Справа № 462/2491/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2024 року Залізничний районний м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря судових засідань: Каралюс Т.Р.,

за участі:

представника позивачів - адвоката: Заяць Н.Я.,

представника відповідача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Львівської міської ради про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності у порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

представник позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвокат Заяць Н.Я. звернулася до суду із позовною заявою до Львівської міської ради, у якій просить визначити, що частка померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,062 га з кадастровим номером :02:002:0158, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд становила її частину; визнати за ОСОБА_2 право власності на частки земельної ділянки, площею 0,062 га кадастровий номер :02:002:0158, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на частки земельної ділянки, площею 0,062 га кадастровий номер :02:002:0158, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд. В обґрунтування позовних вимог вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 чоловік позивача ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме: 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та земельна ділянка, площею 0,062 га з кадастровим номером :02:002:0158, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд. Так, позивач ОСОБА_2 успадкувала 1/3 вказаного будинку, однак в отриманні свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріус відмовила, вказуючи на те, що частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не визначені. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивачів підтримала позовні вимоги, просила такі задовольнити. Подала суду заяву, у якій просила суд не визначати за померлим ОСОБА_4 частку, однак від даної позовної вимоги не відмовилася у порядку, визначеному ЦПК України.

Представник відповідача у судовому засіданні не заперечив щодо позовної вимоги про визнання за ОСОБА_2 права спільної сумісної власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, кадастровий номер :02:002:0158, проте заперечив щодо позовної вимоги про визнання за ОСОБА_3 право власності на частки земельної ділянки, кадастровий номер :02:002:0158, оскільки щодо такої вимоги відсутній спір.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та зібрані по справі докази, суд виходив з наступного.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що виконавчим комітетом Рудненської селищної ради зроблено відповідний актовий запис №35 /свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 / /а.с.14/

Після смерті ОСОБА_4 заведено спадкову справу №245/2018, згідно якої на день його смерті залишилось спадкове майно: частина житлового будинку АДРЕСА_2 ; 1/3 частина житлового будинку АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,0620 га, місце розташування якої, АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0158, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 до приватного Другої Львівської державної нотаріальної контори звернулася його дружина - позивач ОСОБА_2 , при цьому, мама померлого ОСОБА_3 відмовилася від належної їй частки у спадщині на користь ОСОБА_2 , а ОСОБА_5 /син спадкодавця ОСОБА_4 / відмовився від реалізації спадкових прав (матеріали спадкової справи №245/2018).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №245/2018, 27.11.2018 року державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори видано ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді державного нотаріуса Другої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області від 04.02.2024 року на заяву ОСОБА_2 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом щодо спадкового майна частина земельної ділянки, площею 0,0620 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, розташованої на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0158, нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме, яка частка земельної ділянки належала спадкодавцю, а тому роз`яснено про необхідність вирішення даного питання у судовому порядку /а.с.15-16/.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи документів, зокрема, рішення Рудненської селищної ради, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, земельна ділянка, кадастровий номер: :02:002:0158, площею 0,062 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Згідно ч.2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 ЦК України).

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 357 ЦК України частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

За змістом ч.1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно ч. 4, 5 ст. 89 Земельного кодексу України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки; поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Частиною першою статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою вищевказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) та постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 642/3950/17 (провадження № 61-7008св19).

Разом з тим, положення ст. 120 Земельного кодексу України мають застосовуватися з врахуванням норм матеріального права, що визначають особливості регулювання права спільної сумісної власності.

Як встановлено судом, спірна земельна ділянка належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Її поділ або виділення з неї окремих часток за життя ОСОБА_4 не проводився, розмір її частки не визначався.

Таким чином, ОСОБА_4 був співвласником спірної земельної ділянки, яка належала двом особам на праві спільної сумісної власності без визначення часток, і це право перейшло до позивачки ОСОБА_2 , як спадкоємниці ОСОБА_4 за законом.

Така позиція суду узгоджується із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 489/2165/19 та від 28 липня 2021 року у справі № 346/5216/18.

Крім цього, відповідно до положень ст. 89 Земельного кодексу України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи встановлені судом обставини та норми законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, з метою ефективного захисту прав та інтересів позивача ОСОБА_2 , як спадкоємниці законного співвласника земельної ділянки та позивача ОСОБА_3 , як співвласника земельної ділянки кадастровий номер: :02:002:0158, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є підставні та підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про визначення частки померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,062 га з кадастровим номером :02:002:0158, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд, то суд приходить до переконання, що у задоволенні такої слід відмовити, виходячи з такого:

відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України).

Таким чином, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування.

Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19); від 16 червня 2021 року у справі №570/997/19 (провадження №61-16257св20), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Відтак, позовні вимоги підставні та підлягають частковому задоволенню.

Із огляду на те, що позивачі просять усі судові витрати залишити за ними, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.13 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволенні позову із відповідача на користь позивачів понесені судові витрати пов`язані сплатою судового збору при поданні позову до суду.

Керуючись ст. 12-13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 35, 368, 1225, 1226, 1261, 1268, 1269 ЦК України, ст. 86, 89, 120 ЗК України, суд

у х в а л и в :

позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Львівської міської ради про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності у порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 / право власності на 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,062 га кадастровий номер :02:002:0158, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 / право власності на 1/2 частки земельної ділянки, площею 0,062 га кадастровий номер :02:002:0158, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель та споруд.

У решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку, передбачені ст. 354, 355 ЦПК України.

Повне рішення складено 24.09.2024 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.