ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5587/24 Справа № 212/5541/23 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І.Б. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/5541/23 за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2023 року, ухваленого у складі судді Чайкіна І.Б., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року АТ «ПУМБ» звернулось до суду з даним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи його тим, що на підставі кредитного договору №701, укладеного 09.06.2021 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , останньому видано кредит у сумі 93804,61 гривень. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим станом на 18.06.2023 року має заборгованість в розмірі 103262,90 гривень, яка складається із: 72763,87 грн. заборгованість за кредитом; 9,47 грн. заборгованість за процентами; 30489,56 грн. заборгованість за комісією.

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 18.06.2023 року в розмірі 103262,90 гривень, яка складається із: 72763,87 грн. заборгованість за кредитом; 9,47 грн. заборгованість за процентами; 30489, 56 грн. заборгованість за комісією.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2023 рокупозовні вимоги АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволені - стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором №701 від 09.06.2021 року, яка утворилась станом на 18.06.2023 року в розмірі 103262, 90 гривень та судовий збір у розмірі 2684 грн.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що позивач вказує, що кредитний договір №701 було укладено 09.06.2021 року, а отже, заявлена позивачем сума заборгованості до стягнення не ґрунтуються на умовах договору і наданому самим же позивачем розрахунку, а тому не підлягають задоволенню.

Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за договором, підготовлені робітниками банку є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

Крім того, апелянтом зазначається, що правовідносини, які виникли, регулюються ст.1212 ЦК України (безпідставно набуте майно), оскільки, якщо поведінка набувача, потерпілого не свідчить про існування та виконання договірного зобов`язання, то у разі виникнення між ними спору щодо повернення майна, яке знаходиться у набувача, на спірні правовідносини поширюється положення ст.1212 ЦК України.

Також звертає увагу суду, що позовна заява про стягнення заборгованості, подана АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 , є поданою з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та передчасною.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «ПУМБ» зазначає, що між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 09.06.2021 року було укладено кредитний договір №701, але відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк.

До позовної заяви долучено випуску по рахункам з якої вбачається, що відповідач отримав кредит та частково його сплачував.

Крім того, до позовної заяви доданий розрахунок заборгованості, який підтверджує факт отримання грошових коштів та погашення заборгованості. Відповідно до висновку постанови Верховного Суду від 17.12.2020р. по справі №278/2177/15-ц, наданий банком розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст.77, 78 ЦПК України. В свою чергу, відповідач, піддаючи сумніву правильність розрахунку банку, не надає суду власний контр розрахунок заборгованості. Тому, вважають посилання на некоректність розрахунку банку є безпідставним.

Таким чином, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі ґрунтуються на припущеннях і не можуть бути покладені в основу доказування обставин справи.

Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача (в межах доводів скарги) задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було заповнено 09.06.2021 року заяву №701 на отримання кредитних коштів, сума кредитних коштів (споживчий кредит) 93804,61 грн. на строк 36 місяців, розмір процентної ставки 0,01 річних, розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості -1,99%. Своїм підписом останній підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування (а.с.2 зв.бік).

Крім того, ОСОБА_1 заповнено паспорт споживчого кредиту (а.с.4 зв.бік).

Відповідачу ОСОБА_1 відповідно до платіжної інструкції від 09.06.2021 року було перераховано 93804,61 гривень від АТ «ПУМБ», призначення платежу - надання кредитних коштів по договору №701 від 09.06.2021 року (а.с.15).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача, остання станом на 18.06.2023 року складає 103262,90 гривень, до якої входить: 72763,87 грн. заборгованість за кредитом; 9,47 грн. заборгованість за процентами; 30489,56 грн. заборгованість за комісією (а.с.15 зв.бік, а.с.17).

Випискою по особовому рахунку за період з 08.06.2021 року по 18.06.2023 року встановлено, що відповідач ОСОБА_1 активно користувався кредитними коштами (а.с.17 зв.бік, а.с.19 зв.бік).

Письмова вимога (повідомлення) про необхідність сплати заборгованості перед ПАТ «ПУМБ» відповідачу ОСОБА_1 за вих. №23 направлялась позивачем 18.06.2023 року, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вимоги та реєстром згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (а.с.12, 16).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підписавши заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, відповідач відповідно до положень статей 3, 627 ЦК України добровільно погодив такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання, а тому твердження про те, що жодних документів, які б підтверджували погодження із ним істотних умов, він не підписував, не відповідає фактичним обставинам справи. Оскільки вимоги кредитного договору відповідачем належним чином не виконувались, в результаті чого виникла заборгованість, яка доведена позивачем, то вона підлягає стягненню на користь позивача.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду та зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно частин 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець, взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «ПУМБ»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII договір про споживчий кредит - це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

За змістом частини 2 статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Користування відповідачем кредитними коштами підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 08 червня 2021 року по 18 червня 2023 року, сформованою відділенням ПУМБ SF1.

Пунктом п.4.2.11. Розділу ІІ Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ», визначена схема погашення заборгованості за кредитною карткою, яка передбачає обов`язкове щомісячне не пізніше настання платіжної дати погашення суми обов`язкового платежу, що розраховується шляхом додавання суми мінімального платежу, мінімального рівного платежу (за наявності), процентів за користування кредитними коштами і комісій за звітний період, а також інших платежів, передбачених умовами Договору. Заборгованість за кредитною карткою погашається за рахунок коштів, що надійшли на картковий рахунок клієнта, в день їх зарахування на картковий рахунок.

Відповідно до п.п.5.1.4, 5.1.6., 5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодувати Банку сплачені ним кошти, своєчасно та в повному обсязі оплачувати Банку вартість послуг, які надані Банком за Договором та інші платежі, відповідно до умов Договору та встановлених тарифів, сплачувати заборгованість по Договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені Договором.

18 червня 2023 за вих. 23 позивачем АТ «Перший Український Міжнародний Банк» на адресу відповідача було надіслано письмову вимогу (повідомлення) про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором №701 від 09 червня 2021 року у розмірі 103 262 грн. 90 коп. протягом 30 днів з моменту отримання цього листа, та попередив, що у разі невиконання зазначеної вище вимоги, банк застосовує заходи примусового стягнення кредитної заборгованості.

Проте, вимога відповідачем виконана не була і заборгованість по кредитному договору не погашена.

Факт наявності заборгованості підтверджуються та розрахунком заборгованості за кредитним договором, згідно якого станом на 18 червня 2023 року заборгованість за кредитним договором становить 103 262,90 грн., з яких: 72 763,87 грн. заборгованість за сумою кредиту; 9,47 грн. заборгованість по процентам; 30 489,56 грн. - заборгованість по комісії, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позов АТ «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню, оскільки, підписавши заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, ОСОБА_1 , відповідно до положень статей 3, 627 ЦК України добровільно погодив такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання, а тому твердження про те, що виписка та розрахунок заборгованості за договором не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача, не відповідає фактичним обставинам справи. Доказів на спростування данного розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України, оскільки судом вірно встановлено, що між сторонами виникли кредитні зобов`язання, які регулюються главою 47 та 71 ЦК України.

Також не приймаються твердження апеляційної скарги про те, що позовна заява про стягнення заборгованості, подана АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 є поданою з порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованою та передчасною, оскільки дане твердження необґрунтоване апелянтом в його апеляційній скарзі.

У постанові Верховного Суду від 27.05.2020 року у справі № 2-879/13 суд зауважив, що сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: