Дата документу 25.09.2024 Справа № 317/4108/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№317/4108/18 Головуючий у 1-й інстанції: Ткаченко М.О.
Справа № 22-ц/807/1689/24 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Онищенка Е.А.,

секретар: Камалова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , інтереси якої представляє адвокат Погосян Маргарита Арсенівна, на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 05 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу у розмірі 20 601,96 дол. США. Та відшкодування судових витрат.

Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 23 травня 2007 року № ZPV0G100000174 у розмірі 20 601,96 дол. США, по 6 867,32 дол. США з кожної.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 2792 грн. 50 коп. з кожної.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 28 червня 2023 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Погосян М.А., подала апеляційну скаргу, просила рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , задоволено частково, заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року скасовано та ухвалене нове судове рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись із зазначеною постановою Запорізького апеляційного суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав касаційну скаргу, у якій просив оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати, залишивши в силі рішення суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 06 березня 2024 року касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 19 вересня 2023 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи постановою Запорізького апеляційного суду від 29 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , задоволено частково.

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року у цій справі змінено, зменшено суму стягнутої з ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_4 суму заборгованості за кредитним договором № ZPV0G100000174 від 23.05.2007 з 20 601,96 доларів США до 10 591 доларів США 79 центів США що становить 427 864 грн. 00 коп.

Заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року у цій справі в частині стягнення судових витрат скасовано.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 2 792 грн. 60 коп.

У жовтні 2023 року представник ОСОБА_3 адвокат Погосян М.А. звернулася до Запорізького районного суду Запорізької області із заявою про поворот виконання рішення суду.

Заява обґрунтована тим, що відповідно до постанови Запорізького апеляційного суду від 19 вересня 2023 року заочне рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22.04.2019 у цій справі скасовано. Позов АТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця залишено без задоволення.

Зазначала, що з боржника ОСОБА_3 по ВП №68750030 стягнуто борг в сумі 1779,14 доларів США, що станом на дату перерахування коштів становило 65 060,77 грн., а також 2792,50 грн. судового збору та перераховано на рахунок стягувача. Тобто, на підставі заочного рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22.04.2019 до моменту його скасування з ОСОБА_3 було стягнуто на користь АТ «КБ «ПриватБанк» 67853,27 гривень.

Посилаючись на зазначені обставини, представник заявника просила суд у порядку повороту виконання заочного рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 22.04.2019, справа №317/4108/19, стягнути з АТ «КБ «ПриватБнак» на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 2 792,50 грн. стягнутого судового збору та 1779,14 доларів США, що станом на дату перерахування коштів становило 65 060,77 грн.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 05 липня 2024 року заяву представника ОСОБА_3 адвоката Погосян М.А. про поворот виконання рішення суду у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу кредитором спадкодавця залишено без розгляду.

Судове рішення мотивовано тим, що до заяви про поворот виконання рішення суду не додано доказів її надсилання учасникам справи, що у відповідності до ст. 183 ЦПК України є підставою для залишення її без розгляду.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_3 в особі свого представника адвоката Погосян М.А. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити матеріали справи до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про наявність підстав для залишення заяви без розгляду. Апелянт вважає, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, тому оскаржувана ухвала має бути скасована.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «Приватбанк» Якушев С.О. вказав, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що що 13.10.2023 представник ОСОБА_3 адвокат Погосян М.А. звернулася до Запорізького районного суду Запорізької області із заявою про поворот виконання рішення суду у справі 13 317/4108/18. Додатками до вказаної заяви є: копія заяви разом із додатками для АТ КБ «Приватбанк», копія постанови про закінчення виконавчого провадження/електронна копія, копія постанови Запорізького апеляційного суду від 19 вересня 2023 року по справі №317/4108/18, ордер на надання правової допомоги, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Залишаючи без розгляду заяву ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано доказів надання або надсилання копії заяви про поворот виконання рішення суду та додатків до неї іншим учасникам справи.

Проте в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна з огляду на те, що в матеріалах справи є заперечення представника АТ КБ «Приватбанк» на заяву про поворот виконання судового рішення (т.2 а.с.1-3), з чого слідує, що АТ КБ «Приватбанк» був обізнаний про розгляду вказаної заяви в суді із підсистеми «Електронний суд» та мав доступ до всіх матеріалів справи.

Не зазначення в тексті заяви про поворот виконання судового рішення про направлення її копії іншим учасником процесу та ненадання відповідних доказів за наявності письмових заперечень представника позивача проти повороту виконання судового рішення не є підставою для залишення відповідної заяви без розгляду і проявом надмірного формалізму.

Надмірний формалізм під час вирішення питання про прийняття заяви суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку, навіть за відсутності у матеріалах справи доказів надсилання заявником сторонам по справі копії заяви з її додатками, визначальним є факт наявності в матеріалах справи заперечення АТ КБ «Приватбанк» на таку заяву.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що у відповідності до норм статті 379 ЦПК України, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст.379,381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 05 липня 2024 року у цій справі скасувати, матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття касаційному оскарженню не підлягає .

Повний текст постанови складено 26 вересня 2024 року.

Головуюча І.В. Кочеткова

Судді: М.С.Гончар

Е.А.Онищенко