КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024року місто Київ

справа №759/25356/23

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді П'ятничук І.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання неправомірною відмови у приватизації квартири, визнання права на приватизацію, зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року позивач звернувся до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив:

визнати неправомірною відмову Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 вересня 2023 року №32/87 як органу приватизації державного житлового фонду в безоплатній передачі у його власність в порядку приватизації квартири АДРЕСА_1 ;

визнати за ним право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 безоплатно;

зобов`язати Святошинську районну в місті Києві державну адміністрацію як орган приватизації державного житлового фонду провести за нимприватизацію вказаної квартири безоплатно.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 30 жовтня 2019 року ним було отримано ордер №539 на право зайняття службового жилого приміщення, що складається з однієї ізольованої кімнати, жилою площею 16,5 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Він вселився та зареєструвався у вказаній квартирі.

Вказував, що Розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №490 від 08 серпня 2023 року спірну квартиру було виключено з числа службових.

Зазначав, що листом №32/87 від 27 вересня 2023 року Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація відмовила йому у приватизації спірної квартири, у зв'язку з тим, що на сьогоднішній день квартира АДРЕСА_1 перебуває у господарському віданні Інституту рибного господарства Національної академії аграрних наук України. Розпорядження про передачу вказаної квартири до комунальної власності територіальної громади м. Києва до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації не надходило, питання про приватизацію спірної квартири було розглянуто після передачі спірної квартири до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Вважає, що дії відповідача перешкоджають йому реалізувати гарантоване Конституцією право на житло.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи та дослідження наданих доказів, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

В обґрунтування скарги посилався на те, що відмову відповідача у приватизації квартири вважає безпідставною та такою, що грубо порушує його конституційне право на житло, в тому числі на приватизацію цього житла, що і стало підставою для звернення до суду.

Вказував, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача прийшов до висновку, що приміщення не належить до державного або комунального житлового фонду. Однак, цьому твердженню представника відповідача суд першої інстанції взагалі не надав будь-якої оцінки.

Зазначав, що у матеріалах справи є його письмова відповідь на відзив відповідача, яку суд першої інстанції залишив без уваги, що свідчить про односторонній розгляд справи на користь відповідача. До письмової відповіді на відзив ним додані документи, які свідчать, що відповідач здійснював заходи, направлені на приватизацію квартир, що знаходилися в оперативному управлінні Інституту рибного господарства Національної академії аграрних наук та розташовані в будинку, в якому знаходиться квартира, в якій він проживає.

Посилався на те, що до 12 вересня 2023 року (дати його офіційного звернення до відповідача з пакетом документів на приватизацію) відповідач в повному обсязі здійснював заходи з приватизації щодо всіх квартир, які були надані працівникам Інституту на підставі поданих документів без попередньої передачі Інститутом житла до комунальної власності (близько 60 квартир), а йому - відмовлено.

Вказував, що у ч.1 п.9 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» зазначено, що державний житловий фонд, що знаходиться в оперативному управлінні установи за її бажанням може передаватися житло у комунальну власність. Тобто, в даному випадку Інститут має право, а не обов`язок передати державний житловий фонд у комунальну власність.

Зазначав, що в даному випадку будинок АДРЕСА_1 , в якому розташована квартира 53 , до комунальної власності не передавався. В матеріалах справи відсутні будь-які документи, які свідчать про передачу цього будинку до комунальної власності, а отже, посилання суду першої інстанції в рішенні на Закон України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» та постанову Кабінету Міністрів України №891 від 06 листопада 1995 року «Про затвердження Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував господарському віданні або оперативному управлінні підприємств, установ та організацій» є безпідставними.

20 серпня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що законодавчо визначено можливість позивача приватизувати державний житловий фонд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на балансі Інституту рибного господарства Національної академії аграрних наук України. Однак, приватизація можлива лише після передачі спірної квартири до комунальної власності, а відтак, неможливо зобов'язати Святошинську районну в місті Києві державну адміністрацію вирішити питання про надання дозволу на передання житла у власність шляхом приватизації.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація листом від 12 вересня 2019 року №7189 повідомила Інститут рибного господарства Національної академії аграрних наук України про надання дозволу на надання службового жилого приміщення: однокімнатної квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1

30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 видано ордер №539 на право зайняття службового жилого приміщення, що складається з однієї ізольованої кімнати, жилою площею 16,5 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації №490 від 08 серпня 2023 року спірну квартиру було виключено з числа службових.

Відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА від 14 грудня 2023 року, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 19 листопада 2019 року по теперішній час.

Листом №32/87 від 27 вересня 2023 року Святошинська районна в місті Києві державна адміністрація відмовила ОСОБА_2 у приватизації спірної квартири, у зв`язку з тим, що на сьогоднішній день квартира АДРЕСА_1 перебуває у господарському віданні Інституту рибного господарства Національної академії аграрних наук України. Розпорядження про передачу вказаної квартири до комунальної власності територіальної громади м. Києва до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації не надходило, питання про приватизацію спірної квартири буде розглянуто після передачі спірної квартири до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно зі ст.345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Частиною 3 ст.9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Згідно з п.11 ст.8 вказаного Закону спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно з п.1 ст. Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

За положеннями ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до п.п.4, 5 ст.5 вказаного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз.

Частинами 1, 3, 9 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.

Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону

У ч.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №591/6623/16-ц зазначено, що згідно частини десятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках, квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі №509/3994/19.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вселений у спірну квартиру на законних підставах, зареєстрований та постійно проживає у ній, законність його проживання ніким не спростована та не заперечується.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, відповідач відмовляючи позивачу у приватизації квартири АДРЕСА_1 , посилався на те, що квартира перебуває у господарському віданні Інституту рибного господарства Національної академії аграрних наук України. Розпорядження про передачу вказаної квартири до комунальної власності територіальної громади м. Києва до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації не надходило.

Як вбачається з листа Інституту рибного господарства Національної академії аграрних наук України від 04 вересня 2024 року №833-09/24, на запит позивача, Інститут, зважаючи на об`єктивні та суб`єктивні причини, та реалізуючи свої права, передбачені Законами України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», не планує і не має наміру звертатися до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування по питанню передачі будинку АДРЕСА_1 , в тому числі окремих квартир, які були передані Інституту в цьому будинку, до комунальної власності. Зазначений будинок в цілому Інституту ніколи не передавався, Інститут в процесі будівництва отримав лише окремі квартири. Отримані у вищевказаному будинку квартири у встановленому законодавством порядку були надані працівникам, в тому числі і позивачу.

З метою реалізації прав працівників Інституту на приватизацію державного житлового фонду, враховуючи норми Житлового кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування», Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Інститут делегував органу приватизації державного житлового фонду Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації права на прийняття рішень з питань приватизації житла, виготовлення, оформлення та видачу свідоцтв про право власності на житло, підписання приватизаційних платіжних доручень по житловим чекам, внесення змін та уточнень до свідоцтва на право власності на житло, оформлення та видачу дублікатів свідоцтв про право власності на житловий фонд (квартири), що перебуває у віданні Інституту за умови виключення такого житла з числа службових.

Делегування прав на приватизацію квартир було оформлено у вигляді клопотань і жодне клопотання до Інституту не поверталося на доопрацювання, в тому числі і щодо квартири, яка була надана ОСОБА_1 .

У листі зазначено, що станом на сьогодні, в процесі реалізації працівниками своїх прав на приватизацію житла в будинку АДРЕСА_1 , до Інституту не надходило від Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації листів з ініціативою/пропозицією щодо необхідності передачі будинку АДРЕСА_1 чи окремих квартир у ньому (в тому числі і квартири №53) до комунальної власності територіальної громади міста Києва до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації .

Оскільки Інститут делегував органу приватизації державного житлового фонду Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації право на прийняття рішень з питань приватизації житла, Інститут не планує і не має наміру звертатися до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування по питанню передачі будинку АДРЕСА_1 , а відтак колегія суддів вважає, що відмова Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 вересня 2023 року №32/87 як органу приватизації державного житлового фонду в безоплатній передачі у власність ОСОБА_1 в порядку приватизації спірної квартири є неправомірною та порушує права позивача на набуття права власності на житло у встановленому законом порядку.

Про ефективність та належність визначеного позивачем способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов'язання вчинити дії щодо приватизації свідчать висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц та постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №183/2859/16, від 19 червня 2019 року у справі №338/347/16-ц, від 30 вересня 2020 року у справі №754/6918/18, від 08 червня 2022 року у справі № 202/3820/19.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтовані та підлягають задоволенню, а відтак, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ОСОБА_1 .

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору, понесені в суді апеляційної інстанції у розмірі 8052 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргупозивача ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання неправомірною відмови у приватизації квартири, визнання права на приватизацію, зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати відмову Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 вересня 2023 року №32/87 як органу приватизації державного житлового фонду в безоплатній передачі у власність ОСОБА_1 в порядку приватизації квартири АДРЕСА_1 неправомірною.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 безоплатно.

Зобов`язати Святошинську районну в місті Києві державну адміністрацію як орган приватизації державного житлового фонду (місцезнаходження: місто Київ, проспект Берестейський, 97, ) провести за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) приватизацію квартири АДРЕСА_1 безоплатно.

Стягнути з Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації (місцезнаходження: місто Київ, проспект Берестейський, 97, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8052 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: