Єдиний унікальний номер судової справи: 490/4574/24
Номер провадження 22-ц/812/1463/24 Cуддя - доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів: Тищук Н.О., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в її інтересах

адвокатом Бакай Лілією Анатоліївною

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді - Гуденко О.А. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а:

В червні 2024 року адвокат Бакай Л.А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонеркою за віком, отримує пенсію у розмірі 5 885 грн та інших доходів не має. З липня 2020 року, після смерті її чоловіка - ОСОБА_3 , проживає сама. ЇЇ становище на час звернення до суду з даним позовом є вкрай нужденним, оскільки пенсії, яку вона отримує недостатньо для її повноцінного існування. Натомість має повнолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який працює на посаді судді, отримує заробітну плату в розмірі понад 100 000 грн, що свідчить про його можливість надавати матеріальну допомогу своїй непрацездатній матері, однак відмовляється це робити.

Посилаючись на викладене, адвокат Бакай Л.А., діючи в інтересах ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 25 відсотків від його заробітку (доходу) щомісячно.

Відповідач ОСОБА_2 під час розгляду справи в суді першої інстанції надав заяву, в якій позов та його обставини визнав у повному обсязі.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що сторона позивача не надала жодних доказів на підтвердження обставин, з яким закон пов`язує можливість стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків, а саме не надано доказів непрацездатності та потреби в матеріальній допомозі. Також судом зазначено, про відсутність правових підстав для визнання позову відповідачем. Крім того, таке визнання позову наразі порушуватиме права його дітей, адже існує значна заборгованість зі сплати ним аліментів на утримання в тому числі і неповнолітнього сина. Оскільки позивачем подано необґрунтований позов, визнання якого суперечить закону. Судом також зазначено, що у випадку дійсного визнання позову відповідачем, він вправі в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу матері та виконувати свій обов`язок по її утриманню.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Бакай Л.А. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, на невірно встановлені обставини, які мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції проігноровано заяву ОСОБА_2 , про визнання позову від 19 липня 2024 року. Натомість провадженню судового розгляду за наявності заяви відповідача про визнання позову обов`язково передує ухвала суду про відмову у прийнятті такого визнання, а відсутність такої ухвали свідчить про прийняття судом визнання відповідачем позову, що в свою чергу є безумовною підставою для його задоволення.

Крім того, ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції зроблені посилання на матеріали справи № 490/10149/23 за скаргою ОСОБА_4 на бездіяльність державного виконавця Центрального ВДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса). Зокрема на постанови про відкриття виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_2 , постанови про звернення стягнення на його заробітну плату, постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_2 , інформаційній довідки з РРП та інші матеріали. При цьому на момент винесення рішення розгляд справи за скаргою ОСОБА_4 не розпочато, а відповідно і не завершено. В порушення вимог ч.2 ст. 258 ЦПК України ухвала про витребування доказів, а саме матеріалів, що містяться у справі № 490/10149/23 при розгляді даної справи судом не поставлялась, а відтак в порушення ч.1 ст. 78 ЦПК України суд взяв до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа з урахуванням ціни позову та положень частини 1 статті 369 ЦПК України (в редакції закону, яка діяла на день подання апеляційної скарги з урахуванням пункту 2 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи» № 3831-IX від 19 червня 2024 року).

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_1 є пенсіонеркою за віком, про що свідчить копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 (а.с.10).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сином ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.12).

Згідно довідки № 377/КАС, син позивачки - ОСОБА_2 працює у Касаційному суді у складі Верховного Суду на посаді судді та його заробіток за період з 01 жовтня 2023 року по 15 березня 2024 року склав 1 482 664, 48 грн (а.с.14).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України).

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Звертаючись до суду з позовом, з урахуванням положень статей 10, 60 ЦПК України 2004 року, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналогічні норми містяться у статтях 12, 81 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 76, статті 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначала, що є непрацездатною особою, отримує пенсію за віком у розмірі 5885 грн, інших джерел доходу не має. Також посилалась на те, що її становище на даний час є вкрай нужденним, оскільки отримуваної нею пенсії недостатньо для її повноцінного існування.

Між тим, доказів на підтвердження вказаних обставинах, позивачкою не надано, що є її процесуальним обов`язком.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Судом було встановлено, що позивачка отримує пенсію за віком, однак жодних доказів про розмір пенсійних нарахувань та доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної пенсії та інших доходів (за наявності) є значно нижчим за розмір її щомісячних витрат, позивачкою не надано.

Крім того, судом зазначено, що матеріалами справи не підтверджується непрацездатність та потреби позивачки в матеріальній допомозі, тобто виникнення обов`язку у відповідача відповідно до ст. 202 СК України щодо утримання матері.

При цьому, судом вірно зазначено про те, що безумовне визнання відповідачем позову свідчить про те, що він має можливість надавати матеріальну допомогу матері в добровільному порядку та виконувати свій обов`язок по утриманню непрацездатної матері самостійно, чесно та сумлінно.

Отже, суд першої інстанції, взяв до уваги обставини, які входять до предмета доказування у справі, надав належну оцінку доказам у справі та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх позовних вимог.

Разом з тим, суд першої інстанції при вирішенні справи безпідставно послався на обставини справи, яка перебуває в провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2 в рамках виконавчих проваджень. А від так, колегія вважає слушними доводи апеляційної скарги з цих підстав.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України належить змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання суду на обставини, які суд вважав встановленими на підставі матеріалів справи, яка перебуває в провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2 в рамках виконавчих проваджень.

Посилання в апеляційній скарзі про відсутність ухвали суду стосовно заяви відповідача про визнання позову на увагу суду не заслуговують, оскільки відсутність такої ухвали в розумінні статті 376 ЦПК України не є тим процесуальним порушенням, яке може бути підставою для скасування рішення суду. До того ж, як вбачається з рішення суду, вказане питання було вирішено.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах адвокатом Бакай Лілією Анатоліївною - задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2024 року, змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання суду на обставини, які суд вважав встановленими на підставі матеріалів справи, яка перебуває в провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_2 в рамках виконавчих проваджень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Н.О. Тищук

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 02 жовтня 2024 року.