У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/1263/24

провадження № 2-п/0285/13/24

01 листопада 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді…………...……................Літвин О. О.,

секретаря………………….……...................Клечковської М. М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду

заяву ОСОБА_1

про перегляд заочного рішення по цивільній справі

за позовом акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 24.07.2024, ухваленим у справі за вищезазначеним позовом (далі по тексту Рішення), позовні вимоги позивача були задоволені частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №101 від 17.03.2021 в розмірі 47483,3 грн і 2422,4 грн судового збору за подання позову.

Відповідач 02.10.2024 звернулась до суду із заявою про перегляд Рішення, посилаючись на те, що про слухання вищевказаної справи їй відомо не було, в судовому засіданні вона участі не брала, а повний текст отримала 21.09.2014.

В заперечення заявлених позовних вимог відповідач зазначає, що суд при винесенні рішення стягнув з неї тіло кредиту, однак кредит вона погашала, що не було взято до уваги судом при винесенні рішення.

Від представника банку жодних заяв чи клопотань не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку.

Заочний розгляд справи є процесуальною санкцією, цивільно-процесуальною відповідальністю відповідача як самостійним видом юридичної відповідальності, який не те що не з`явився до суду (це його право), а не повідомив суд про причини своєї неявки, маючи таку можливість, а потім вимагає (саме за це, за свою поведінку) скасувати заочне рішення суду.

Відповідно до ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів цивільної справи №285/1263/24 встановлено, що у березні 2024 року представник позивача звернувся до Новоград-Волинського міськрайонного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №101 від 17.03.2021 в розмірі 96450,48 грн, а також судових витрат у виді сплаченого судового збору в розмірі 2422,4 грн. Рішенням від 24.07.2024 позовні вимоги були задоволені частково на суму 47483,3 грн, заборгованостіза основною сумою кредиту, а також судові витрати.

Провадження у справі було відкрито 22.03.2024. Судові повідомлення двічі направлялися ОСОБА_1 на її адресу реєстрації (відповідно до довідки Брониківської сільської ради Звягельського району від 19.03.2024): с Яворівка Звягельського району Житомирської області.

Повідомлення про розгляд справи, яке було направлено за місцем реєстрації відповідача, повертались на адресу суду без вручення.

Окрім того, повідомлення про розгляд справи двічі направлялись на електронну пошту відповідача і кожного разу доставка була успішною з відміткою «Доставлено до електронної скриньки».

Додатково для вжиття всіх заходів для повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи судом, на сайті суду було розміщено оголошення про виклик особи.

Від початку судового провадження, з березня 2024 року, до моменту винесенні остаточного судового рішення липня 2024 року (біля 5 місяців), правом на подання до суду будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви або відзиву, відповідач не скористалась, таким правом вона скористалась лише після винесення судового рішення, яке було направлено судом за тією ж адресою, що і повідомлення про виклик в судове засідання і яке вона отримала 21.09.2024. Також нею протягом усього часу розгляду справи не було направлено свого представника до суду. Клопотань, які б свідчили про її зацікавленість у розгляді справи, матеріали не містили.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Ненадання доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

На думку суду, зазначені у заяві про перегляд заочного рішення обставини, а саме незнання відповідача про слухання справи в суді та неотримання нею повідомлень про час та місце судового розгляду справи, являється її свідомим волевиявленням, а тому не можуть вважатися поважними причинами неявки в судове засідання, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони.

Також ОСОБА_1 не було надано жодних доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Надана відповідачем виписка з її особового рахунку на момент розгляду справи була наявна в матеріалах справи та врахована судом при винесенні рішення, а тому суд оцінив докази всебічно, повно, об`єктивно відповідно до тих, які були наявні у справі на момент винесення заочного рішення.

Скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними. Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції, наголошує, що термін «строк на оскарження рішення» виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків у цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Резюмуючи викладене, суд приходить висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача про скасування заочного рішення.

Керуючись статтями 284-288 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1

про перегляд заочного рішення від 24.07.2024 по справі №285/1263/24 за позовом акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Роз`яснити відповідачу, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуюча суддя О. О. Літвин