Справа № 761/9256/24
Провадження № 2/761/6153/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Романишеної І.П.

за участю секретаря Решти Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся представник ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з позовом до ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі по тексту - відповідач-1), та ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач-2), у якому просить суд стягнути з відповідача-1 на його користь позивача 32 360,26 грн. страхового відшкодування, 3 054,35 грн. пені, 520,45 грн. інфляційних втрат та 300,08 грн. - суму 3 % річних, а з відповідач-2 на його користь позивача 28 140,49 грн. відшкодування шкоди, та стягнути з відповідачів на його користь судові витрати.

Звернення до суду мотивовано тим, що 03.10.2023 року за участю позивача та відповідача-2 трапилась дорожньо-транспортно пригода, в результаті якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, з матеріальними збитками. Відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 19.11.2023 року у справі №761/37352/23, ДТП трапилась у зв`язку з порушенням відповідачем-2 Правил дорожнього руху України. Позивач, звернувся до відповідача-1, який застрахував цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №213219602, з метою отримання консультації про подальші дії для отримання страхового відшкодування. У зв`язку з чим, подав до відповідача-1 заяву про страхове відшкодування від 06.10.2023 року із зазначенням особистого банківського рахунку. 09.10.2023 року працівник відоповідача-1 оглянув транспортний засіб позивача, здійснив фотофіксацію та склав акт огляду. Позивач зазначає, що представником відповідача-1 неправомірно і безпідставно дописано вм`ятину боковини в акті огляду транспортного засобу від 09.10.2023 року, оскільки на момент підписання позивачем акта огляду, були відсутні такі записи в акті. Пізніше відповідач-1 запропонував позивачу погодити суму страхового відшкодування, однак, позивач відмовився від запропонованої суми, та подав до відповідача-1 заяву від 08.11.2023 року до якої додано рахунок спеціалізованої станції технічного обслуговування та просив виплатити страхове відшкодування на рахунок такої ремонтної організації. 13.11.2023 року відповідач виплатив страхове відшкодування на особистий рахунок позивача в сумі 39 940,48 грн. без ПДВ. Таким чином, позивач вважає, що відповідач-1 порушив свої обов`язки, визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо порядку визначення суми завданої позивачу шкоди та суми страхового відшкодування, порядку виплати страхового відшкодування і заниження розміру та нездійснення виплати страхового відшкодування в повному обсязі, в тому числі й шляхом безпідставного зменшення страхового відшкодування на суму податку на додану вартість. З метою отримання відшкодування шкоди від відповідача-2 в розмірі різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, позивач 19.02.2024р. надіслав йому заяву-вимогу, яка не була задоволена.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду міста Києва, позовна заява надійшла в провадження судді Романишеної І.П.

Ухвалою суду від 15.03.2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 22.03.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України.

23.04.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві, зокрема, зазначено, що відповідач виконав свій обов`язок, передбачений ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 09.10.2023 року працівником відповідача-1 ОСОБА_3 проведено огляд транспортного засобу позивача, здійснено фотофіксацію пошкоджень і складено акт огляду транспортного засобу від 09.10.2023 року. Відтак у відповідача-1 відсутнє зобов`язання перед позивачем зі сплати страхового відшкоування на підставі висновку експерта зробленого на замовлення позивача. Позивач надав заяви на виплату страхового відшкодування з різними рахунками, тому відповідач-1 прийняв до уваги першу заяву позивача, оскільки, справа вже була сформована і передана на виплату з метою дотримання 90 денного строку для виплати страхового відшкодування згідно п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На момент прийняття рішення про виплату страхового відшкодування позивач не надав актів виконаних робіт та документів про їх оплату, тому у відповідача-1, на той момент, не виникло обов`язку з доплати ПДВ. Відповідач-1 вказує, що запис про вм`ятину задньої правої боковини та фото представник відповідача-1 зробив у процесі проведення огляду, коли ще не було зафіксовано усю інформацію. При цьому, відповідач-1 здійснив розрахунок розміру страхового відшкодування на підставі Звіту №ЦВ/23/5526 від 08.11.2023 року без застосування коефіцієнту фізичного зносу щодо запчастин які підлягають заміні. Відповідач-1 виконав вимоги статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснив огляд транспортного засобу відповідача, на підставі якого звернулося то оцінювача ОСОБА_4 , який склав Звіт про визначення вартості матеріального збитку за №ЦВ/23/5526 від 08.11.2023р., тому у позивача відсутні підстави і право на самостійне звернення до судового експерта з метою визначення розміру завданої йому матеріальної шкоди. Крім цього, відповідач-1 вважає, що висновок експерта, наданий позивачем викликає сумніви, а позивач не спростував правильність нарахувань страхового відшкодування. Саме на позивача, покладається обов`язок довести вину страховика щодо невиплати суми страхового відшкодування у тому розмірі, який він вважає необхідним для повного відшкодування шкоди, сторона відповідача вважає, що позивач такі обставини не довів. Таким чином, відповідач-1 вважає позов необґрунтованим, оскільки відповідач не порушив законних прав позивача.

Відповідач-2 не скористався правом на подання відзиву на позовну заяву.

28.05.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача заперечив проти викладених представником відповідача-1 доводів, та вважає їх необгрунтованими та такими, що базуються виключно припущеннями представника відповідача-1, які суперечать матеріалам справи, нормам матеріального права та усталеній судовій практиці. Зокрема позивач, наголошує на тому, відповідач-1 не мав права виплачувати страхове відшкодування, на рахунок позивача всупереч його волі, вираженій в заяві від 08.11.2023 року. У зв`язку з чим, відповідач-1 утримання суми податку на додану вартість не відповідають вимогам п.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Також, позивач вказав, що представником відповідача-1 неправомірного і безпідставно дописано вм`ятину боковини в акті огляду транспортного засобу від 09.10.2023р. Переконаний, що Звіт від 08.11.2023 року №ЦВ/23/5526, складений оцінювачем ОСОБА_4 є недопустимим, недостовірним і недостатнім доказом, так як оцінювач не здійснював огляд автомобіля позивача, безпідставно розписався в акті огляду і не врахував величину ВТВ. Крім цього, представник позивача заперечує проти пояснень відповідача-1 про відсутність у позивача права на замовлення висновку експерта для визначення розміру завданого йому матеріального збитку.

Ухвалою суду від 09.07.2024 року вирішено перейти до розгляду справи у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін.

10.07.2024 року до суду надійшла заява представника позивача про розподіл судових витрат.

Ухвалою суду від 20.08.2024 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено.

10.09.2024 року до суду надійшла заява відповідача-1 на виконання ухвали суду від 20.08.2024 року.

18.10.2024 року до суду надійшла заява позивача про долучення доказів судових витрат.

Учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про розгляд справи належним чином.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням неявки всіх учасників справи у судове засідання, датою ухвалення рішення у справі є дата складення повного судового рішення - 29.10.2024 року, що узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 05.09.2022р. справа №1519/2-5034/11.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2023 року о 14 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», модель «S-500», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці В.Чорновола біля будинку № 28/1 в місті Києві, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з транспортним засобом марки «Volkswagen», модель «Caddy», номерний знак НОМЕР_2 , що зупинився попереду, який в свою чергу від удару здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Mitsubishi», модель «Outlander», номерний знак НОМЕР_3 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п.13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306, за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно зі ст. 124 КУпАП.

Згідно постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 19.11.2023 року у справі №761/37352/23, водія ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 пошкоджений внаслідок аварії автомобіль марки «Mitsubishi», модель «Outlander», номерний знак НОМЕР_3 , належить позивачу.

Судом встановлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність автомобіля Mercedes-Benz S500 реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №213219602 у відповідача-1.

Зі змісту вказаного полісу вбачається, що загальний розмір страхового відшкодування за шкоду заподіяну майну на одного потерпілого складає 160 000 грн., розмір франшизи 2600 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що 04.10.2023 року відповідачем-1 надіслало позивачу SMS повідомлення, яким повідомило про реєстрацію справи №ЦВ/23/5526. 05.10.2023 року відповідачем-1 надіслало позивачу SMS повідомлення, в якому повідомлялося про призначення для огляду автомобіля позивача представника відповідача-1 ОСОБА_3 і зазначено номер його телефону.

06.10.2023 року позивач засобами поштового зв`язку направив відповідачу-1 повідомлення про настання страхового випадку від 03.10.2023 року, заяву про страхове відшкодування від 03.10.2023 року з проханням виплатити страхове відшкодування на рахунок позивача, копію поліса, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копію посвідчення водія, копію паспорта та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру позивача.

Вказані документи відповідачем-1 отримано 06.10.2023 року, що підтверджується витягом по трек номеру відправлення 9179 та зареєстровано 09.10.2023 року за вхідним номером 12/14555.

09.10.2023 року працівником відповідача-1 проведено огляд транспортного засобу позивача, здійснено фотофіксацію пошкоджень і складено акт огляду транспортного засобу від 09.10.2023 року, що зокрема підтверджено копією акта огляду та представником відповідача-1 у відзиві на позовну заяву.

10.10.2023 року позивач через застосунок Viber надіслав рахунок №/ від 10.10.2023р. працівнику відповідача-1 ОСОБА_3

23.10.2023 року позивач направив відповідачу-1 заяву від 23.10.2023 року з проханням виплатити страхове відшкодування згідно рахунку №/ від 10.10.2023 року гарантійного СТО ТОВ «НІКО АВТОАЛЬЯНС», який додано до заяви. Між тим, у заяві позивач відмовився від погодження запропонованої представником відповідача-1 суми страхового відшкодування в розмірі 36000 грн., вказавши, що така сума не покриває ремонт автомоібіля, який знаходиться на гарантії.

04.11.2023 року представник відповідач-1 надіслав позивачу на застосунок Viber бланк заяви про страхове відшкодування та калькуляцію на суму 32 902,89 грн. і написав повідомлення, в якому зазначено, що направляє заяву та кінцевий розрахунок до виплати 30302,89 грн. за вирахуванням франшизи 2600 грн., а також в повідомленні вказувалося про необхідність роздрукувати заяву та вказати суму страхового відшкодування 30302,89 грн., і відправити фотографію зави на Viber, а оригінал новою поштою на відділення № 71 .

06.11.2023 року позивач повідомленням у застосунку Viber не погодив запропонований представником відповідача-1 розрахунок і зазначив, що проведення експертизи не було.

08.11.2023 року позивач подав до відповідача-1 заяву разом з копією рахунку №/ від 10.10.2023р. СТО ТОВ «НІКО АВТОАЛЬЯНС», зазначив банківські реквізити вказаної СТО та просив виплати страхове відшкодування на її рахунок. Вказану заяву відповідачем-1 отримано 08.11.2023 року, що підтверджується вхідним штампом відповідача-1 №12/16721 від 08.11.2023.

08.11.2023 року на замовлення відповідача-1 оцінювачем ОСОБА_4 складено звіт про визначення вартості матеріального збитку завданого власник у колісного транспортного засобу ЦВ/23/5526 від 08.11.2023 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого власнику майна Mitsubishi Outlander реєстраційний номер НОМЕР_6 , 2021 року випуску, ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_7 , внаслідок ДТП, складає: 49880,57 грн. з ПДВ на вартість матеріалів та складових, відповідно 42540,48 грн. без ПДВ на вартість матеріалів та складових.

13.11.2023 року відповідач-1, керуючись вказаним звітом здійснив виплату страхового відшкодування на особистий рахунок позивача в сумі 39 940,48 грн. без ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією від 13.11.2023 №40727.

Однак, позивач не погодився із порядком та сумою виплати страхового відшкодування та замовив складення висновку експерта у експерта ОСОБА_5 , який здійснив огляд пошкодженого автомобіля позивача 29.11.2023 року з фотофіксацією пошкоджень та склав протокол технічного огляду колісного транспортного засобу №2105 від 29.11.2023 року.

06.02.2024 року експертом ОСОБА_5 складено висновок експерта №2105 від 06.02.2024р., згідно якого, ринкова вартість транспортного засобу MITSUBISHI OUTLANDER реєстраційний номер НОМЕР_6 на дату 03.10.2023 року складає: 897470,78 грн. Вартість відновлювального ремонту ТЗ MITSUBISHI OUTLANDER реєстраційний номер НОМЕР_6 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що трапилася 03.10.2023 року, з врахуванням документів наданих ТОВ "НІКО АВТОАЛЬЯНС", що підтверджують фактичне виконання відновлювального ремонту на дату його проведення 31.01.2024 року складає: 74900,74 грн. Значення величини втрати товарної вартості пошкодженням КТЗ MITSUBISHI OUTLANDER реєстраційний номер НОМЕР_6 внаслідок ДТП, що мала місце 03.10.2023 року становить: 24309,29грн. Вартість матеріального збитку завданого власнику ОСОБА_1 , пошкодженням транспортного засобу MITSUBISHI OUTLANDER реєстраційний номер НОМЕР_6 , унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 03.10.2023 року, на дату оцінки складає: 99210,03 грн.

За складання висновку експерта позивач сплатив 4500,00 грн. що підтверджується рахунком №2105 від 22.11.2023 року, актом виконаних робіт №2105 від 06.02.2024р. та квитанцією до платіжної інструкції 1449301 від 30.11.2023р. на суму 4500 грн.

19.02.2024 року адвокатом позивача надіслано заяву-вимогу до відповідача-2 з проханням відшкодувати позивачу завдану шкоду протягом семи днів з моменту отримання вимоги у розмірі 32 640,49 грн. Однак, відповідач-2 не відшкодував завдану позивачу шкоду.

Як убачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник, зокрема, з приводу невиконання, на думку позивача, відповідачем-1 своїх обов`язків, визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо порядку визначення суми завданої позивачу шкоди та суми страхового відшкодування, порядку виплати страхового відшкодування і заниження розміру та не здійснення виплати страхового відшкодування в повному обсязі, в тому числі й шляхом зменшення страхового відшкодування на суму податку на додану вартість, а також через не відшкодування відповідачем-2 завданої ним шкоди в розмірі різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує наступні норми законодавства.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Пунктом 1 частини другої вказаної статті передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Нормами сттатті 1192 ЦК України закріплено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено статтею 1166 ЦК України.

Так, частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

У відповідності до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як визначено в постанові Верховного Суду від 4 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, внаслідок ДТП у відповідачів виникло деліктне зобов`язання щодо відшкодування шкоди позивачу. У відповідача-1 в межах суми страхового відшкодування, у відповідача-2 в сумі різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 34.2. статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Пунктом 34.3. цієї статті якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Пунктом 34.4. цієї статті для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно пункту 35.1. статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до пункту 36.2. сттатті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

Відповідно до статті 12 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Пунктом 32.7. статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

З матеріалів справи вбачається, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, представником відповідача-1 було проведено огляд транспортного засобу позивача, здійснено фотофіксацію пошкоджень і складено акт огляду транспортного засобу від 09.10.2023 року.

Суд зауважує, що в матеріалах справи знаходиться три копії акта огляду транспортного засобу від 09.10.2023 року, в яких міститься різна інформація.

Копія акта огляду, який сфотографовано позивачем 09.10.2023 року відразу після його підписання позивачем, містить лише його підпис, розділи «Місце огляду», «Показання одометру» і «Пошкодження не пов`язані з аварією» були незаповнені, дата ДТП відсутня.

Копія акта огляду, яку зроблено представником відповідача-1 (09/10/2024 13:31), та надіслана позивачу 06.11.2023 року, також містить підпис лише позивача. Однак, містить допис у розділі «Пошкодження не пов`язані з аварією»: «Боковина задня права вмятина». Розділи «Місце огляду», «Показання одометру» були незаповнені, дата ДТП відсутня і міститься підпис лише позивача.

Копія акта огляду, який міститься у звіті про визначення вартості матеріального збитку завданого власник у колісного транспортного засобу ЦВ/23/5526 від 08.11.2023 року містить дописи в розділах, «Пошкодження не пов`язані з аварією», «Місце огляду», «Показання одометру» який заповнено після надання позивачем 12.10.2023 року фотографії панелі приладів автомобіля, дописано дату ДТП, а також містяться підпис оцінювача та представника страхової компанії, однак не зазначено їхніх прізвищ та ініціалів.

При цьому, позивач стверджує, що оцінювач не був на огляді і не мав права підписувати акт, при цьому, у відзиві на позовну заяву представник відповідача-1 протилежного не спростовує та вказує, що страхова компанія надала заяву оцінювачу ОСОБА_4 , разом з усіма необхідними матеріалами, а саме: протокол огляду ТЗ та фотознімками ТЗ для визначення вартості матеріального збитку транспортного засобу.

Згідно з пунктом 5.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом міністерства юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі - Методика) під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.

З сукупності встановлених фактів вбачається, що після підписання позивачем акта огляду транспортного засобу від 09.10.2023 року, до нього неодноразово, без відома і згоди позивача, вносились дописи, які не були погоджені позивачем, та зроблені після закінчення огляду транспортного засобу.

Відповідач-1 заперечуючи проти вимог позивача посилається на статтю 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає здійснення страховиком відшкодування оціненої шкоди, та обґрунтовує свої заперечення Звітом про визначення вартості матеріального збитку завданого власник у колісного транспортного засобу ЦВ/23/5526 від 08.11.2023 року, який складений оцінювачем ОСОБА_4 , без застосування коефіцієнту фізичного зносу.

Матеріали справи не місять узгодження між позивачем і відповідачем-1 розміру страхового відшкодування, а навпаки містять відомості, які вказують на незгоду позивача з визначеним страховою команією розміром страхового відшкодування.

Разом з тим, Звіт ЦВ/23/5526 від 08.11.2023 року, який складений оцінювачем ОСОБА_4 на замовлення відповідача-1 без особистого огляду пошкодженого транспортного засобу позивача, що є порушенням вимог пунктів 1.3, 5.1, 5.5 Методики.

Пунктом 1.2 закріплено, що методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Відповідно до 1.3 Методики, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Відповідно до пункту 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) дає змогу за допомогою органолептичних методів визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), в якому міститься обґрунтування неможливості надання об`єкта дослідження на огляд, у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.

Пунктом 8.1 Методики передбачено, що для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту.

Відповідно до пункту 8.5 Методики калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ.

Відповідно до пункту 4.3 даної Методики, за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження) за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта або інший документ, передбачений законодавством (далі - висновок експерта).

Крім цього, відповідно до п.4.4 зазначеної Методики у звіті (акті) або висновку експерта про оцінку КТЗ зазначається, зокрема, дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом); відомості про осіб, які брали участь в огляді об`єкта оцінки, якщо їх участь обумовлена призначенням оцінки або договором про виконання оцінки.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

Відповідно частини другої статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб.

З матеріалів справи вбачається, що власник пошкодженого майна - позивач не ініціював і не давав доручення на проведення оцінки свого майна іншим суб`єктом оціночної діяльності, окрім експерта ОСОБА_5 , який безпосередньо оглядав пошкоджений автомобіль позивача. Оцінювач ОСОБА_4 особисто не оглядав автомобіль позивача, а використав акт огляду, в який внесені дописи після закінчення огляду і підписання його позивачем, і на підставі фотографій, які зроблені працівником відповідача-1 09.10.2023 року.

Отже, Звіт ЦВ/23/5526 від 08.11.2023 року складений з недотриманням вимог статей 10-11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та п.п. 1.3, 5.1, 5.5, 8.1, 8.5 Методики та статей 10-11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»,

Таким чином, відповідач-1 розрахував страхове відшкодування всупереч вимогам ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки, у відповідача-1 відсутній належний, допустимий, достатній і достовірний доказ про оцінену шкоду, яким міг бути висновок експерта, експертний висновок або звіт оцінювача складений у відповідності до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Правова позиція щодо неможливості брати до уваги звіт експерта автотоварознаця, який особисто не оглядав транспортний засіб, висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №752/16797/14-ц (п.п. 44, 45).

Суд зауважує, що відповідачем-1 безпідставно не враховано заяву позивача від 08.11.2023 року, в якій він визначив спосіб виплати страхового відшкодування на рахунок гарантійного СТО ТОВ «НІКО АВТОАЛЬЯНС», оскільки відповідач-1 прийняв рішення про виплату страхового відшкодування 13.11.2023 року, тобто після отримання заяви позивача за вх. №12/16721 від 08.11.2023 року, про що свідчить страховий акт №ЦВ/23/5526 від 13.11.2023 року.

Враховуючи зазначене, суд не бере до уваги доводи відповідача-1, що на момент отримання заяви позивача справа вже була сформована і передана на виплату з метою дотримання 90 денного строку для виплати страхового відшкодування.

Отже, з моменту отримання заяви позивача від 08.11.2023 року, у відповідача-1 виникло зобов`язання здійснити виплату суми страхового відшкодування на рахунок ремонтної організації з урахуванням податку на додану вартість.

Тому, дії відповідача-1 щодо залишення без розгляду заяви позивача від 08.11.2023 року та виплати страхового відшкодування, всупереч волі позивача, на його рахунок, а не на рахунок ремонтної організації, з утриманням суми податку на додану вартість не відповідають вимогам пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача-1 зазначає про відсутність у позивача права на звернення до судового експерта, з метою визначення розміру завданої йому матеріальної шкоди, а також про невідповідність пошкоджень у акті огляду, складеному експертом ОСОБА_5 тим пошкодженням, що зазначені у ремонтній калькуляції, яка міститься у висновку експерта. Оскільки, у протоколі огляду зафіксовано пошкодження підсилювача заднього бамперу, натомість у ремонтній калькуляції вказується причіпний пристрій.

Однак, такі пояснення спростовуються матеріалами справи, у зв`язку з наступним.

Дослідивши висновок експерта №2105 від 06.02.2024 року судом встановлено, що в пункті 3 таблиці 3, на міститься на сторінці 15 висновку зазначено про деформацію причіпного пристрою з посиланням на фотографії №17-18, що відповідає пошкодженню зафіксованому в позиції під номером 3 в протоколі огляду №2105 віл 29.11.2023 року. З фотографій №17-18, що містяться в додатку №1 до висновку експерта вбачається, що причіпний пристрій і є тим самим підсилювачем заднього бампера, тобто залізною балкою з фаркопом. Крім цього, у висновку додатком №6 додано наряд-замовленням №НЦ009361 від 31.01.2024 року в якому на 43-й позиції запчастин зазначено причіпний пристрій номер запчастини FPAUT19 вартістю 8500 грн., яка відображена в ремонтній калькуляції (в аркуш 2 додатку №3 до висновку експрета).

Між тим, відповідач-1 не надав заперечень стосовно наданого позивачем наряду-замовлення №НЦ009361 від 31.01.2024 року, який є актом виконаних робіт, з офіційного ТОВ «НІКО АВТОАЛЬЯНС», згідно якого було проведено ремонт автомобіля позивача на суму 75464,24 грн., що є більшою ніж вартість відновлювального ремонту, що визначена у висновку експерта №2105 від 06.02.2024 року на суму 74 900,74 грн.

Разом з тим, судом досліджено Звіт ЦВ/23/5526 від 08.11.2023 року, який складений оцінювачем ОСОБА_4 і встановлено, що в ремонтній калькуляції, яка міститься у звіті не враховано заміну підсилювача заднього бамперу/причіпного пристрою, однак, необхідність його заміни визначено у акті огляду транспортного засобу від 09.10.2023р., який долучений до звіту. Отже, звіт складено з порушенням пункту 8.5 Методики так, як калькуляція вартості відновлювального ремонту складена не у відповідності до результатів технічного огляду транспортного засобу.

Пунктом 34.4 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Отже, позивач, як потерпілий у ДТП, має право на звернення до експерта з метою виготовлення відповідного висновку експерта.

Частиною третьою статті 102 ЦПК України встановлено, що висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Право учасника справи на подання до суду висновоку експерта, складеного на його замовлення закріплене у частині першій статті 106 ЦПК України.

Відповідно до частини шостої та сьомої статті 102 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Крім цього, частиною 5 статті 106 ЦПК України закрпілено, що у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Відповідно до частини першої статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18, суд зазначив що: ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Судом встановлено, що висновок експерта №2105 від 06.02.2024 року підготовлено для подання до суду, за наслідками безпосереднього огляду транспортного засобу, із фотофіксацією, з посиланням на відповідні вихідні дані та із повним дотриманням відповідних методик, а експерт був обізнаний (попереджений) про відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку.

Отже, суд приходить до переконання, що вимога позивача стосовно відшкодування матеріальної шкоди, заподіяних йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди виходячи з розміру оціненої шкоди на підставі висновку експерта №2105 від 06.02.2024 року, є обгрунтованою, а вказаний висновок експерта є належним доказом вартості заподіяної шкоди позивачу у зв`язку з пошкодженням його транспортного засобу.

Суд звертає увагу, що позивачем надано докази реальних витрат на відновлювальний ремонт його автомобіля на суму 75464,24 грн. з ПДВ, що підтверджується нарядом-замовленням №НЦ009361 від 31.01.2024 року на суму 75464,24 грн. з ПДВ, який є актом виконаних робіт, та платіжними інструкціями про оплату ремонту №0.0..1, №0.0..1, №0.0..1, а також докази витрат на проведення дефектування пошкоджень на офіційному СТО під час огляду автомобіля 09.10.2023 року на суму 1 231,20 грн.

У постанові Верховного Суду від 06.07.2018 року у справі № 924/675/17 зроблено висновок, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу про стягнення з відповідача-1 на користь позивача 32 360,26 грн. страхового відшкодування (74 900,74 грн. (вартість відновлювального ремонту транспортному засобу) - 39 940,48 грн. (сума виплаченого відповідачем-1 страхового відшкодування) - 2600 грн. (сума франшизи).

Крім зазначеного, страхове відшкодування за полісом №213219602 не покриває завдану позивачу шкоду в повному обсязі, а саме: франшизу по полісу в розмірі 2600 грн., втрату товарної вартості в розмірі 24309,29 грн. та витрати позивача на дефектування пошкоджень в розмірі 1 231,20 грн.

Згідно з статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до статті 12 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Пунктом 32.7 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17 зробила висновки, що принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вказане, Велика Палата Верховного Суду вважає, що стаття 1194 ЦК України застосовується до будь-яких правовідносин, в яких бере участь особа, яка заподіяла шкоду та застрахувала свою цивільну відповідальність.

Велика Палата Верховного Суду бере до уваги те, що іншої норми яка б визначала особливості відповідальності осіб, які застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82 ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, відповідач-2, як особа, винна у завданні шкоди позивачу, зобов`язаний відшкодувати йому різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе задовольнити вимогу про стягнення з відповідача-2 на користь позивача 28 140,49 грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача-1 пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до правової позиції, зазначеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.07.2023 року у справі № 910/16820/21, частина друга статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, відповідачем-1 порушив порядок виплати та виплатив 13.11.2024 року страхове відшкодування позивачу не у повному обсязі, отже права позивача на отримання належної грошової суми страхового відшкодування є порушеними з 13.11.2023 року, тому суд вважає за можливе задовольнити вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати виходячи з суми недоплаченого страхового відшкодування 32360,26 грн. за період заборгованості 14.11.2023 року до 05.03.2024 року, саме: 3 054,35 грн. пені, 520,45 грн. інфляційних втрат та 300,08 грн. - суму 3 % річних, приймаючи до уваги обгрунтований у позові розрахунок штрафних санкції, який жодним чином не спростований відповідачем-1.

Положеннями статтей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, частини першої статті 13 ЦПК України.

Водночас, згідно частини першої статті 82 ЦПК України, оставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, - частини першої статті 76 ЦПК України.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень, - статті 77 ЦПК України.

У відповідності до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до положень сттатті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вбачає підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Якщо суд, розглядаючи справу, врахував висновок експертизи, яка проведена ще до подання позову, сторона має право отримати відшкодування за проведення такої експертизи. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22.

Отже, враховуючи задоволення позову, врахування судом висновку виготовленого на замовлення позивача, суд приходить до висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211,40 грн., а також витрати на проведення експертизи в розмірі 4 500 грн. пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 76-82, 89, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, - задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 32 360,26 грн. страхового відшкодування, 3 054,35 грн. пені, 520,45 грн. інфляційних втрат та 300,08 грн. - суму 3 % річних, судовий збір у розмірі 681,75 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 2532,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28 140,49 грн матеріальної шкоди, судовий збір у розмірі 529,45 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 1967,10 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ;

Відповідач 1 - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант»: м.Київ, бул. Л.Українки, 26, ;

Відповідач 2 - ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_9 .

Повний текст рішення складено 29.10.2024 року.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА