Житомирський апеляційний суд
Справа №272/331/21 Головуючий у 1-й інст. Карповець В. В.
Категорія 53 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №272/331/21 за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» про визнання договору оренди недійсним та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок», поданою через адвоката Мартиновського Олександра Валерійовича,

на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Карповця В.В. в м.Андрушівці,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» (далі - ПСП «Агрофірма «Світанок»). Просив: визнати недійсним договір оренди землі від 28 вересня 2016 року, за яким в оренду ПСП «Агрофірма «Світанок» передано земельну ділянку площею 4,7973 га з кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, Павелківська сільська рада; усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 4,7973 га з кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, Павелківська сільська рада, шляхом вилучення її із користування ПСП «Агрофірма «Світанок» та повернення її у первісний стан; скасувати запис про державну реєстрації договору оренди землі від 28 вересня 2016 року б/н, укладеного між ОСОБА_1 та ПСП «Агрофірма «Світанок», додаткова угода до договору оренди землі від 21 липня 2017 року б/н, щодо земельної ділянки площею 4,7973 га з кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, Павелківська сільська рада, вчинений державним реєстратором Ярмолою Н.Р., Житомирська обласна філія Комунального підприємства «Солом`янка-Сервівс» Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Житомирська область, номер запису 18279555.

Свої вимоги обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 . Ним від матері успадкована земельна ділянка площею 4,7973 га з кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, Павелківська сільська рада. За ним 12 квітня 2016 року зареєстроване право власності на вказану земельну ділянку. З метою оформлення спадкових прав він видав довіреність на ім`я ОСОБА_3 , яку 17 січня 2018 року скасував. Нещодавно йому стало відомо, що ОСОБА_3 від його імені 28 вересня 2016 року підписаний договір оренди землі, за умовами якого вказана вище земельна ділянка, що належить йому на праві власності, передана в оренду ПСП «Агрофірма «Світанок» строком на 10 років. Окрім того, 21 липня 2017 року ОСОБА_3 від його імені також підписана додаткова угоду до договору оренди землі, за якою строк оренди становить 16 років. Він наміру укладати договір оренди землі не мав, згоди на укладення такого договору не давав, жодної особи на укладення договору оренди землі від його імені не уповноважував та власноруч договір не підписував. Довіреність, яка була видана на ім`я ОСОБА_3 , містила лише повноваження щодо прийняття спадщини та оформлення права власності на земельну ділянку. За таких обставин, він вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року позов задоволений частково. Визнано недійсним договір оренди землі від 28 вересня 2016 року, за яким в оренду Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» передано земельну ділянку площею 4,7973 га з кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Павелківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Усунуті перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, площею 4,7973 га із кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Павеківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, шляхом вилучення із користування Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» та повернення її в первісний стан. Скасований запис про державну реєстрацію договору оренди землі від 28 вересня 2016 року б/н, укладеного між ОСОБА_1 та Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Світанок», додаткову угоду до договору оренди землі від 21 липня 2017 року б/н, щодо земельної ділянки площею 4,7973 га із кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська обл., Андрушівський район, Павелківська сільська рада, вчинений державним реєстратором Ярмолою Наталією Романівною, Житомирська обласна філія Комунального підприємства «Солом`янка-Сервіс» Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Житомирська область, номер запису 18279555. Вирішено питання судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ПСП «Агрофірма «Світанок» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову про визнання договору оренди недійсним, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування запису про державну реєстрацію відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга аргументована тим, що суд не врахував факту, що відповідач протягом усього часу існування орендних правовідносин сумлінно ставився до виконання своїх цивільно-правових обов`язків, та починаючи з 2015 року, систематично сплачував позивачу оренду плату. Крім того, у ході розгляду справи позивач визнав факт особистого отримання орендної плати. За таких обставин, позивач бажав настання правових наслідків укладення договору оренди землі, а тому його дії умисно направлені на визнання такого договору недійсним з подальшим скасуванням запису про реєстрацію речового права. Також суд надав перевагу одному письмовому доказу, яким є висновок судово-почеркознавчої експертизи, та при цьому не здійснив дослідження доказів, наданих відповідачем, що призвело до порушення принципу рівності сторін. Суд не прийняв до уваги приписи ст.ст.203, 204, 215 ЦК України та не врахував практику Верховного Суду з приводу врегулювання подібних правовідносин. Так, у постанові Великої Палати Верховного суду від 05 червня 2018 року в справі №338/180/17 відображено правовий висновок згідно з яким неможливо вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі №227/3760/19-ц міститься висновок згідно з яким, у разі якщо договір виконувався обома сторонами (зокрема, орендар користувався майном і сплачував за нього, а орендодавець приймав платежі), то кваліфікація договору як неукладеного виключається, такий договір оренди вважається укладеним та може бути оспорюваним (за відсутності законодавчих застережень про інше). Зазначені позиції Верховного Суду свідчать про те, що фактичне укладення правочину в спосіб його виконання (за відсутності законодавчих застережень про інше) не суперечать правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року в справі №145/2047/16-ц, відповідно до якої правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Відповідно до пункту 7.34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі №227/3760/19-ц наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Отже, спірний договір оренди земельної ділянки є укладеним у порядку встановленому законодавством України, оскільки виконувався обома сторонами. Скаржник наголосив на тому, що суд не звернув уваги на недобросовісність дій позивача, оскільки упродовж майже п`яти років позивача влаштовували усі істотні умови договору оренди. Останній отримував вчасно оренду плату та до 2021 року не вчиняв будь-яких дій, спрямованих на розірвання такого договору. На переконання скаржника, пред`явлення позову спрямоване на порушення прав відповідача, як орендаря земельної ділянки. ОСОБА_1 обраний неправильний спосіб захисту його цивільних прав та інтересів. Так, позивач просить усунути перешкоди у користуванні земельної ділянки, шляхом вилучення її з користування ПСП «Агрофірма «Світанок» та повернення в первісний стан. Такі вимоги позивача відповідають договірним зобов`язальним правовідносинам, оскільки відповідач користується земельною ділянкою на підставі договору оренди землі. Водночас, зазначений вище спосіб захисту цивільного права позивача виключається з огляду на те, що останній вважає договір оренди землі неукладеним. Крім того, пред`явлення віндикаційного позову обмежується строками позовної давності, який у даному випадку було пропущено. Однак судом до спірних правовідносин позовну давність не застосовано. Крім того, судом не враховано презумпцію обізнаності позивача з оспорюваними записами та обов`язок позивача знати про свій майновий стан та стан свого майна. Так, позивачем не доведено факту того, що він не знав та/або не міг дізнатися про порушення свого цивільного права та отримати відповідну інформацію раніше. Судом також не враховані правові висновки, що містяться пункті 74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року в справі №367/2022/15-ц відповідно до яких, рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, а тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. Згідно з пунктом 5.17 постанови Верховного Суду від 04 вересня 2018 року в справі №915/127/18 за певних умов належним способом захисту прав може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права. Крім того, відповідно до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до переліку рішень суду, які підлягають до виконання не належить рішення про скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а тому такий спосіб захисту права не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною цим Законом.

Від позивача відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, що відповідає положенням частини третьої ст.360 ЦПК України.

У судовому засіданні, яке проведено в режимі відеоконференції, представник відповідача адвокат Мартиновський О.В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зокрема пояснив, що формулювання позовної вимоги шляхом вилучення земельної ділянки із користування ПСП «Агрофірма «Світанок» та повернення в первісний стан є способом захисту права власності, який полягає у витребуванні майна в особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, оскільки договір не був укладеним, що в свою чергу є віндикаційним позовом, до якого застосовуються строки позовної давності. Також позивач добровільно регулярно отримував від відповідача орендну плату за договором, що свідчить про взаємне його виконання обома сторонами. Дії позивача відносно відповідача є недобросовісними.

Представник позивача адвокат Карачун І.О. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому пояснив, що позивач просить усунути йому перешкоди в користуванні належною йому на праві власності земельною ділянкою та повернути її, для того, щоб він міг на власний розсуд розпоряджатися нею. Заявлений саме негаторний позов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 .

Позивач довіреністю від 16 березня 2016 року, яка посвідчена у нотаріальному порядку, уповноважив ОСОБА_4 представляти його інтереси з питання оформлення його спадкових прав на майно, яке залишилося після смерті його матері, та отримати свідоцтва про право на спадщину на його ім`я (а.с.15).

Після смерті матері за заповітом ОСОБА_1 успадкував земельну ділянку площею 4,7973 га з кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Павелківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане 11 квітня 2016 року приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу (а.с.14). Відповідно до актуальної інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 11 квітня 2016 року за ОСОБА_1 , тобто позивачем, зареєстровано право власності на вказану вище земельну ділянку (а.с.23).

Згідно з договором оренди землі від 28 вересня 2016 року земельна ділянка площею 4,7973 га з кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Павелківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, надана строком на 10 років в оренду Приватному сільськогосподарському підприємству «Агрофірма «Світанок» (а.с.19-20).

Відповідно до додаткової угоди від 21 липня 2017 року до вказаного вище договору оренди землі, строк оренди спірної земельної ділянки Приватним сільськогосподарським підприємством «Агрофірма «Світанок» становить 16 років, з правом пролонгації (а.с.21).

За інформацією, яка відображена у витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, 20 грудня 2016 року на підставі договору оренди землі від 28 вересня 2016 року та додаткової угоди до договору оренди землі від 21 липня 2017 року за відповідачем зареєстровано право оренди спірної земельної ділянки, яка на праві власності належить позивачу, на 16 років, з правом пролонгації (а.с.24).

Позивач 17 січня 2018 року припинив дію довіреності на представництво його інтересів, яку він видавав на ім`я ОСОБА_4 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей (а.с.16,18).

Позивачем на адресу ПСП «Агрофірма «Світанок» надіслана претензія в поряду досудового врегулювання спору, у якій він просив усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою, що належить йому на праві приватної власності, площею 4,7973га з кадастровим номером :03:000:0199 із цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Павелківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, шляхом повернення її у його користування та до первісного стану (а.с.25-30).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За положеннями частини першої ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша ст.627 ЦК України).

Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За частиною першою ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої та другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою ст.15 Закону України «Про оренду землі» унормовано, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Велика Палата Верховного Суду в пунктах 6.21-6.24 своєї постанови від 26 жовтня 2022 року в справі №227/3760/19-ц виснувала, що у випадках, коли сторона не вивила свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Законодавець за загальним правилом, викладеним у ст.218 ЦК України, не передбачає наслідків у виді недійсності правочину у разі недотримання вимог щодо письмової форми правочину, встановлюючи водночас коло доказів, якими одна із сторін може заперечувати факт вчинення правочину або окремих його частин (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису, інші докази, крім свідчень свідків).

За змістом ст.ст.76,102 ЦПК України висновок експерта є доказом обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань, тож на його підставі особа може заперечувати факт вчинення правочинну.

У постанові від 04 вересня 2019 року в справі №760/10691/18 Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язок доказування невідповідності підпису особі на оспорюваному договорі процесуальний закон покладає на позивача, а тому саме він зобов`язаний це доводити, зокрема у спосіб, визначений ним та законом, шляхом проведення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Із урахуванням фактичних підстав позову, до складу предмета доказування входить обставина, чи підписував ОСОБА_1 особисто договір оренди землі та додаткову угоду до договору оренди землі, чи укладав позивач договір, чи було його волевиявлення на укладення такого правочину.

Так, у матеріалах справи міститься висновок експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 10 червня 2022 року №2839/2840/22-32 (Київський науково-дослідний інститут судових експертиз) із якого слідує, що підписи в графі «Орендодавець» договору оренди землі від 28 вересня 2016 року та додаткової угоди до договору оренди землі виконані не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.108-111). Цей доказ відповідачем належними та допустимими доказами не спростований.

Отже, оскільки належними доказами беззаперечно доведений факт, що ОСОБА_1 особисто договір оренди землі від 28 вересня 2016 року та додаткову угоду до договору оренди землі від 21 липня 2017 року не підписував, то договір оренди землі є таким, що не відбувся, тобто є неукладеним, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини за відсутності волевиявлення позивача на укладення правочину із відповідачем.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Аргументи апеляційної скарги стосовно того, що визнавати договір оренди землі неукладеним лише з тієї підстави, що його не підписав особисто позивач, є незаконним, колегія суддів апеляційного суду відхиляє з огляду на те, що підпис є невід`ємним елементом і реквізитом письмової форми договору та матеріали справи містять належні, допустимі та достатні та докази на підтвердження того, що позивач не підписував договір оренди. За таких фактичних обставин, договір відповідно до положень чинного законодавства є неукладеним, тобто таким, що не відбувся.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач отримував від відповідача орендну плату, належну йому за договором оренди, і тим самим підтвердив наявність між сторонами договірних правовідносин, спростовуються наступним (а.с.52).

Відповідно до частини другої ст.205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Отже, конклюдентними діями може підтверджуватися лише укладення договору в усній формі. Проте, Закон України «Про оренду землі» передбачає укладення договору оренди землі виключно у письмовій формі.

Враховуючи конкретні обставини справи, що розглядається, колегія суддів не вбачає підстав для застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) до правовідносин, що склалися між сторонами у цій справі.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року в справі №378/1194/20), від 14 грудня 2022 року в справі №394/85/21-ц.

Посилання ПСП «Агрофірма «Світанок» як на підставу апеляційного оскарження на застосування норм права без урахування висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі №338/180/17 та від 05 червня 2018 року в справі №338/180/17 не заслуговують на увагу, оскільки у справі, яка переглядається у апеляційному порядку, та у справах, на які посилається скаржник, встановлені різні фактичні обставини.

Отже, неукладений правочин не породжує правових наслідків, а тому не може бути визнаний недійсним. Задовольняючи позовну вимогу про визнання недійсним договору оренди землі від 28 вересня 2016 року, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що задоволення такої вимоги не є ефективним способом захисту порушеного права. Вимога про визнання договору оренди землі недійсним із тих підстав, що ОСОБА_1 не підписував цей договір та не погоджував його умови, задоволенню не підлягає у зв`язку з тим, що позивачем в цій частині обраний неефективний (неналежний) спосіб захисту своїх прав.

За змістом ст.ст.15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки.

Даної правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року в справі № 358/815/17.

Встановивши, що договір оренди землі і додаткову угоду до нього позивач ОСОБА_1 не підписував та відсутні підстави вважати, що договір оренди землі є укладеним, апеляційний суд доходить висновку щодо необхідності усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом її повернення відповідно до вимог ст.391 ЦК України.

За положеннями частини першої ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зайняття спірної земельної ділянки фактичним користувачем, тобто відповідачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника, тобто позивача, його права володіння цією ділянкою. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач ОСОБА_1 , як власник земельної ділянки вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним останньому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки. Негаторний позов можна заявляти впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Наявність у позивача володіння земельною ділянкою визначається, виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння. Особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього усі правомочності власника, включаючи право володіння.

Як вже зазначалося вище, договір оренди спірної земельної ділянки позивач не підписував та, відповідно, з істотними умовами цього договору не погоджувався, договір оренди землі не є укладеним. Зайняття спірної земельної ділянки фактичним користувачем, яким є ПСП «Агрофірма «Світанок», розглядається як таке, що не пов`язане із позбавленням ОСОБА_1 , як власника, його права володіння на цю земельну ділянку.

Оскільки позивач просить усунути йому перешкоди у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача повернути позивачу земельну ділянку, то колегія суддів доходить висновку, що такі вимоги позивача є цілком обґрунтованими та є ефективним способом захисту порушеного права, а тому підлягають до задоволення. Некоректне формулювання цієї вимоги у позовній заяві усунуто судом у процесуальний спосіб у судовому засіданні. Також враховано, що вимога про захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, тотожна змісту формулювання, яке зазначено позивачем у його претензії до відповідача усунення перешкод у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження спірною земельною ділянкою.

Судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховані висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що відповідає положенням частини четвертої ст.263 ЦПК України.

За таких обставин, як вже зазначалося вище, ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою, зокрема шляхом заявлення вимог про її повернення. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, тому доводи апеляційної скарги з приводу способу захисту порушеного права та не застосування судом першої інстанції строку позовної давності, про застосування якого заявлено представником відповідача у суді першої інстанції, безпідставні з огляду на заявлення негаторного, а не віндикаційного позову.

Позовна вимога про скасування запису про державну реєстрацію договору оренди землі від 28 вересня 2016 року б/н, укладеного між ОСОБА_1 та ПСП «Агрофірма «Світанок», додаткова угода до договору оренди землі від 21 липня 2017 року б/н, щодо земельної ділянки площею 4,7973 га з кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, Павелківська сільська рада, вчинений державним реєстратором Ярмолою Н.Р., Житомирська обласна філія Комунального підприємства «Солом`янка-Сервівс» Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Житомирська область, номер запису 18279555, задоволеною бути не може з наступних мотивів.

Згідно з частиною п`ятою ст.6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до частини другої ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права на підставі договору оренди землі від 28 вересня 2016 року, додаткової угоди від 21 липня 2017 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 грудня 2016 року зареєстровано право оренди спірної земельної ділянки (а.с.24).

За змістом пункту 1 частини першої ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі №914/2350/18 (914/608/20) зазначено, що «з урахуванням конкретних обставин справи та положень абзаців другого та третього частини третьої ст.26 Закону №1952-IV задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності може призвести до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності (за умови, якщо суд, задовольнивши таку позовну вимогу, вирішить тим самим спір про право, наявний між сторонами). На підставі викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року в справі №545/1883/20, про те, що задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності призведе до відновлення порушених прав позивача і не потребує для застосування додаткових способів захисту, таких як поновлення права власності».

Ураховуючи норми чинного законодавства та правові позиції Верховного Суду з цього приводу, право орендодавця підлягає судовому захисту за його позовом про скасування державної реєстрації права оренди земельної ділянки, а не шляхом скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, як про те просить позивач, що залишилося поза увагою суду першої інстанції.

Згідно з частиною першою ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач звернувся з вимогою про скасування державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, що не є ефективним (належним) способом захисту порушеного права, а тому в задоволенні такої вимоги слід відмовити.

Отже, суд першої інстанцій зробив неправильний висновок про задоволення зазначеної позовної вимоги, тому апеляційна скарга у цій частині підлягає до задоволення, так як позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, яким позов задовольняє частково, зобов`язуючи ПСП «Агрофірма «Світанок» усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні належним майном та повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,7973 га з кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, Павелківська сільська рада, а у задоволенні решти позову в частині визнання недійсним договору оренди землі та скасування запису про державну реєстрації договору оренди землі відмовляє, у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту порушеного права.

Позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2-ої групи та ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. За таких обставин, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 724 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог компенсуються Приватному сільськогосподарському підприємству «Агрофірма «Світанок» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що узгоджується із приписами ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок», подану через адвоката Мартиновського Олександра Валерійовича, задовольнити частково.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» про визнання договору оренди недійсним та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити частково.

Зобов`язати Приватне сільськогосподарське підприємство «Агрофірма «Світанок» усунути перешкоди ОСОБА_1 в користуванні та розпорядженні належним майном та повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,7973 га з кадастровим номером :03:000:0199 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Андрушівський район, Павелківська сільська рада.

У задоволенні решти позову відмовити.

Компенсувати Приватному сільськогосподарському підприємству «Агрофірма «Світанок» судовий збір у сумі 2 724 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: