Провадження № 22-ц/802/928/24 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Черняк О. В.,

з участю:

державного виконавця Арсенюк О. В.,

заінтересованих осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи Масюк Г. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Арсенюк Оксани Валеріївни заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визначення частки боржника у майні, що належить на праві спільної сумісної власності, за апеляційною скаргою заінтересованої особи ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

27.05.2024 року головний держаний виконавець ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (далі Відділ ДВС) Арсенюк О. В. (далі державний виконавець) звернулася до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначила, що на примусовому виконанні у Відділ ДВС перебуває виконавче провадження № 51093161, щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сенс-Банк» (ПАТ «Альфа-Банк») заборгованості в загальному розмірі 422686,30 грн. Боржник вказану суму боргу добровільно не повертає. При здійсненні виконавчого провадження № 51093161 щодо ОСОБА_1 було встановлено, що будь-які грошові активи та доходи у боржника відсутні, рухоме майно за нею не зареєстровано. Натомість, в ході проведення виконавчих дій було встановлено, що ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності володіє квартирою АДРЕСА_1 .. Оскільки на даний час виникла необхідність у зверненні стягнення на майно боржника в рахунок погашення кредитної заборгованості, а тому просить суд визначити за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частку у зазначеній квартирі, якою остання спільно володіє з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 липня 2024 року подання головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Арсенюк О. В. заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визначення частки боржника у майні, що належить на праві спільної сумісної власності задоволено.

Визначено, що ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на праві спільної сумісної власності належить 1/5 частка квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з ухвалою суду, заінтересована особа ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права, висновки суду, зроблені в ухвалі, не відповідають обставинам справи. Просить ухвалу скасувати, постановити нове рішення, яким в задоволенні подання відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу головний державний виконавець Арсенюк О. В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

В судовому засіданні державний виконавець ОСОБА_6 заперечила апеляційну скаргу, заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представник заінтересованої особи ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, заслухавши думку учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Порядок визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, встановлено ст. 443 ЦПК України, відповідно до якої питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 51093161 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Сенс Банк» (ПАТ «Альфа-Банк») заборгованості за кредитним договором № 490077512, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 124100,68 грн; заборгованості за відсотками в сумі 38725,19 грн; пені 259760,43 грн, а також витрати по сплаті третейського збору.

На даний час вищевказана сума боргу боржником не повернута, хоча останній достовірно відомо про наявність щодо неї виконавчого провадження № 51093161.

При здійсненні виконавчого провадження № 51093161 щодо ОСОБА_1 було встановлено, що будь-які грошові активи та доходи у боржника відсутні, рухоме майно за нею не зареєстровано.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , співвласниками якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Отже, квартира належить співвласникам в рівних частинах, тобто по 1/5 частки кожному, а тому вважає за можливе визначити за ОСОБА_1 1/5 частку в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

Визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для подальшого вирішення виконавцем питання про можливе звернення стягнення на цю частку. Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Крім того, задоволення подання виконавця не порушує прав інших співвласників квартири, оскільки за ними залишається право спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Підставою звернення державного виконавця до суду із цим поданням стало те, що бездіяльність боржника ускладнює виконання рішення та на переконання виконавця є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким він володіє спільно з іншими особами. Таке майно є спільною сумісною власністю боржника та її чоловіка, набуте ними в шлюбі, частку боржника в цьому майні не визначено.

За змістом частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний.

Єдиною допустимою законом формою звернення виконавця до суду за вирішенням питання про визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, є звернення з поданням.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 2-259/11 від 08.06.2022 року.

Отже, визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове стягнення боргу з боржника, який не має іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

Визначення такої частки не призведе до звуження належних боржнику або заінтересованій особі прав на житло, оскільки предметом розгляду подання є не звернення стягнення на майно, а лише визначення частки боржника у спільній сумісній власності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі № 464/2227/17.

З урахуванням відкритого виконавчого провадження виникає питання щодо порядку звернення до суду щодо визначення частки боржника у спільному майні (позовне провадження, подання державного виконавця).

Практика ЄСПЛ свідчить, що за наявності спору про право цивільне держава повинна забезпечити учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів.

На досягнення цієї мети спрямовані правила процесуального закону, що регламентують позовне провадження.

У вищезазначеній постанові у справі № 464/2227/17Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновки про те, що якщо юрисдикційність спору залежить від суб`єктного складу сторін, то вона визначається виходячи із суб`єктного складу співвласників спірного майна;«У зазначеній справі стверджуваними співвласниками були фізичні особи, тому Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що з огляду на суб`єктний склад співвласників спірного майна спір підлягатиме вирішенню за правилами цивільного судочинства».

Встановлено, що між ПАТ «Сенс Банк» (ПАТ «Альфа-Банк») і ОСОБА_1 є договірні невиконані зобов`язання. Також за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , співвласниками якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Тобто, спір щодо належності майна до спільної сумісної власності відсутній, а тому покликання в апеляційній скарзі на неможливість розгляду справи в такому порядку через існування спір про право є безпідставним.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та узгоджуються з вимогами чинного законодавства.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що мотиви суду першої інстанції є обґрунтованими та відповідають вимогам закону, а наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів, власним тлумаченням законодавства та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заінтересованої особи ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 липня 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2024 року.

Головуючий

Судді :