Справа №: 343/1895/24
Провадження №: 2-з/343/14/24
У Х В А Л А

про забезпечення позову

30 жовтня 2024 року м. Долина

Суддя Долинського районного суду Івано-Франківської області Тураш В. А.

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Парфана Тараса Дмитровича про забезпечення позову -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 22.08.2024 звернувся в Долинський районний суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг.

Позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28 752 долари США 52 центи та судові витрати.

Ухвалою судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 26.08.2024 відкрито провадження по даній справі та призначено підготовче судове.

Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.09.2024 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представника позивача ОСОБА_1 адвокат Парфан Тарас Дмитрович (ордер серії АТ №1018583 а.с.30) 28.10.2024 через систему «Електронний суд» подав заяву про забезпечення позову, в якій просить застосувати заходи забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 1 187 194.00 грн у виді накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) та грошові кошти , що належать ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 ) і знаходяться на рахунках ОСОБА_2 у банківських та інших фінансових установах в розмірі суми позовних вимог.

Дану заяву мотивує тим, що предметом позову є стягнення грошових коштів.

11 жовтня 2020 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 уклали договір про надання послуг управління фінансовими активами №001616 з терміном дії до 03 грудня 2021 року ( чинний з 12 жовтня 2020 року).

Згідно Договору ОСОБА_1 передав кошти в розмірі 10010 доларів США в управління ОСОБА_2 , який зобов`язався повернути їх ОСОБА_1 до 22 січня 2022 року з гарантованим прибутком в розмірі 5116,11 доларів США. Загальна сума коштів, які мав повернути ОСОБА_2 ОСОБА_1 склала 15126,11 доларів США.

Незадовго до завершення дії Договору відповідач запропонував позивачу продовжити співпрацю і укласти новий договір на суму 15126,11 доларів США.

04 грудня 2021 року сторони уклали Договір про надання послуг управління фінансовими активами №002140 ( Договір) з терміном дії до 27 січня 2023 року.

Згідно Договору ОСОБА_1 передав кошти в розмірі 15126,11 доларів США в управління ОСОБА_2 , який зобов`язався повернути їх ОСОБА_1 до 12 березня 2023 року з гарантованим прибутком в розмірі 7730.95 доларів США. Загальна сума коштів, які мав повернути ОСОБА_2 ОСОБА_1 склала 22857,06 доларів США.

30 січня 2023 року з ініціативи відповідача сторони уклали новий договір , відповідно до якого початкова сума договору склала 22857,06 доларів США, а гарантований прибуток - 5241,12 доларів США. Остаточна сума коштів, яку ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 до 12 листопада 2023 року, склала 28098,18 доларів США.

До 12 листопада 2023 року відповідач коштів позивачу не повернув.

Таким чином , відповідач порушив зобов`язання , взяті відповідно до Договору про управління фінансовими активами №002647 від 30 січня 2023 року.

Оскільки позивач тимчасово проживає в США переказ коштів з банківського рахунку позивача на банківський рахунок відповідача здійснювався за допомогою міжнародних платіжних систем, що підтверджується документами про міжнародний грошовий переказ.

28 червня 2024 року та 18 липня 2024 року за дорученням позивача ним було проведено зустрічі з ОСОБА_2 з метою досудового врегулювання спору. На вказаних зустрічах відповідач не заперечував отримання від ОСОБА_1 коштів , укладення між ним і позивачем договорів та наявність у нього ( ОСОБА_2 ) зобов`язань перед ОСОБА_1 з повернення коштів. При цьому вказував, що має намір виконувати взяті зобов`язання , однак на даний момент не може їх виконати у зв`язку з відсутністю коштів, а в майбутньому перестав виходити на зв`язок.

Відповідачем подано відзив на позов у якому він заперечує факт укладення з позивачем договорів про надання послуг управління фінансовими активами та отримання від позивача коштів згідно наданих платіжних документів.

На стадії досудового врегулювання спору ( станом на 09 липня 2024 року) ОСОБА_2 був співвласником ( 1/2 частка ) двокімнатної квартири у АДРЕСА_1 . Після проведених зустрічей в рамках досудового врегулювання спору ОСОБА_2 припинив виходити на зв`язок, а 16 серпня 2024 року ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу і відчужив свою частку у праві власності на квартиру у АДРЕСА_1 ОСОБА_3 . Вказані обставини підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 09.07.2024 року та станом 02.10.2024 року.

Такі дії відповідача свідчать про намагання уникнути виконання зобов`язань згідно укладених договорів та вказують на його недобросовісність.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Заявлений ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позов носить майновий характер. Ціна позову 1 187 194.00 грн.

Фактичні дії відповідача щодо відчуження своєї частки у праві власності на об`єкт нерухомого майна на стадії досудового врегулювання спору свідчать про недобросовісність відповідача і намагання уникнути виконання договірних зобов`язань та дозволяють зробити достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Зважаючи на те, що позов носить майновий характер співмірним заходом забезпечення позову є накладенням арешту на майно та грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться на рахунках відповідача у банківських чи інших фінансових установах в розмірі ціни позову ( 1 187 194.00 грн.).

Зважаючи на те, що спір носить майновий характер, позивачем заявлено вимогу про стягнення грошових коштів, відповідачем в ході досудового врегулювання спору з метою уникнення виконання договірних зобов`язань відчужено частку у праві власності на нерухоме майно, наявне обґрунтоване припущення , що невжиття заходів забезпечення позову, у випадку задоволення позовних вимог, може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду .

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява представника позивача про забезпечення позову підлягає до задоволення, виходячи з наступного:

Згідно зі ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав

або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить.

Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Ключовим є встановлення судом:

1) наявності спору між сторонами;

2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду;

3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами;

4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна, тоді як заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном.

У постанові Верховного Суду від 06 березня 2023 року у справі № 916/2239/22 зазначено що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 по справі № 6-605цс16 зроблено висновок про те, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Судом встановлено, що між сторонами існує майновий спір.

Позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 28 752 доларів США 52 центи та судові витрати.

Предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 28752,52 дол.США та судові витрати.

Виконання в майбутньому судового рішення у цій справі у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме ОСОБА_2 , необхідну суму грошових коштів, а, отже, застосування заходу забезпечення позову, обраного представником позивача адвокатом Парфан Т.Д., безпосередньо пов`язано з предметом позову.

Як встановлено судом та підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб?єкта, номер інформаційної довідки:386056714 від 09.07.2024, відповідач ОСОБА_2 був співвласником ( 1/2 частка ) двокімнатної квартири у АДРЕСА_1 .

16 серпня 2024 року відповідач ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу і відчужив свою частку у праві власності на квартиру у АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб?єкта, номер інформаційної довідки:397404590 від 02.10.2024.

Такі дії відповідача свідчать про намагання уникнути виконання зобов`язань згідно укладених договорів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19), вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Верховного Суду від 03.12.2020 у справі №911/1111/20 з огляду на те, що наявними в матеріалах справи документами підтверджується вчинення відповідачем дії щодо зменшення основних засобів товариства, виведення активів на користь іншої юридичної особи, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, колегія суддів КГС ВС дійшла висновку, що такий захід забезпечення позову, як накладення арешту на кошти у межах ціни позову, є обґрунтованим, адекватними та співмірними заявленим позовним вимогам, забезпечить збалансованість інтересів сторін, реальне виконання судового рішення у разі задоволення позову, а також не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача.

Тобто, приймаючи рішення про застосування заходу забезпечення позову, суд повинен переконатися, що такий захід забезпечення позову є співмірний заявленим позовним вимогам.

При цьому, співмірність заходу забезпечення позову та заявлених позовних вимог у майнових спорах означає те, що захід забезпечення позову повинен бути застосований в межах ціни позову, тобто, в межах 1187194,00 гривень.

Дослідивши подану позовну заяву та додані до неї документи та враховуючи що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд враховуючи розумність, обґрунтованість вимог позивача, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, приходить до висновку, що заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Парфана Т.Д. про забезпечення позову слід задоволити та накласти арешт на майно та грошові кошти, що належить ОСОБА_2 в межах суми заявлених позовних вимог в розмірі 1187194,00 грн.

Такий спосіб забезпечення позову передбачений законом, є співмірним заявленим позовним вимогам і його невжиття дійсно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що в свою чергу призведе до неможливості захисту законних інтересів позивача, поновлення його порушеного права в майбутньому у випадку задоволення його позовних вимог.

На підставі викладеного ст. 149, 150 ЦПК України, та керуючись ст. 260, 261 ЦПК України, суддя-

П О С Т А Н О В И В :

заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Парфана Тараса Дмитровича про забезпечення позову - задоволити.

Вжити заходи забезпечення позову в цивільній справі № 343/1895/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, а саме:

Накласти арешт на майно та грошові кошти, що знаходяться (обліковуються) у банківських установах на території України, крім рахунків зі спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом та належать ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в межах суми заявлених позовних вимог в розмірі 1187194 (один мільйон сто вісімдесят сім тисяч сто дев`яносто чотири) гривні 00 коп.

На підставі ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвалу суду про забезпечення позову може бути оскаржено.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів після отримання її копії до Івано-Франківського апеляційного суду.

Копію даної ухвали направити позивачу й відповідачу для відома та в Долинський відділ державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для виконання.

Суддя: В.Тураш