Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Цмур В.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Холмогорова Лариса Василівна до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 31.10.2024 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 04.11.2024 року.

Позивач ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Холмогорова Лариса Василівна звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, із позовною заявою до відповідача до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позов мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.02.2013 року у справі № 712/21466/12 шлюб розірвано.

Від спільного шлюбу у сторін по справі мають повнолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Копія свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 14.06.2006 року та копія паспорту з безконтактним електронним цифровим носієм доданодо позовної заяви).

На підставі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.02.2013 року у справі № 712/21466/12 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на мою, ОСОБА_1 , користь стягувались аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 22 листопада 2012 року і до досягнення повноліття (Копія судового рішення додано до позову).

07.06.2024 року доньці - ОСОБА_5 виповнилось 18 років.

Довідкою № 192 від 05.06.2024 року підтверджується те, що на даний час вона дійсно є студенткою першого курсу освітнього ступеня бакалавр денної форми навчання, спеціальності 227 Терапія та реабілітація факультету здоров`я та фізичного виховання Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» бюджетна основа (Копія довідки за підписом декана факультету ОСОБА_6 додається). Хоч донька і навчається на бюджетній основі, однак щодня сплачує за проїзд до навчального закладу, харчування та, при необхідності, навчальні матеріали.

Оскільки ОСОБА_7 навчається саме на денній формі, не може влаштуватися на роботу та самостійно отримувати заробіток, не є заміжньою, а навчання потребує значної витрати часу, тому виникла необхідність стягнути з Відповідача - ОСОБА_2 , аліменти в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, як матеріальну допомогу з дня пред`явлення позову до досягнення донькою 23 років за умови продовження навчання, оскільки Відповідач є працевлаштованим, отримує відповідний дохід, у власності наявний транспортний засіб, а відтак має можливість надавати таку допомогу.

Донька несе витрати на придбання одягу, продуктів харчування, необхідного для навчання канцприладдя, речей особистої гігієни, переїзди по місту.

Наша донька - ОСОБА_7 проживає зі мною за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 та перебуває на моєму утриманні. Однак, мого самостійного матеріального забезпечення не вистачає на повноцінне навчання, харчування, одяг, проїзд, підручники, у зв`язку з цим донька потребує матеріальної допомоги.

Навчання на спеціальності 227 «Терапія та реабілітація факультету здоров`я та фізичного виховання» вимагає також витрат на спортивне спорядження, одяг, взуття.

Позивач зазначає, що відповідач, ОСОБА_2 , у добровільному порядку фінансову допомогу на її утримання не надає, хоча й має таку можливість, оскільки офіційно працевлаштований у Комунальному некомерційному підприємстві «Центральна міська клінічна лікарня» Ужгородської міської ради, отримує дохід (заробітна плата/сума нарахованого доходу): - за 1 квартал 2023 року - 67 632, 33 грн.; за 2 квартал 2023 року - 79 040, 51 грн.; за 3 квартал 2024 року - 69 975, 07 грн.; - за 4 квартал 2024 року - 102 299, 3 грн.; 2 600 грн.

Відомості Державної податкової служби України про джерела та/або суми доходів ОСОБА_2 , а також відомості Пенсійного фонду України додаються до позовної заяви.

Крім того, у власності відповідача, ОСОБА_2 , перебуває транспортний засіб (Відповідь МВС щодо зареєстрованих транспортних засобів додається до позову).

Позивач зазначає, що відповідач, ОСОБА_2 , має можливість надавати грошову допомогу на утримання їх спільної доньки.

При обґрунтуванні позовних вимог позивач покликається на: ст. ст. 141, 198 199, ч.ч. 1 -2 ст. 200, ст.201, ст.ст. 187, ч.1 ст. 182, 189-192, 194-197 СК України, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ч.ч. 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року,ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 19 Закону України «Про охорону дитинства».

Позивач просить суд: стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , аліменти на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , у зв`язку з продовженням навчання у Державному вищому навчальному закладі «Ужгородський національний університет», у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів ОСОБА_2 , щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - з 26 липня 2024 року та до закінчення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчання, але не більш ніж до досягнення донькою 23 років; допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , судові витрати у вигляді понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 18 000 грн (вісімнадцять тисяч гривень 00 копійок).

03.10.2024 від представника позивача по справі надійшло клопотання про стягнення судових витрат. На виконання вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України при поданні позову про стягнення аліментів зазначався попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у розмірі 18 000,00 гри (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок) та додано оригінал квитанції про оплату витрат на правничу допомогу на суму 18 000 гри.

У клопотанні містяться покликання на ч.1 ст.133, п.п.1,2 ч.3 ст. 133, ч.ч.1,2,3 ст. 137, ч.1 ст. 134, ч.8 ст. 141, ст.ст. 264,265 ЦПК України, ст. 59 Конституції України, п.п.6,9 ч.1 ст. 1, ст.ст 19,30 Закону № 5076-VI, практику Європейського суду з прав людини, (п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України», п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» , п. 88 рішення у справі «Меріт проти України», справа «Пакдемірлі проти Туреччини», п. 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia).

Адвокат з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 264, 265 ЦПК України, - просить суд: стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 „ РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судові витрати у вигляді понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч грн.) у справі №308/12232/24.

17.10.2024 від відповідача по справі надійшла заява у якій ОСОБА_2 , 1974 р. н., погоджується сплачувати аліменти у розмірі частки заробітку на утримання його повнолітньої доньки, ОСОБА_4 , 2006 р. н., оскільки вона продовжує навчання у ДВНЗ «Ужгородський національний університет» до закінчення навчання, але не більш ніж до досягнення нею 23 років.

Разом із тим, заперечує та не погоджується щодо стягнення з нього витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень на користь ОСОБА_1 , 1976 р. н.

Просить взяти до уваги перенесений ним гострий субендокардиальний інфаркт міокарду від 10.04.2023 року та постійні загострення поперекової радикулопатії, близько 10 років хворію на цукровий діабет ІІ типу (копії виписок та обстеження додає до заяви).

При цьому зазначає, що заборгованості по сплаті аліментів немає, від їх сплати не відмовляється, тому не вбачає, що дана судова справа є складною та ним мають бути відшкодовані зазначені витрати на професійну правничу допомогу, а саме послуги адвоката в користь позивача.

31.10.2024 від представника позивача надійшли додаткові пояснення від 30.10.2024 р.

Адвокат зазначає, що 17.10.2024 року відповідачем ОСОБА_2 через канцелярію Ужгородського міськрайонного суду було подано заяву у якій він заперечував щодо стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги, понесених Позивачем. Також, до заяви було додано Виписку із медичної карти № 3813 (10-13.04.2023р.), Виписку № 3112 (22- 31.03.2023р.), Копію обстеження поперекового відділу хребта від 21.03.2023р. (у якому зазначено, що даний висновок не є остаточним діагнозом та потребує консультації лікаря) та Виписку № 1905 від 13-20.04.2023р.

Адвокат зазначає, що періоди які вказує відповідач по хворобі, не стосуються спірних правовідносин, оскільки вони відбулися близько двох років тому у березні квітні 2023 року. На даний момент відповідачем не надано жодного доказу, який би підтвердив незадовільний стан здоров`я або інші обставини неможливості сплати витрат на правничу допомогу. Ці витрати були вимушеними для позивача, добровільно відповідач не сплачує кошти своїй доньці, яка навчається у ВУЗі. Збирання доказів та звернення до суду було вимушеною мірою для сторони позивача.

Представник позивача звертає увагу на те, що ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.07.2024, у справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

З огляду на викладене та керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 264, 265 ЦПК України адвокат просить суд: позовні вимоги задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ,, РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судові витрати у вигляді понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч грн.) у справі № 308/12232/24.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Адвокатом подано заяву про розгляд справи за їх відсутності просить задоволити позов. Просить врахувати додаткові пояснення від 30.10.2024.

Відповідач на розгляд справи не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. ОСОБА_2 , подав заяву про розгляд справи за його участі, зазначає, що не заперечує щодо стягнення із нього аліментів на утримання його повнолітньої доньки у розмірі частини до досягнення нею 23 років. Разом із тим заперечує та не погоджується щодо стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу у розмірі вісімнадцяти тисяч гривень.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом

Водночас, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У відповідності зі ст.200 Сімейного Кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За змістом ст. 199 СК України обов`язок утримувати повнолітнього доньку (сина), яка (який) продовжує навчання, покладено на обох батьків.

Судом встановлено, що:

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.02.2013 року у справі № 712/21466/12 шлюб укладений 17.11.2005 року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, - розірвано (копія судового рішення додано позовної заяви.).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14.06.2006 року ОСОБА_7 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія міститься в матеріалах), її батьком вказано ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_1 .

Також, встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.02.2013 року у справі № 712/21466/12 також стягнуто із відповідача ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 на утримання їх доньки ОСОБА_4 , аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

07.06.2024 року доньці - ОСОБА_5 виповнилось 18 років. Рзом із тим, вона є студенткою першого курсу освітнього ступеня бакалавр денної форми навчання, спеціальності 227 Терапія та реабілітація факультету здоров`я та фізичного виховання Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» бюджетна основа, що підтверджується наявною в матеріалах справи (копія) довідкою № 192 від 05.06.2024 року.

Разом із тим, як вказує позивач, хоч донька і навчається на бюджетній основі, однак потребує матеріальної допомоги оскільки навчається саме на денній формі, не може влаштуватися на роботу та самостійно отримувати заробіток, не є заміжньою, а навчання потребує значної витрати часу.

Суд при розгляд справи враховує те, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утриманні доньки, окрім того, подав заяву від 17.10.024, у якій зазначає, що не заперечує та погоджується щодо стягнення із нього аліментів у розмірі частини його заробітку на користь позивача на утримання його повнолітньої доньки, яка продовжує навчатися.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з таких підстав.

Згідно зі ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання, або до досягнення повнолітнім дочкою або сина 23 років.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно з ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріального допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу, а також з врахуванням можливостей самої повнолітньої дочки (сина) нести таке утримання.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Обов`язок утримувати свого повнолітньої дитини, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, покладається на обох батьків.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків.

Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 13.04.2021 (справа № 308/4214/18 провадження № 61-16005св20).

Суд враховує, що навчання на денній формі позбавляє повнолітню доньку відповідача можливості працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги.

Окрім того, судом враховано також, що відповідач є особою працездатного віку, наявність обов`язку обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та їх спроможність на її надання, а також визнання відповідачем позову у частині стягнення із нього аліментів.

Окрім того, суд враховує те, що відповідач на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.02.2013 року у справі № 712/21466/12 сплачував аліменти, відомості про наявність заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи зазначені вище обставини, суд вважає, що відповідач має можливість забезпечувати своїй повнолітній доньці фінансову підтримку у вигляді сплати аліментів що становить 1/4 частини усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення донькою двадцяти три річного віку або закінчення навчання (в залежності від того, яка подія настане раніше).

Згідно вимог ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Конституція України у статті 129 визначає однією із основних засад судочинства змагальність сторін та свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вказаний принцип закріплено також і в Цивільному процесуальному кодексі України. Так, згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін, що полягає в рівності прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, виходячи із принципу процесуальної рівності сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її утримання, як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання підлягають до задоволення з підстав та мотивів, викладених вище.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більше як за один рік.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою 26.07.2024, а тому аліменти слід стягувати саме із вказаної дати та до закінчення позивачем навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Згідно ч.ч.1,6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то суд приходить до переконання, що з відповідача підлягає стягненню на користь держави сума судового збору, та з урахуванням того, що відповідач визнав позов, з нього слід сягнути суму в розмірі 605,60 грн.

Щодо стягнення із відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу , то суд вважає за необхідне вказати на те, що:

У позовній заяві та згідно поданого представником позивача клопотання про стягнення судових витрат, позивач просить стягнути із відповідача на корить позивача сплачені нею витрати на правову професійну допомогу у вигляді понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч грн.) у справі №308/12232/24.

До клопотання про стягнення судових витрат адвокатом додано звіт про надання правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги б/н від 24 липня 2024 року на суму 18 000 грн. без зазначення ціни за окрему послугу; акт приймання-передавання наданих послуг від 02.10.2024; розрахунок за договором про надання допомоги б/н від 24 липня 2024 року на суму 18 000 грн. без зазначення ціни за окрему послугу.

На переконання адвоката судові витрати Позивача ОСОБА_10 у вигляді понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч грн.) у справі № 308/12232/24 були вимушеними та є документально підтвердженими. Такий розмір витрат на правничу допомогу відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, обставинам справи та часу, витраченого на надання правничої допомоги.

При розгляді справи, вирішенні питання про стягнення із відповідач витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує те що дана с права відповідно ч.6 ст. 19 ЦПК України, належить до категорії малозначних, значення її для сторін, обсяг доказів які зібрано та надано адвокатом до матеріалів справи, а також те, що відповідачем визнано позов, та те, що проти стягнення із нього судових витрат пов`язаних із наданням правничої професійної допомоги у розмір вісімнадцять тисяч гривень він заперечує.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18)

Так суд враховує, що відповідач по справі визнав позов, що відповідно не потягло за собою необхідності представника позивача готувати відповідь на відзив чи заперечення. Окрім того, представник позивача не брав участі у розгляді справи у суду у судовому засідання оскільки такі не відбувалися.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: у постанові від 24 грудня 2021 року справа № 755/4466/20-ц, зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Разом із тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, суд з урахуванням вище наведено, беручи до уваги ціну позову та розмір задоволених позовних вимог, визнання позовних вимог відповідачем, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, та конкретних обставин справи, складності справи доходить висновку, що заява підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості здійснених адвокатом дій, те що відповідач позов визнав, суд приходить до висновку, що доведеними, документально обґрунтованими та такими, що відповідають критерію розумної необхідності є понесені стороною відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., які слід стягнути з позивача.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 2,3,4,6,9,18,76,77,78,79,80,89,258,263,264 ЦПК України, ст.ст.182,199, 200,201 Сімейного кодексу України, суд:

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 від імені якої діє адвокат Холмогорова Лариса Василівна до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яка продовжує навчання - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , аліменти на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , яка продовжує навчатись, у розмірі 1/4 частки всіх видів доходів ОСОБА_2 , щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - з 26 липня 2024 року і до досягнення нею двадцяти три річного віку або закінчення навчання (в залежності від того, яка подія настане раніше).

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), на користь ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) судові витрати у вигляді понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20 00 (дві тисячі грн.) у справі №308/12232/24.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ), на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 РНОКПП: НОМЕР_3 Паспорт Серії НОМЕР_5 виданий Ужгородським MB УМВС .України в Закарпатській області 01.03.2006 року Адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 РНОКПП: НОМЕР_2 Адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Фазикош О.В.