головуючий у суді І інстанції Коваленко І.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Савченко К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 липня 2024 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення, відповідно до якої просив:встановити факт перебування на утриманні у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дітей віком до 18 років, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Своє звернення до суду із заявою про встановлення юридичного факту заявник обґрунтовував тим, що 17 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до свого військового командування із рапортом про звільнення з військової служби у запас, на підставі ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Військовим командуванням заявнику було запропоновано звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про встановлення факту перебування у заявника на утриманні дітей. Будь-яких рішень командуванням не виносилось, а тільки запропоновано надати підтверджуючі документи на утримання дітей. Однак в інший спосіб, ніж звернутися до суду з даною заявою, заявник не має можливості надати підтверджуючі документи перебування дітей на його утриманні.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 липня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою представник ОСОБА_1 - адвокат Циба Д.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що встановлення факту перебування на утриманні дітей не є спором про право, оскільки в заяві відсутній зміст щодо суперечності, конфлікту, або протиборства сторін, та розглядається в порядку окремого провадження.

Звертає увагу на те, що в поданій заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, зовсім не залучено командування, в якому проходить військову службу ОСОБА_1 , оскільки жодних прав та законних інтересів ОСОБА_1 не було порушено, та взагалі відсутній будь який спір з військовою частиною.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

В судове засідання учасники справи не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову та електронну адресу, що підтверджується звітом про направлення поштової кореспонденції суду та рекомендованим повідомленням. Клопотання про відкладення розгляду справи до Київського апеляційного суду не надходило.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає частково.

Так, відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив із того, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, - перебування на його утриманні дітей віком до 18 років, не підлягає судовому розгляду в порядку цивільного судочинства, вирішення цього питання належить до юрисдикції адміністративного суду.

Колегія суддів не може повністю погодитись із таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право

в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає

в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

-факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

-встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

-заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ,

який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

-чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

З таких же критеріїв виходила Велика Палата Верховного Суду в постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) та від 11 вересня 2024 року у справі №201/5972/22 (провадження № 14-132цс23).

Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудністьта юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

Такі ж висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2898/16 (провадження № 14-573цс19).

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в порядку окремого провадження за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту, що має юридичне значення, відповідно до якої просив: встановити факт перебування на утриманні у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дітей віком до 18 років, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Своє звернення до суду із заявою про встановлення юридичного факту заявник обґрунтовував тим, що 17 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до свого військового командування із рапортом про звільнення з військової служби у запас, на підставі ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Військовим командуванням заявнику було запропоновано звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про встановлення факту перебування у заявника на утриманні дітей. Будь-яких рішень командуванням не виносилось, а тільки запропоновано надати підтверджуючі документи на утримання дітей. Однак в інший спосіб, ніж звернутися до суду з даною заявою, заявник не має можливості надати підтверджуючі документи перебування дітей на його утриманні.

На відповідний факт заявник посилається у тексті своєї заяви, однак доказів щодо підтвердження подання рапорту та доказів, що саме з наведених підстав було відмовлено у розгляді рапорту про звільнення з військової служби у запас, матеріали справи не містять.

Так, відповідно до пп. г п. 1 ч. 4 ст. 26 указаного Закону (у редакції, чинній на час звернення із цією заявою) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, зокрема через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), як наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Державна реєстрація народження проводиться шляхом внесення відомостей в Державний реєстр актів цивільного стану громадян, з видачею Свідоцтва про народження, що підтверджує факт реєстрації народження дитини.

Таким чином, обставина щодо факту перебування на утриманні у батька трьох дітей віком до 18 років підлягає встановленню на підставі відомостей з Державного реєстру актів цивільного стану громадян та виданих на підставі такої реєстрації документів. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Таким чином, сам факт перебування на утриманні у батька дітей визначений законом та підтверджується переліченими документами, тому не потребує встановленню у судовому порядку, зокрема у порядку окремого провадження.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у цій справі у порядку окремого провадження, однак колегія апеляційного суду не може погодитись із мотивами суду першої інстанції про те, що вирішення питання про встановлення факту утримання трьох дітей віком до 18 років належить до юрисдикції адміністративного суду. З урахуванням наведеного, оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині мотивів, які викладені у цій постанові.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 липня 2024 року змінити в частині мотивів для відмови у відкритті провадження.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2024 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба