ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Беленчука Я.В.,

заявника: ОСОБА_1 ,

представника заявника: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради, ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування дитини на утриманні батька, -

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області через систему «Електронний суд» із заявою, в якій просив суд встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 його малолітньої доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що 27.02.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 . Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31.10.2022 у справі №381/2886/22, що набрало законної сили 30.11.2022, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано. Починаючи з травня 2023 року і до тепер малолітня донька ОСОБА_5 зареєстрована та проживає разом з батьком та бабусею ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок належить матері заявника. Починаючи з травня 2023 року мати дівчинки ОСОБА_3 відвідувала свою доньку ОСОБА_7 не регулярно, посилаючись на те, що постійно зайнята на роботі в м. Києві, іноді брала дитину з ночівлею на квартиру, яку вона винаймала на той час. Слід зазначити, що ОСОБА_3 постійно винаймає житло, свого житла немає, за місцем реєстрації не проживає, часто змінює місце проживання, має непоодинокі виїзди за кордон, про своє місце перебування не повідомляє заявника, дитина весь час перебуває з батьком. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2024 у справі № 381/4298/23, що набрало законної сили 03.05.2024, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 . 04.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання доньки. 19.01.2024 ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області № 381/11/24 заявнику було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення аліментів, в зв`язку з тим, що на розгляді Фастівського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа про визначення місця проживання ОСОБА_8 . Повторно з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів чи позовною заявою про стягнення аліментів на утримання доньки заявник не звертався. Добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки її мати не надає, наявні поодинокі випадки, коли мати купує речі або продукти харчування, однак це відбувається не за потреб дитини, а виключно за бажанням самої ОСОБА_3 .. Встановлення факту самостійного виховання та утримання заявником своєї доньки впливає на можливість самостійного здійснення ним, як батьком малолітньої дитини, покладених на нього СК України батьківських обов`язків щодо реалізації особистих немайнових прав дитини, для реалізації різних соціальних потреб дитини, таких як зміна місця проживання, навчання, оздоровлення дитини за межами країни, дозвіл на оперативні втручання (у разі потреби), вступ в вищі навчальні заклади (за досягненням віку), мати можливість одноосібно звертатися до державних, освітніх закладів від імені та в інтересах дитини, отримання статусу одинокого батька, для можливості (у разі потреби) отримання матеріальної допомоги, оскільки матір дитини не приймає участі у забезпеченні потреб дитини. Оскільки, в позасудовому порядку вирішити дане питання неможливо, заявник змушений звернутися до суду з цією заявою.

Ухвалою суду від 18.07.2024 року відкрито провадження у даній справі, призначено судове засідання.

Судом було поставлено питання про залишення без розгляду вказаної заяви у зв`язку з тим, що вбачається спір про право.

У судовому засіданні заявник та його представник вимоги даної заяви підтримали у повному обсязі, заперечували проти залишення заяви без розгляду.

Заінтересовані особи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, заслухавши сторону заявника, дослідивши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, дійшов до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів справи, 27 лютого 2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 43. Від подружнього життя мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказані обставини встановлені рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31.10.2022 року у справі №381/2886/22, що набрало законної сили 30.11.2022 року, яким шлюб зареєстрований 27 лютого 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 43 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

З грудня 2022 року по травень 2023 року ОСОБА_5 проживала разом із матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 працює у ФОП ОСОБА_10 з 01.12.2022 року, його дохід за період з 01.11.2023 року по 31.07.2023 року склав 52 500,00 грн. (сума до виплат щомісячно 6 037,50 грн.).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із донькою ОСОБА_11 та матір`ю (бабусею ОСОБА_12 ) ОСОБА_6 .

ОСОБА_4 є ученицею 2-А класу Фастівського ліцею №7 Фастівської міської ради Київської області. У відповідності з даних її характеристики від 07.08.2023 року, вона проживає разом із батьком та бабусею. Батько дбає про доньку, приділяє належну увагу її вихованню, матеріально забезпечує дитину, цікавиться шкільним життям, завжди співпрацює з класним керівником. Мати дівчинки з квітня 2023 року самоусунулась від виховання доньки, не підтримує стосунків та не цікавиться життям дитини, до школи не з`являється. Проживаючи з матою ОСОБА_5 часто не відвідувала школу.

Згідно акту №004 обстеження матеріально-побутових умов від 14.08.2023 року, складеного головою комітету самоорганізації населення м/р Казнівка ОСОБА_13 та голови вуличного комітету ОСОБА_14 , ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із матір`ю ОСОБА_6 та донькою ОСОБА_15 у 1/2 цегляному будинку, дві кімнати. Для доньки є відведене місце для навчання та відпочинку, де є всі умови для розвитку дитини. У будинку є всі зручності побуту, у подвір`ї є місце для відпочинку доньки. ОСОБА_3 участі у вихованні доньки не приймає.

Зазначені обставини встановлено рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.03.2024 року у справі 381/4298/23, що набрало законної сили 03.05.2024 року, яким визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2024 року у справі № 381/11/24 ОСОБА_1 було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_3 в зв`язку з тим, що на розгляді Фастівського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа про визначення місця проживання ОСОБА_8 .

Згідно даних, розміщених на офіційному сайті судової влади України, повторно з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів чи позовною заявою про стягнення аліментів на утримання доньки заявник не звертався.

Сам заявник вказував, що добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки її мати не надає, наявні поодинокі випадки, коли мати купує речі або продукти харчування, однак це відбувається не за потреб дитини, а виключно за бажанням самої ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Ч.ч. ч, 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року

у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення,зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено

із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Вказані висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23).

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2898/16 (провадження № 14-573цс19)).

З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними.

У разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень відповідно до частини другої статті 77 КАС України повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

У даній справі заявник просить встановити факт самостійного виховання доньки. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного правового статусу батька, який самостійно виховує дитину.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

За приписами частини другої статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються відповідними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або у певному обсязі припинятися.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один з батьків самостійно їх виконує (пункти 73-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23)).

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Доведення факту самостійного виховання дитини батьком пов`язане

з встановленням обставин щодо невиконання матір`ю батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним з батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного (самостійного) виховання дитини одним з батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки у такому випадку завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право (пункти 87-88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23)).

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

За встановлених у цій справі обставин, факт самостійного виховання дитини батьком не може бути встановлений за правилами окремого провадження, у зв`язку з чим оскільки провадження у справі відкрито, залишає заяву без розгляду на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 150, 155, 157, 164, 183, 191 СК України, ст.ст. 10, 11, 57 - 60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 256-259, 294, 319 ЦПК України, Законом України «Про охорону дитинства», постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд,

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради, ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування дитини на утриманні батька, - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду відповідно до статей 354-355 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строків на апеляційне оскарження, або після перегляду в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Суддя Н.А. Осаулова

Повний текст рішення виготовлено 23.10.2024 року