбачених законодавством наслідків таких дій, та вважає за можливе прийняти відмову представника банку від позову з урахуванням приписів пункту 1 частини 2 статті 49 та 206 Цивільного процесуального кодексу України, й на підставі пункту 4 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України закрити провадження у справі за позовом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому суд виходить з того, що відмова від позову, так саме як і звернення до суду, є правом особи, заявлене клопотання не суперечить вимогам чинного законодавства і не порушує будь-яких прав та інтересів сторін. Сторона позивача вільно розпорядилась предметом спору і саме таким способом, що унеможливлює подальший розгляд справи за суттю позовних вимог.

Одночасно, суд вважає за необхідно роз`яснити АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», що відповідно до частини 2 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Згідно з частиною 2 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Як вбачається з поданої заяви про закриття провадження по справі, представник позивача просить суд повернути АТ «УНІВРСАЛ БАНК» сплачену суму судового збору за подання позовної заяви до суду, посилаючись на приписи частини 3 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до приписів частини 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 08 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі Закон України «Про судовий збір»), стаття 3 якого визначає, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України (частина 1 статті 9 Закону України «Про судовий збір»).

З матеріалів справи вбачається, що з позовом до ОСОБА_1 АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» звернулось у 2024 року і на виконання приписів частини 4 статті 177 ЦПК України до позовної заяви додало документ, що підтверджує сплату судового збору, в розмірі 3028,00 грн., а саме платіжне доручення № 8 від 12.02. 2024 року, видане АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК».

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Натомість приписами частин 1, 3 та 6 статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. У випадках, встановлених частинами третьою п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відтак, при закритті провадження у справі судовий збір за клопотанням особи, яка його сплатила, повертається з державного бюджету в розмірі 50 відсотків та лише за умови укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову або визнання позову відповідачем до початку розгляду справи. Також наведеною нормою право передбачено, що якщо позивач не підтримує своїх позовних вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, то судові витрати за заявою позивача підлягають стягненню з відповідача та суд вирішує таке питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження.

В даному випадку зі змісту заяви представника позивача про закриття провадження у справі вбачається, що заборгованість, яка була предметом позову, відповідачкою перед позивачем повністю сплачена після пред`явлення позову, тому позивач подав заяву про закриття провадження у цій справі, тобто у даному випадку позивач фактично не підтримав своїх позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачкою після пред`явлення позову, що відповідно до статті 142 Цивільного процесуального кодексу України та пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» не є підставою для повернення з державного бюджету судового збору та у такому випадку законодавством передбачено інший порядок вирішення питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, заява представника АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» про повернення суми сплаченого судового збору у повному обсязі на підставі частини 3 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України, задоволенню не підлягає, оскільки не ґрунтується на приписах закону та таке тлумачення представника позивача наведеної норми права є хибним.

Як суд вже зазначав, відповідно до приписів 3 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України та пункту 5 частини 1 та частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» судом вирішується питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову або суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідачки.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 55 Конституції України, статтями 1 5, 10 13, 17, 19, 43, пунктом 1 частини 2 статті 49, статтями 58, 62, 64, 128, 133, 140, 142, 206, частиною 3 статті 211, частиною 1 статті 223, статтями 255, 256, 260, 261, 263 265, 268, частинами 5 та 11 статті 272, 352 355 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н ОВ И В :

Заяву представника АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» Мєшніка Костянтина Ігоровича про відмову від позову та закриття провадження у справі- задовольнити.

Прийняти відмову АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Провадження у цивільній справі за позовом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити, у зв`язку із відмовою позивача від позову (пункт 4 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України).

У задоволенні заяви представника АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» Мєшніка Костянтина Ігоровича в частині повернення суми сплаченого судового збору - відмовити.

Роз`яснити представнику позивача, що відповідно до приписів 3 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України та пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», у разі відмови позивача від позову, судом вирішується питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, або суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача та вирішує таке питання протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до частини 2 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав не допускається.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Кам`янець-Подільського

міськрайонного суду Семенюк В.В