Єдиний унікальний № 371/59/24
Номер провадження № 4-с/371/8/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2024 р. м. Миронівка

Миронівський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Геліч Т.В.,

секретаря судового засідання: Семерей Л.М.

представника заявника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи Тараненка М. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника заінтересованої особи ОСОБА_2 про залишення без розгляду скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця Власової Ю.П. Миронівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в порядку контролю за виконанням судового рішення

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 через представника ОСОБА_4 звернувся до Миронівського районного суду Київської області зі скаргою на рішення/дії державного виконавця Власової Ю.П. в порядку судового контролю за виконанням судових рішень з вимогою визнати незаконною і скасувати довідку-розрахунок від 15.08.2024 № 31664 складену державним виконавцем (ВП № 74992331) щодо заборгованості зі сплати аліментів, а також врахувати вже примусово стягнуті грошові кошти у розмірі 113 238, 92 грн. в рахунок наступних платежів по аліментах. Одночасно зі скаргою представником скаржника було подане клопотання про поновлення звернення зі скаргою до суду.

Згідно з ухвалою суду від 14.10.2024 задоволено клопотання представника заявника ОСОБА_3 адвоката Варєнікової В.Ю. про поновлення строку звернення зі скаргою на рішення/дії державного виконавця Власової Ю.П. в порядку судового контролю за виконанням судових рішень з вимогою визнати незаконною і скасувати довідку-розрахунок від 15.08.2024 № 31664 складену державним виконавцем (ВП № 74992331) щодо заборгованості зі сплати аліментів.

Представником ОСОБА_5 ОСОБА_2 30.10.2024 подано до суду клопотання про залишення даної скарги у порядку контролю за судовим рішенням у справі № 371/59/24 без розгляду, у зв`язку із пропуском строку, передбаченого ст.. 449 ЦПК України та ч.5 ст. 74 Закону України «про виконавче провадження». Клопотання обґрунтоване тим, що оскаржувана довідка розрахунок державного виконавця від 15.08.2024 № 31664 була отримана божником засобами поштового зв`язку 13.09.2024, а 17.09.2024 представником ОСОБА_3 була подана скарга на дії державного виконавця, на що листом від 20.09.2024 була отримана відповідь про те, що така довідка може бути оскаржена у строки, передбачені чинним законодавством. Посилання на конверт, на думку представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 є судженням. Зазначив, що оскаржувана довідка-розрахунок була одержана боржником 13.09.2024 скарга на довідку подана скарга до ДВС на дії державного виконавця подана лише 08.10.2024, тобто з пропущенням строку, передбаченого ст.. ч.1 ст.449 та ч.5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження». Просив залишити скаргу без розгляду.

У судовому засіданні представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 подане клопотання підтримав, просив залишити скаргу без розгляду.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просила відхилити подане клопотання.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Таким чином, суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними нормами ЦПК України.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження.

Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18 (провадження № 12-297гс18) зроблено висновок, зокрема, про те, що стаття 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ "Про виконавче провадження" є загальною нормою по відношенню до статей 339-341 ГПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

Разом із тим, згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року № 6, відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна (Закону про виконавче провадження), їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ "Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі" (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява N 39199/98, п. 62), "Воловік проти України" від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03.

У Рішенні в справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03 ЄСПЛ зазначено: "Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

Судом встановлено, що 08.10.2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з цією скаргою, в якій просив поновити строк на оскарження дій державного виконавця, вказуючи на те, що отримавши 13 вересня 2024 року довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 18 серпня 2024 року, боржнику стало відомо про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів.

Оскільки у десятиденний строк з моменту складання довідки від 15.08.2024 року № 31664 про факт її існування боржник обізнаний не був, представник скаржника просив суд визнати поважними причини пропуску строку на подання скарги на дії державного виконавця та поновити пропущений строк на подання скарги на дії державного виконавця.

Докази належного надсилання довідки-розрахунку від 15.08.2024 державного виконавця Власової Ю.П. боржнику у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, з метою забезпечення прав заявника, суд вважає, що у задоволенні клопотання представника ОСОБА_5 ОСОБА_2 про залишення без розгляду скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 260, 447-449 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника ОСОБА_5 ОСОБА_2 про залишення без розгляду скарги ОСОБА_3 на дії державного виконавця залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Тетяна ГЕЛІЧ