Справа № 502/1776/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Березнікова О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Нанєвої А.В.,

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні Кілійського районного суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, зокрема на земельну ділянку площею 2, 33 га, в межах згідно з планом, кадастровий номер :01:002:0227, яка знаходиться на території Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 087273, виданий 23.06.2004 Кілійською районною державною адміністрацією, яку спадкодавець заповів позивачці. Вказує, що позивачка спадщину після смерті батька прийняла, проте оригінал правовстановлюючого документа відсутній, у зв`язку з цим звернулася до суду з вказаним позовом, оскільки нотаріусом було їй було відмовлено в оформленні спадщини.

Просить суд визнати за нею право власності на вказану земельну ділянкув порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачка в судове засідання не з`явився, у позові просила про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, надали заяву про проведення розгляду справи без участі представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина 3 статті 12 ЦПК України регламентує, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як зазначено в ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_2 .

Після смерті батька відкрилася спадщина на нерухоме майно, зокрема на земельну ділянку площею 2, 33 га, в межах згідно з планом, кадастровий номер :01:002:0227, яка знаходиться на території Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 087273, виданий 23.06.2004 Кілійською районною державною адміністрацією.

Вказану земельну ділянку батько заповів позивачці, що підтверджується копією заповіту від 17.07.2013, зареєстрованого в реєстрі за №160.

З виписки з погосподарської книги вбачається, що спадкодавець ОСОБА_2 на день його смерті проживав один за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходить з наступного обґрунтування.

На підставу позовних вимог позивачка вказала, що вона спадщину після смерті батька прийняла, про що надала заяву про прийняття спадщини, подану через Шевченківський старостинський округ №1 виконавчого комітету Кілійської міської ради Одеської області 23.07.2024, зареєстровано в реєстрі за №1-325.

Відповідно до ч.1 ст. 12669 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Водночас, у заяві відсутні відомості про те, коли вона надійшла до нотаріальної контори та номер спадкової справи.

Підпункт 2.1 пункту 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми), що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, зокрема заяви про прийняття спадщини.

Отже, при наявності вказаної заяви позивачки про прийняття спадщини після батька, нотаріус відкриває спадкову справу.

Позивачем не надано суду інформаційні довідки зі Спадкового реєстру щодо заведення спадкової справи, видачі свідоцтва про право на спадщину, наявності заповіту, які видаються відповідно до Положення про Спадковий реєстр за зверненням будь-якої особи у разі пред`явлення нею свідоцтва про смерть або іншого документа, що підтверджує факт смерті заповідача, спадкодавця.

Також, у позові позивачка вказує, що при зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадщини, їй було відмовлено у цьому, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що вирішуючи питання про те, чи підлягають розгляду судом справи про право на спадкування без попереднього звернення особи до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, судам потрібно враховувати наступне.

Главою 86 ЦК, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про нотаріат", підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування" (далі - ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

Таким чином, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Матеріали справи не містять такої відмови нотаріуса, ба більше, як зазначено вище, позивачкою не надано доказів заведення спадкової справи у зв`язку зі зверненням із заявою про прийняття спадщини, а також у процесі розгляду справи не було заявлено жодного клопотання про витребування спадкової справи для ознайомлення з її змістом.

Крім того, позивачка посилається на ту обставину, що у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку, на що слід зазначити наступне.

Право власності спадкодавця на спадкове майно, а саме земельну ділянку площею 2, 33 га, кадастровий номер :01:002:0227, яка знаходиться на території Шевченківської сільської ради Кілійського району Одеської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 087273.

Земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі про що свідчить витяг НВ-014 від 27.08.2014, власником є ОСОБА_2 - батько позивачки.

Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених Законом України "Про Державний земельний кадастр" відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у п.3 Глави 7 Розділу 1 визначено, що документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

З наведеного слід дійти висновку, що у разі наявності відповідної інформації про право особи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо спадщини у вигляді земельної ділянки проводиться без правовстановлюючого документа - у даному випадку державного акту на право приватної власності на землю.

Матеріали справи не містять відповідних відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Крім того, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати:

- місце відкриття спадщини;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

У поданій позовній заяві позивачка просила про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала. У призначені судові засідання позивачка не з`являлася, жодних клопотань, зокрема про витребування спадкової справи після смерті батька, не заявляла. Суд, відповідно до п.5 ч.2 ст.197 ЦПК України, не мав змоги роз`яснити позивачці, які обставини входять до предмета доказування у вказаній спраі та які докази мають бути подані для цього.

Отже, за наявності заявленої позовної вимоги щодо розгляду справи без участі позивача, суд розглядає справу за наявними письмовими матеріалами справи.

Підсумовуючи слід зазначити, що позивачкою не доведено факту її звернення до нотаріальної контори для оформлення права на спадщину та не надано суду відповідну відмову нотаріуса (оформлюється постановою), що дало би підставу для звернення з відповідним позовом до суду. За наявності заяви позивачки про прийняття спадщини нотаріус повинен був завести спадкову справу, копії документів якої слугують доказами певних обставин справи, зокрема встановлення кола спадкоємців, прийняття спадщини спадкоємцями, наявності/відсутності заповітів, тощо.

За наведених вище обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову за його необґрунтованості належними та допустимими доказами.

Керуючись ст.ст ст.ст.6-13, 81, 133, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 279, 280-283,354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 01.10.2024.

Суддя О.В. Березніков