КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/3283/24
Провадження № 2-о/488/110/24
У Х В А Л А

Іменем України

26.09.2024 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Щеглової Я.В.,

при секретарі Панасюк Н.С.,

за участю: заявника ОСОБА_1 , представника заявника адвоката Мутьєва Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якому просив встановити, що в період з 29.01.1971 до 19.09.1972 він працював електроакумуляторником УмиТ «Спецдортреста».

В обґрунтування заяви зазначав, що у березні 2024 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Однак, листом Головного управління ПФУ у Миколаївській області йому було відмовлено у призначенні такої пенсії, оскільки до страхового стажу не зараховано період роботи електроакумуляторником УмиТ «Спецдортреста» з 29.01.1971 до 29.01.1972.

Відмову Пенсійний фонд обґрунтовував тим, що трудова книжка заповнена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях від 20.06.1974, а саме в трудовій книжці не вказано дату наказу про прийняття на роботу та дата заповнення трудової книжки не відповідає даті прийняття на роботу. Станом на сьогодні діє Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях № 58 від 29.07.1993, яка містить аналогічні вимоги щодо заповнення трудових книжок.

Для підтвердження трудового стажу заявнику було запропоновано надати уточнюючу довідку про період роботи.

Між тим, таку довідку заявник надати не може, оскільки підприємство УмиТ «Спецдортреста», у якому він працював з 29.01.1971 до 19.09.1972, знаходилося в Азербайджанській РСР у місті Баку. На сьогодні це підприємство не існує вже десятки років, а архіви були знищені під час збройних конфліктів між Азербайджаном та Вірменією. Заявник неодноразово намагався знайти будь-які документи на підтвердження стажу, але йому це не вдалося.

Заявник вказує, що оскільки він не має можливості отримати уточнюючу довідку для підтвердження стажу, то для реалізації його права необхідно встановити факт, що має юридичне значення.

У судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали, просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області, в судове засідання не з`явилася, просила розглядати справу без участі представника.

У межах строку, встановленого судом, заінтересована особа подала заперечення на заяву ОСОБА_1 про встановлення факту. У запереченні вказувала, що встановлення факту роботи на підприємстві судом не передбачено чинним законодавством. Заперечувала проти задоволення заяви ОСОБА_1 . Натомість просила залишити її без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право.

Розглянувши подані заявником документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що є підстави для закриття провадження у справі, на підставі пункту 1 частини 1 ст. 255 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Водночас у частині шостій статті 294 ЦПК України визначено, що суд залишає заяву про встановлення факту без розгляду, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, і роз`яснює заінтересованим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 (справа № 560/17953/21, провадження № 11-150апп23) відступила від висновків щодо застосування норм права у правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 3 цього Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У судовому порядку відповідно до пункту 26 зазначеного Порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

Верховний Суд у постанові від 10.06.2020 (справа № 347/576/18) роз`яснив, що встановлення факту наявності трудового стажу для призначення пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України під час прийняття рішення про призначення пенсії, а рішення вказаного органу щодо її призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.

За такого, враховуючи діючий порядок, ОСОБА_1 мав оскаржити до суду в порядку адміністративного судочинства відмову управління Пенсійного Фонду України зарахувати до його страхового стажу для призначення пенсії за віком період роботи з 29.01.1971 до 19.09.1972 електроакумуляторником УмиТ «Спецдортреста».

Тому окреме провадження у цій цивільній справі має бути закрите.

Відповідно до пункту 1 частини 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною 1 ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини 1 ст. 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на положення статті 20 КАС України, адміністративні справи за скаргами на рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглядає Миколаївський окружний адміністративний суд.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 255, 258-259, 264-265, 293, 294, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення закрити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 01.10.2024.

Суддя: Я. В. Щеглова