П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Павлової В.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах Бучанської районної державної адміністрації Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2024 року у справі за позовом заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах Бучанської районної державної адміністрації Київської області до Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом визнання недійсним рішення, скасування державної реєстрації права власності, повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області звернувся до суду з даним позовом.

Позов обґрунтував тим, що Києво-Святошинською окружною прокуратурою встановлено порушення вимог земельного законодавства при розпорядженні землями лісогосподарського призначення на території Дмитрівської сільської ради Бучанського (Києво-Святошинського) району Київської області. Так, на підставі рішення двадцять другої сесії Дмитрівської сільської ради шостого скликання від 18.12.2012 затверджено проект землеустрою щодо відведення гр. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 0,1656 га у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 30.08.2021 № 10-10-0.331-10059/2-21 земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:5101 зареєстрована в Державному земельному кадастрі 01.07.2013 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, розробленого ТОВ «Нова Земля ХХІ» у 2012 році. На підставі вищевказаного рішення та розробленої документації із землеустрою ОСОБА_1 зареєстрував право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:5101 площею 0,1656 га, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.07.2021 № 264388368.

Прокурор вважає, що зазначене рішення органу місцевого самоврядування прийнято з порушенням вимог земельного та лісового законодавства, внаслідок чого воно є незаконним. Прокурор у позові зазначає, що спірні земельні ділянки відносяться до земель лісогосподарського призначення та на час пред`явлення позову перебували у постійному користуванні Ірпінського лісництва державного підприємства «Київське лісове господарство», що підтверджуються проектами організації та розвитку лісового господарства, таксаційними описами, планами лісонасаджень за 2003 та 2014 роки.

Згідно листа ДП «Київське лісове господарство» від 13.08.2021 № 02-598 земельна ділянка з кадастровим номером :02:003: 5101 частково розташовані на землях державного лісового фонду Підприємства (Ірпінське лісництво, кв. 59, вид. 5 (за матеріалами лісовпорядкування 2014 року).

Згідно листа ВО «Укрдержліспроект» від 05.08.2021 № 411 вищевказана земельна ділянка за матеріалами лісовпорядкування 2003 року розташована в кварталі 59 виділ 14 Ірпінського лісництва ДП «Київське лісове господарство».

На думку прокурора рішення Дмитрівської сільської ради від 18.12.2012 про передачу у власність земельних ділянок лісогосподарського призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд прийняте всупереч вимогам п. ґ) ч. 4 ст. 84, ч. 2 ст. 56 Земельного кодексу України.

Прокурор зазначає, що вилучення земельних лісових ділянок із постійного користування спеціалізованих лісогосподарських підприємстві для нелісогосподарських потреб відносилось до виключної компетенції Кабінету Міністрів України.

Відповідно до листа ДП «Київське лісове господарство» від 13.08.2021 № 02-598 підприємство не надавало погодження щодо вилучення земельної ділянки з кадастровим номером 1:02:003:5101.

Згідно листа Секретаріату Кабінету Міністрів України від 17.08.2021 № 26689/0/2-21 Кабінетом Міністрів України рішень про вилучення із державної власності земельної ділянки з кадастровим номером 1:02:003:5101 не приймалось.

Таким чином прокурор зазначає, що ні землекористувач, ні розпорядник земельної ділянки дозволу на вилучення земель лісогосподарського призначення із постійного користування Ірпінського лісництва ДП «Київське лісове господарство» не надавали, у зв`язку з чим рішення Дмитрівської сільської ради від 18.12.2019 суперечить вимогам ч. 5 ст. 116, ч. 9 ст. 149 Земельного кодексу України.

Згідно листа Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 17.08.2021 № 04-48/1488 управління не надавало погодження на зміну цільового призначення спірної земельної ділянки.

Дмитрівська сільська рада перевищила повноваження, передбачені Земельним кодексом України та Законом України «Про місцеве самоврядування» під час розпорядження земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення.

Рішення про державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення за особою, яка протиправно його набула, може бути перешкодою у реалізації речових прав на зазначений об`єкт. На даний час спірна земельна ділянка у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрована за ОСОБА_1 , як наслідок Бучанська районна державна адміністрація позбавлена можливості користуватись і розпоряджатись спірною земельною ділянкою лісового фонду. За вказаних обставин, рішення державного реєстратора від 18.07.2013 за індексним номером 4102679 про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1656 га з кадастровим номером :02:003:5101 має бути скасовано в судовому порядку з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на оспорювану земельну ділянку відповідно до ст.ст. 16, 391 Цивільного кодексу України, ст. 152 Земельного кодексу України, ст.ст. 26, 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

На підставі викладеного, просив суд:

- усунути перешкоди у здійсненні Бучанською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення площею 0,1656 га, що розташована в межах с. Дмитрівка Бучанського району Київської області, шляхом визнання недійсним рішення двадцять другої сесії Дмитрівської сільської ради шостого скликання від 18.12.2012 «Про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 »;

- усунути перешкоди у здійсненні Бучанською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення площею 0,1656 га, що розташована в межах с. Дмитрівка Бучанського району Київської області, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 4102679 від 18.07.2013 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:5101;

- усунути перешкоди у здійсненні Бучанською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення площею 0,1656 га з кадастровим номером :02:003:5101, що розташована в межах с. Дмитрівка Бучанського району Київської області, шляхом їх повернення на користь держави в особі Бучанської районної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.02.2024 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 12 квітня 2024 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов прокурора задовольнити в повному обсязі.

24 червня 2024 року на адресу суду від Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» надійшла заява про заміну третьої особи правонаступником.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 червня 2024 року в порядку процесуального правонаступництва замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державне підприємство «Київське лісове господарство» на Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України».

У судове засідання, призначене на 10.10.2024 року, з`явилися прокурор та представник третьої особи.

Згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків:

Судом встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 264388368 від 05 липня 2021 року земельна ділянка площею 0,1656 га з кадастровим номером :02:003:5101 із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 .

Рішенням двадцять другої сесії Дмитрівської сільської ради шостого скликання від 18 грудня 2012 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1656 га у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 .

На підставі вищевказаного рішення 18 липня 2013 року ОСОБА_1 видано свідоцтво на право власності серії та номером САК№071323, згідно з якого державний реєстратор Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Дідур Б.В. 18 липня 2013 року зареєстрував право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:5101 площею 0,1656 га, про що внесено інформацію до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та присвоєно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 264388368 від 05 липня 2021 року

Згідно з відповіді на лист прокурора, наданої ДП «Київське лісове господарство» від 13 серпня 2021 року №02-598 та наданих фрагментів з публічної кадастрової карти України земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:5101 частково розташована в межах 5 виділу 59 кварталу Ірпінського лісництва ДП «Київський лісгосп» відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 та 2003 року.

Відповідно до листа Київського обласного та по місту Києву управління лісового та мисливського господарства від 17 серпня 2021 року №04-48/1488 останнє згоди на вилучення та зміну цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:5101 не надавало.

Згідно з листа Секретаріату Кабінету Міністрів України від 17 серпня 2021 року №26689/0/2-21 Кабінетом Міністрів України рішень про вилучення із державної власності земельної ділянки з кадастровим номером 1:02:003:5101 не приймалось.

Як вбачається з листа Бучанської районної державної адміністрації Київської області від 29 вересня 2021 року № 01.3-35/1334, Києво-Святошинська окружна прокуратура надіслала на адресу Бучанської районної державної адміністрації Київської області лист від 06 вересня 2021 року №806 вих-21 щодо вирішення питання про вжиття заходів представницького характеру щодо земель на території Бучанського району Київської області. У відповідь на лист прокурора Бучанська районна державна адміністрація Київської області повідомила, що наразі Бучанська районна державна адміністрація Київської області не має фінансової можливості сплатити судовий збір для подачі позовних заяв.

Листом від 01 жовтня 2021 року №1258 вих-21 заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури повідомив Бучанську районну державну адміністрація Київської області про пред`явлення позову до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що спірна земельна ділянка зареєстрована за ОСОБА_1 , а заступник керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури позовних вимог про витребування спірної земельної ділянки не заявив, тому заявлені ним позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання незаконним рішення, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та усунення перешкод у праві користування шляхом повернення на користь держави з незаконного володіння особи не є ефективним способом захисту права.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Зважаючи на вказані норми, прокурором було надано до суду лист ДП «Київське лісове господарство» від 13.08.2021 № 02-598, відповідно до якого земельна ділянка з кадастровим номером :02:003: 5101 частково розташована на землях державного лісового фонду Підприємства (Ірпінське лісництво, кв. 59, вид. 5 (за матеріалами лісовпорядкування 2014 року).

Водночас відповідачем ОСОБА_1 на спростування вказаних доводів не було подано до суду жодних належних контдоказів.

Ст.367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції при вирішенні справи зважає на те, що відповідач не оскаржував рішення суду першої інстанції, який відмовив у задоволенні позову виключно на підставі неналежно обраного способу захисту, а не у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Ті обставини, які прокурор поклав в основу свого позову, зокрема часткового віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, а також щодо недотримання у зв`язку з цим встановленого законом порядку передачі землі в цій частині в приватну власність належним чином підтверджена матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2.06.2016 № 1402-VIII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Частиною 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи на наведене, при вирішенні справи апеляційний суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові 18.01.2023 року (справа № 369/10847/19).

У вказаному правовому висновку Верховний Суд зазначив наступне:

За змістом статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини.

Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується (стаття 393 ЦК України).

Порушення порядку зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам (стаття 21 ЗК України).

У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки (див. висновок Верховного Суду України у постановах від 19 червня 2013 року у справі № 6-57цс13, від 01 липня 2015 року у справі № 6-319цс15).

При цьому, зайняття земельних ділянок лісогосподарського призначення шляхом часткового накладення переданих у власність ділянок на землі лісу треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном. При цьому негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Аналогічні висновки зроблені, зокрема у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 363/2877/18 (провадження № 61-12012св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 363/669/17 (провадження № 61-9067св21).

Отже, у разі встановлення судом факту часткового накладення переданої у власність особи земельної ділянки на землі лісу, ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, а не витребування землі з чужого незаконного володіння, оскільки витребувати можна земельну ділянку лише в цілому, відтак землі лісу безпідставно будуть збільшені на ту частину ділянки, яка ніколи до такої категорії не відносилася.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що вимоги прокурора про усунення перешкод у здійсненні Бучанською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом визнання недійсним рішення двадцять другої сесії Дмитрівської сільської ради шостого скликання від 18.12.2012 «Про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 » та про усунення перешкоди у здійсненні Бучанською районною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 4102679 від 18.07.2013 з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:5101 є правомірними.

При цьому колегія суддів зазначає, що після скасування рішення про передачу ділянки та державної реєстрації вказаної ділянки за ОСОБА_1 він не позбавлений можливості звернутися до органу місцевого самоврядування щодо розроблення технічної документації та вирішення питання про передачу йому у власність тієї частини земельної ділянки, яка на землі лісогосподарського призначення не накладається.

В той же час вимога прокурора про повернення земельної ділянки на користь держави в особі Бучанської районної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 по своїй суті є аналогічною вимозі про витребування майна з чужого незаконного володіння. Неналежність вказаного ж способу захисту зазначена вище.

На цій підставі вказана вимога не підлягає до задоволення.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову прокурора.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для лише часткового задоволення позову, зважаючи на співвідношення задоволених та відхилених позовних вимог, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі по 5889,99 грн з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Києво-Святошинської окружної прокуратури Київської області в інтересах Бучанської районної державної адміністрації Київської області задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2024 року скасувати і ухвалити по справі нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати недійсним рішення двадцять другої сесії Дмитрівської сільської ради шостого скликання від 18.12.2012 року «Про затвердження проекту землеустрою, щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_1 ».

Скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 4102679 від 18.07.2013 року з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:5101;

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області (, адреса: 08112, Київська область, Бучанський район, с. Дмитрівка, вул. Садова, 2) та ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Київської обласної прокуратури (, адреса: м. Київ, бульв. Лесі Українки, 27/2) судовий збір у розмірі по 5889 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять) грн 99 коп з кожного.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько