РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" жовтня 2024 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі судді Костянтина Шепеля,

із секретарем судового засідання ОСОБА_1 ,

за участю представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Ігоря Слободяника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі № 1 Жмеринського міськрайонного суду та у режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів справу за позовом адвоката Щудли Андрія Михайловича в інтересах ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

у с т а н о в и в :

Позиція позивача

Позивач 8 липня 2024 року звертається до суду з цим позовом, у якому зазначає, що 4 серпня 2020 року він призначений на посаду заступника директора з питань розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс». Відповідно до наказу від 18 листопада 2021 року №121 «Про звільнення ОСОБА_3 », його було звільнено з посади заступника директора з питань розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс». Рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 2 лютого 2023 року у справі №130/1596/22 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено повністю, скасовано наказ від 18 листопада 2021 року №121 «Про звільнення ОСОБА_3 », поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді заступника директора з питань регіонального розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс» з 19 листопада 2021 року. Вказане рішення залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 6 квітня 2023 року та Постановою Верховного Суду від 17 січня 2021 року. Старшим державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у місті Києві Полінкевичем О.В. 21 лютого 2023 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №71081429 з примусового виконання виконавчого листа №130/1596/22, виданого 2 лютого 2023 року Жмеринським міськрайонним судом. 20 квітня 2023 року т.в.о. генерального директора ТОВ «Енерго Збут Транс» Середою О. винесено наказ №18/ос «Про виконання рішення суду», відповідно до якого ОСОБА_3 поновлено на посаді заступника директора з питань регіонального розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс» з 19 листопада 2023 року, а 31 липня 2023 року видано наказ №30/ос «Про звільнення ОСОБА_3 », відповідно до якого позивача звільнено з посади згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників. Старшим державним виконавцем Шевченківського відділу ДВС у місті Києві Полінкевичем О.В. 30 листопада 2023 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №71081429, яку визнано неправомірною і скасовано ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 4 січня 2024 року, зобов`язано державного виконавця відновити виконавче провадження при примусовому виконанні виконавчого листа №130/1596/22. Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області 10 січня 2024 року прийнято рішення по справі 130/2292/23, згідно з яким визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора ТОВ «Енерго Збут Транс» №30/ос від 30 липня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_3 » та стягнуто на користь ОСОБА_3 150000 грн моральної шкоди. Вказане рішення залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 6 березня 2024 року та апеляційним судом зроблено висновок про те, що поновлення ОСОБА_3 на посаді, яке мало місце 20 квітня 2023 року було здійснено поза межами закону та не було визнано, як належне виконання рішення суду. Відповідачем 8 березня 2024 року видано наказ №3/од, відповідно до якого внесено до штатного розпису ТОВ «Енерго Збут Транс» 1,0 штатну одиницю посади заступника директора з питань розвитку з посадовим окладом 126000,00 грн; 11 березня 2024 року видано наказ №10/од, яким ОСОБА_3 поновлено на посаді, а 26 березня 2024 року ТОВ «Енерго Збут Транс» видано наказ №13/ос про звільнення позивача з посади заступника директора з питань розвитку на підставі частини першої статті 36 КЗпП України за угодою сторін. В даному випадку позивач вважає, що має право, з урахуванням положень статей 235, 236 КЗпП, на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19 листопада 2021 року по 2 лютого 2023 року в зв`язку з незаконним звільненням, що складає 2308170,47 грн та на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 3 лютого 2023 року по 11 березня 2024 року у зв`язку з затримкою виконання рішення про поновлення на роботі, що становить 2130047,99 грн. Загальний розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню з ТОВ «Енерго Збут Транс» на користь ОСОБА_3 за період з 19 листопада 2021 року по 11 березня 2024 року становить 4438727,91 грн, однак в період з квітня 2023 року по липень 2023 року відповідачем сплачено позивачу кошти в сумі 564490,55 грн, тому позивач просить стягнути з відповідача 3873727,91 грн (а.с.1-10).

На підтвердження своїх позовних вимог представник позивача надає копії рішень Жмеринського міськрайонного суду, постанов Вінницького апеляційного суду, ухвали та постанови Верховного суду, наказів ТОВ «Енерго Збут Транс», відповідей на запити та довідки про середню заробітну плату.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Щудла А.М. позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити з викладених в позові підстав. Пояснює, що рішенням суду встановлено факт незаконного звільнення позивача. Рішення суду від 2 лютого 2023 року, яке підлягало негайному виконанню, відповідачем виконане не було, оскільки посада ОСОБА_3 була скорочена. Тому, з метою виконання рішення суду, товариство мало б внести зміни до штатного розпису, а потім поновити позивача на посаді, чого не зробило. Тому було подано позов про визнання незаконним наказу про звільнення ОСОБА_3 з посади та оскаржено постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, яку рішенням суду було скасовано та судами вищих інстанцій залишено без змін. Рішенням суду також було скасовано наказ про звільнення ОСОБА_3 та зазначено, що поновлення позивача на посаді зроблено поза межами закону. В період з 2 лютого 2023 року по 11 березня 2024 року ТОВ «Енерго Збут Транс» зволікало з виконанням рішення суду, чим порушило права ОСОБА_3 , як працівника, на працю. Зволікання відповідача з виконанням судового рішення встановлено рішеннями судів в справах за скаргою та позовом позивача. Процедура обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Позивач не працював 311 днів і розмір середньої заробітної плати позивача за один день становить 7421,77 грн, тому з відповідача підлягає стягненню 2308170,47 грн. Зволікання з виконання судового рішення тривало 287 днів і за вказаний період з відповідача слід стягнути 2130047,99 грн. В зв`язку з тим, що ОСОБА_3 отримав від відповідача кошти в сумі 564490,55 грн, тому з відповідача на користь підлягає стягненню заробітна плата за час вимушеного прогулу та в зв`язку з затримкою виконання рішення в розмірі 3873727,91 грн. Щодо строків позовної давності, то Велика Палата Верховного суду у справі №755/12623/19 в Постанові від 8 лютого 2022 року зробила висновок про те, що на позови про стягнення середньої заробітної плати строки позовної давності не поширюються, тому вважає, що строк позовної давності не пропущений. Просить позов задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача також судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 54000 грн.

Додатково пояснює, що позивач не затягував з подачею позову, звернувся до суду вчасно, строку позовної давності не пропустив, що встановлено судовим рішенням, і підтверджено рішеннями судів вищих інстанцій. Стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу зумовлено умисними діями відповідача, а не позивача, оскільки його не було вчасно поновлено на посаді, не внесено зміни до штатного розпису відповідно до закону.

Позиція відповідача

У своєму відзиві проти позову, який надійшов до суду 12 серпня 2024 року разом із заявою про поновлення строку для подачі відзиву, представник відповідача ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю, застосувати до позовної заяви наслідки пропуску строку позовної давності, визначені частиною другою статті 267 ЦК України. Зазначає, що ОСОБА_3 був звільнений 18 листопада 2021 року, звернувся до суду з позовом про скасування наказу і було відкрито провадження у справі 8 серпня 2022 року, а рішення про скасування наказу прийнято 2 лютого 2023 року, тобто справа про поновлення позивача на роботі розглядалась менше року, однак з серпня 2022 року позивач умисно не звертався до суду і нікому не повідомляв про незгоду зі звільненням, тобто він так вчинив з метою умисного збагачення. Стаття 235 КЗпП України встановлює обов`язок відшкодування робітнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а не відшкодування за період часу, коли робітник за власною волею вирішив не працювати, щоб звернутись до суду через максимально тривалий період часу. Те, що позивач не звертався до них з заявами про незаконне звільнення свідчить про те, що він не мав наміру працювати. ОСОБА_3 до них не звертався з заявами та скаргами на те, що його не поновлено (не вірно поновлено) на роботі на виконання рішення суду у справі 130/1596/22, чим підтверджується його згода з обраним товариством способом виконання рішення суду. Наказ ТОВ «Енерго Збут Транс» від 20 квітня 2023 року №18/ос «Про виконання рішення суду», відповідно до якого позивача поновлено на посаді заступника директора з питань розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс» з 19 листопада 2021 року не скасовувався, не визнавався не дійсним, а позивач одержану за виконання роботи заробітну плату не повернув. Тому вважає, що позивач не надав жодних належних та допустимих доказів про те, що рішення суду від 2 лютого 2023 року у справі 130/1596/22 не є виконаним належним чином. Також вказує, що позовні вимоги про відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі статті 235 КЗпП України та статті 236 КЗпП України не пов`язані між собою підставою виникнення та поданими доказами, не є основними та похідними позовними вимогами, і не можуть бути об`єднані в одній позовній заяві. Вважає, що позивачем пропущено встановлений статтею 233 КЗпП України тримісячний строк позовної давності, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позову. Тому просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі на підставі частини четвертої статті 267 ЦК України, застосувавши строки позовної давності.

На підтвердження свого відзиву представник відповідача надає копії таких документів: наказів ТОВ «Енерго Збут Транс», довідок, розрахункових листків, табелів обліку використання робочого часу, листків непрацездатності, заяви розрахунку, повідомлення пр. виплату коштів застрахованим особам (а.с.145-198).

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 наполягає на вказаних у відзиві підставах для відмови у задоволенні позову, зокрема вказує, що це трудовий спір відповідно до статті 232 КЗпП, тому слід застосувати трьохмісячний строк позовної давності, який пропущений без поважних причин. В даному випадку порушені правила об`єднання позовних вимог, передбачені статтею 188 ЦПК України, оскільки заявлено дві різні позовні вимоги, які передбачені статтями 235 та 236 КЗпП України. Суд не має повноважень розглядати такі різні спори одночасно. У статті 235 КЗпП України зазначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. В даному випадку затягування розгляду спору умисно створене позивачем, і тут відсутня вина відповідача. Позивач свідомо зволікав зі зверненням до суду. Позивач, не хотів працювати, умисно не працював з метою створити більший період часу для отримання більшої компенсації за час вимушеного прогулу. Він, не працюючи ні дня, вимагає стягнути з державного підприємства АТ «Укрзалізниця» більше чотирьох мільйонів гривень, що є неприпустимим в період воєнного стану в країні. Тому представник відповідача не бачить жодної підстави для задоволення позову і просить в його задоволенні відмовити.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа надійшла на розгляд судді Порощука П.П. 8 липня 2024 року (а.с.112).

Суддею Порощуком П.П. заявлено самовідвід, який задоволено, відповідно до ухвали від 11 липня 2024 року (а.с.113-114).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа надійшла в провадження судді 12 липня 2024 року (а.с.117).

Ухвалою від 15 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 8 серпня 2024 року (а.с.118).

6 серпня 2024 року від представника відповідача надійшло клопотання про продовження встановленого строку для подачі відзиву на позовну заяву (а.с.121-135).

8 серпня 2024 року представник відповідача надсилає до суду клопотання про відкладення підготовчого судового засідання (а.с.136-137).

Відповідно до протоколу судового засідання від 8 серпня 2024 року, клопотання представника відповідача адвоката Слободяника І.П. задоволено, підготовче судове засідання відкладено для надання відзиву на позов до 28 серпня 2024 року (а.с.143).

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 12 серпня 2024 року (а.с.145-198)

15 серпня 2024 року представник відповідача надіслав до суду заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.199-200).

Ухвалою суду від 19 серпня 2022 року клопотання представника відповідача задоволено (а.с.205).

Заява представника позивача про приєднання документів до матеріалів справи надійшла до суду 22 серпня 2024 року (а.с.207-212, 213-217).

Позивач ОСОБА_3 22 серпня 2024 року подав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с.218).

Ухвалою суду від 12 вересня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 21 жовтня 2024 року (а.с.223).

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин

Відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 2 лютого 2023 року позов ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Щудла А.М., до ТОВ «Енерго Збут Транс» про скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді - задоволено повністю; скасовано наказ від 18 листопада 2021 №121/ос "Про звільнення ОСОБА_3 ", виданий директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Збут Транс» Русланом Чайковським; поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника директора з питань регіонального розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс» з 19 листопада 2021 року (а.с.11-19).

Апеляційну скаргу ТОВ «Енерго Збут Транс» залишено без задоволення, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 2 лютого 2023 року та додаткове рішення цього ж суду залишено без змін, відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду від 6 квітня 2023 року (а.с.20-29).

Згідно з Постановою Верховного суду від 17 січня 2024 року у справі № 130/1596/22, касаційну скаргу ТОВ «Енерго Збут Транс» задоволено частково, рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 2 лютого 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 6 квітня 2023 року змінено, виклавши мотивувальні частини в редакції цієї постанови (а.с.30-41).

Згідно з ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 4 січня 2024 року скаргу адвоката Щудли А.М. в інтересах ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Олександра Полінкевича задоволено; визнано неправомірною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 30 листопада 2023 року, винесену старшим державним виконавцем Полінкевичем О.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 130/1596/22, виданого 2 лютого 2023 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області, про поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника директора з питань регіонального розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс» з 19 листопада 2021 року. Визнано неправомірною та скасовано постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження від 21 грудня 2023 року, винесену начальником Шевченківського ВДВС у місті Києві Нідченком Д.Є. про визнання такими, що вчиненні відповідно до вимог Закону України "Про виконавче провадження", дій старшого державного виконавця Полінкевича О.В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 130/1596/22, виданого 2 лютого 2023 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області, про поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника директора з питань регіонального розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс» з 19 листопада 2021 року. Зобов`язано старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС Полінкевича О.В. відновити виконавче провадження при примусовому виконанні виконавчого листа № 130/1596/22, виданого 2 лютого 2023 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області, про поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника директора з питань регіонального розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс» з 19 листопада 2021 року (а.с.42-47).

Вінницький апеляційний суд, відповідно до своєї постанови від 27 лютого 2024 року, вищевказану ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 4 січня 2024 року залишив без змін, а апеляційні скарги старшого державного виконавця ОСОБА_5 та ТОВ «Енерго Збут Транс» - без задоволення (а.с.48-57).

Згідно з Ухвалою Верховного суду від 5 квітня 2024 року, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами старшого державного виконавця Полінкевича О.В. та ТОВ «Енерго Збут Транс» на ухвалу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 4 січня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 27 лютого 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Олександра Полінкевича (а.с.58-72).

Жмеринським міськрайонним судом 10 січня 2024 року винесено рішення у справі № 130/2292/23 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Енерго Збут Транс» про скасування наказу про звільнення, стягнення моральної шкоди, позов задоволено повністю, визнано незаконним та скасовано наказ генерального директора ТОВ «Енерго Збут Транс» №30/ос від 31 липня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_3 », стягнуто з ТОВ «Енерго Збут Транс» на користь ОСОБА_3 150000 грн моральної шкоди та 2684 грн судового збору (а.с.73-80).

Вказане рішення залишено без змін, а апеляційна скарга ТОВ «Енерго Збут Транс» без задоволення, відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду від 6 березня 2024 року (а.с.81-91).

Згідно з ухвалою Верховного суду від 8 квітня 2024 року у цій же справі, касаційну скаргу ТОВ «Енерго Збут Транс» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 січня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 6 березня 2024 року повернуто (а.с.92-94).

Згідно з копією наказу генерального директора ТОВ «Енерго Збут Транс» Олександра Середи від 8 березня 2024 року №3/од «Про внесення змін до штатного розпису», на виконання рішення Жмеринського міськрайонного суду від 10 січня 2024 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 6 березня 2024 року у справі 130/2292/23 та затвердженої організаційної структури ТОВ «Енерго Збут Транс», введено до штатного розпису ТОВ «Енерго Збут Транс» з 8 березня 2024 року 1,0 штатну одиницю посади заступника директора з питань розвитку з посадовим окладом 126000,00 грн (а.с.95).

Згідно з копією наказу генерального директора ТОВ «Енерго Збут Транс» Олександра Середи від 11 березня 2024 року №10/ос, скасовано наказ про звільнення ОСОБА_3 від 31 липня 2024 року №30/ос, поновлено ОСОБА_3 з 11 березня 2024 року на посаді заступника директора з питань розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс» з посадовим окладом згідно штатного розпису (а.с.96).

Відповідно до копії наказу генерального директора ТОВ «Енерго Збут Транс» Олександра Середи від 26 березня 2024 року №13/ос «про припинення трудового договору» ОСОБА_3 звільнено за угодою сторін, на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, на підставі заяви ОСОБА_3 від 23 березня 2024 року (а.с.97).

З довідки, виданої ОСОБА_3 26 березня 2024 року генеральним директором ТОВ «Енерго Збут Транс» Олександром Середою, вбачається, що ОСОБА_3 працював на посаді заступника директора з питань розвитку, і дохід його за період з 1 листопада 2020 року по 19 листопада 2021 року склав 1520600, 17 грн (а.с.98).

Відповідно до довідки від 16 січня 2024 року №63 заробітна плата ОСОБА_3 з 20 квітня 2023 року по 31 липня 2023 року склала 564490,55 грн (а.с.99, 158).

У відповідь на запит, адвокату Щудлі А.М. надано розрахунковий листок ОСОБА_3 за травень 2021 року, відповідно до якого сума виплати склала 99981,00 грн та за червень 2021 року, відповідно до якого сума виплат склала 284060,31 грн (а.с.101).

Згідно з довідкою ТОВ «Енерго Збут Транс» від 26 квітня 2024 року №448, проведено розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 , що за період з 19 листопада 2021 року по 2 лютого 2023 року ( 312 робочих днів), і він може становити 2315592,24 грн (а.с.102).

29 травня 2023 року ОСОБА_3 звернувся до т.в.о. генерального директора ТОВ «Енерго Збут Транс» ОСОБА_6 з заявою про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якій просив виплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 19 листопада 2021 року по 2 лютого 2023 року в розмірі 2 315592, 24 грн (а.с.103).

На заяву ОСОБА_3 т.в.о. генерального директора ТОВ «Енерго Збут Транс» Середа О.В. 27 червня 2023 року надав йому письмову відповідь про те, що судом не розглядалося питання та не приймалося рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому відсутні підстави для задоволення його заяви (а.с.104).

Згідно з копією наказу т.в.о. генерального директора ТОВ «Енерго Збут Транс» Середи О.В. від 29 травня 2023 року, заступнику директора з питань розвитку ОСОБА_3 запроваджено дистанційну роботу з 29 травня 2023 року (а.с.152).

Т.в.о. генерального директора ТОВ «Енерго Збут Транс» ОСОБА_6 20 квітня 2023 року виніс наказ 18/ос про виконання рішення Жмеринського міськрайонного суд від 2 лютого 2023 року у справі 130/1596/2022, згідно з яким скасовано наказ ТОВ «Енерго Збут Транс» від 18 листопада 2021 року про звільнення ОСОБА_3 та поновлено його на роботі на посаді заступника директора з питань розвитку з 19 листопада 2021 року (а.с.152 на звороті).

Відповідно до довідки директора ТОВ «Енерго Збут Транс» від 12 липня 2023 року №5, на даний час ОСОБА_3 займає посаду заступника директора з питань розвитку, дохід за період з 20 квітня 2023 року по 30 червня 2023 року склав 288506,25 грн (а.с.153).

Згідно з розрахунковими листами та табелями обліку використання робочого часу, ОСОБА_3 в квітні 2023 року працював 5 робочих днів, в травні 2023 року працював 23 робочих дні, в червні 2023 року 22 робочих дні (а.с.153 на звороті 157).

Відповідно до переліку та копій листків непрацездатності ОСОБА_3 перебував на лікарняному з 5 липня 2021 року по 7 лютого 2022 року (а.с.159-165).

Згідно з заявою розрахунком (додаток 1) та додатком 1.1 до Порядку фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю та окремих виплат потерпілим на виробництві за рахунок Фонду соціального страхування та повідомленням про виплату коштів застрахованим особам, а також копіями рахунків, ОСОБА_3 нараховано та виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 5 липня по 14 липня 2021 року в розмірі 14091,50 грн; з 15 липня по 2 серпня 2021 року в розмірі 53547,70 грн, за період з 3 серпня по 28 серпня 2021 року в розмірі 67639,20 грн; з 12 грудня 2021 року по 24 січня 2022 року 90185,60 грн; з 25 січня по 3 лютого 2022 року 28183,00 грн, з 4 лютого по 7 лютого 2021 року в розмірі 11273,20 грн ; з 29 жовтня по 23 грудня 2021 року в розмірі 157824,80 грн; з 22 вересня по 28 жовтня 2021 року 104277,10 грн; з 28 серпня по 21 вересня 2021 року в розмірі 73275,80 грн (а.с.166-196).

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, а також не оспорюються сторонами.

Юридична кваліфікація встановлених обставин

У своїй Постанові від 8 лютого 2022 року Велика Палата Верховного суду у справі №755/12623/19 вказала, що вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію. Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.

При розгляді справи, що розглядається, безумовно доведено вину роботодавця ТОВ «Енерго Збут Транс» вищеописаними судовими рішеннями у справах №130/1596/22, №130/2292/23 та №130/3634/23, які набули законної сили.

Суд не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що в даному випадку затягування розгляду спору умисно створене позивачем, тому відсутня вина відповідача, оскільки це спростовується фактом примусового виконання судового рішення у справі № 130/1596/22.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, ОСОБА_3 будучи незаконно звільненим з посади заступника директора з питань розвитку ТОВ «Енерго Збут Транс», має право на стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 19 листопада 2021 року по 2 лютого 2023 року у зв`язку з незаконним звільненням та на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 3 лютого 2023 року по 11 березня 2024 року у зв`язку з затримкою виконання рішення суду.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У позові представник позивача просить стягнути на користь позивача ОСОБА_3 з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 19 листопада 2021 року по 2 лютого 2023 року та з 3 лютого 2023 року по 11 березня 2024 року.

Отже час, за який позивач просить стягнути середній заробіток, складається з двох періодів, які слід розділити на дві частини, а саме: з 19 листопада 2021 року по 2 лютого 2023 року - середній заробіток за час вимушеного прогулу та з 3 лютого 2023 року по 11 березня 2024 - середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини восьмої статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Позивач 29 травня 2023 року звертався до т.в.о. генерального директора ТОВ «Енерго Збут Транс» ОСОБА_6 із заявою про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с.103), на яку 27 червня 2023 року отримав письмову відповідь про те, що його було поновлено на посаді відповідно до наказу від 20 квітня 2023 року №18/ос «Про виконання рішення суду» внаслідок примусового виконання товариством рішення від 2 лютого 2023 року за результатом розгляду справи №130/1596/22, однак судом не розглядалося питання та не приймалося рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому відсутні підстави для задоволення його заяви (а.с.104).

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Отже, підстави стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП) та за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі (стаття 236 КЗпП) передбачені окремими нормами трудового законодавства, мають відмінну правову природу. Період з 3 лютого 2023 року по 11 березня 2024 року не є вимушеним прогулом в розумінні статті 235 КЗпП, оскільки позивач поновлений на посаді судовим рішенням від 2 лютого 2023 року. Затримка виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі зумовлює відповідальність роботодавця за статтею 236 КЗпП України.

Таким чином, суд вважає, що позивачем обрано вірний спосіб захисту і до спірних правовідносин слід застосувати статті 235 та 236 КЗпП України.

Тому суд, не приймає до уваги твердження представника відповідача ОСОБА_4 про те, що в даному випадку порушені правила об`єднання позовних вимог, передбачені статтею 188 ЦПК України, оскільки заявлено дві різні позовні вимоги, які передбачені статтями 235 та 236 КЗпП України і суд не має повноважень розглядати такі різні спори одночасно.

Згідно з абзацом 2 частини другої розділу ІІ Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі - Постанова № 100) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

У частині восьмій розділу ІV Постанови № 100 зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у справі №130/1596/22 встановлено, що ОСОБА_3 перебував на лікарняному з 5 липня 2021 року по 28 жовтня 2021 року, відтак при обчисленні середньої заробітної плати позивачем взято дані за два місці, протягом яких він працював і такими місяцями є травень та червень 2021 року. Заробітна плата ОСОБА_3 за травень 2021 року склала 166293,07 грн, за червень 2021 року 257949,95 грн, про що зазначено у довідці, виданій ОСОБА_3 26 березня 2024 року генеральним директором ТОВ «Енерго Збут Транс» Олександром Середою (а.с.98).

З урахуванням положень розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, якими визначено перелік витрат, які включаються та які не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати ОСОБА_3 , включаються такі виплати: посадовий оклад, надбавка за вислугу років, індексація заробітної плати, премія.

Представником позивача розраховано розмір середньої заробітної плати ОСОБА_3 , і цей розмір з урахуванням суми 151293,07 грн (за травень 2021 року) та кількості робочих днів 18, з урахуванням суми 41673,07 грн (за червень 2021 року) та кількості робочих днів 8, - становить 7421,77 грн в день.

Кількість робочих днів вимушеного прогулу позивача за період з 19 листопада 2021 року по 2 лютого 2023 року склала 311 днів, а саме: листопад 2021 року - 8 днів, грудень 2021 року - 22 дні, січень 2022 року -19 днів; лютий 2022 року - 20 днів, березень 2022 року 22 дні, квітень 2022 року - 21 день, травень 2022 року - 22 дні, червень 2022 року 22 дні, липень 2022 року 21 день, серпень 2022 року 23 дні, вересень 2022 року 22 дні, жовтень 2022 року 21 день, листопад 2022 року 22 дні, грудень 2022 року 22 дні, січень 2023 року 22 дні, лютий 2023 року 2 дні.

Разом з 19 листопада 2021 року по 2 лютого 2023 року підлягає стягненню за час вимушеного прогулу заробітна плата за 311 робочих днів, що становить 2308170,47 грн (311 х 7421,77). Таким чином, розмір середньої заробітної плати ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу становить 2308170,47 грн, що узгоджується з даними, вказаними у довідці ТОВ «Енерго Збут Транс» від 26 квітня 2024 року №448, де проведено розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 , що за період з 19 листопада 2021 року по 2 лютого 2023 року (312 робочих днів) і може становити 2315592,24 грн (а.с.102).

Відповідно до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Відповідно до 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Належним виконання судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Отже, законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

На підставі положень частини третьої 3 статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішення суду в частині поновлення позивача ОСОБА_3 на роботі фактично виконано 11 березня 2024 року, при цьому відповідачем в судовому засіданні не доведено причин та обставин, які б унеможливлювали виконання рішення суду вчасно, враховуючи зазначене в резолютивній частині рішення від 2 лютого 2023 року (повне рішення складено 13 лютого 2023 року) у справі №130/1596/22 - «Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_3 на посаді заступника директора з питань регіонального розвитку Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго Збут Транс» допустити до негайного виконання» (а.с.19).

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина сьома статті 235 КЗпП України).

За зазначених обставин ОСОБА_3 має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 2 лютого 2023 року

Кількість робочих днів затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 3 лютого 2023 року по 11 березня 2024 року складає 287 днів, а саме: лютий 2023 року 18 днів, березень 2023 року 23 дні, квітень 2023 року 20 днів, травень 2023 року 23 дні, липень 2023 року 21 день, серпень 2023 року 23 дні, вересень 2023 року 21 день, жовтень 2023 року 22 дні, листопад 2023 року 22 дні, грудень 2023 року 21 день, січень 2024 року 23 дні, лютий 2024 року 21 день та березень 2024 року 7 днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, а саме за період з 3 лютого 2023 року по 11 березня 2024 року року складає: 287 днів Х 7421,77 грн в день = 2130047,99 грн.

Отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду складає всього 4438218,46 грн. (2308170,47 грн + 2130047,99 грн = 4438218,46 грн ).

Однак враховуючи, що за період з квітня по липень 2023 року відповідачем сплачено позивачу 564490,55 грн (відповідно до довідки №63 від 16 січня 2024 року (а.с.99), то з відповідача підлягає стягненню 4438218,46 грн - 564490,55 грн = 3873727,91 грн.

Крім того суд враховує роз`яснення, наведені у абзаці 5 пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, у відповідності до яких, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

У зв`язку з викладеним суд приходить до переконливого висновку, що з ТОВ «Енерго Збут Транс» на користь ОСОБА_3 слід стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у загальному розмірі 3 873 727,91 грн.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи представника відповідача, наведені ним в обґрунтування своїх заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору.

Щодо посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, то слід зазначити таке.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 620/3884/18 (провадження № К/9901/10912/19), від 5 вересня 2019 року у справі № 813/1247/17 (провадження № К/9901/49937/18), від 30 жовтня 2018 року у справі №826/12721/17 (провадження № К/9901/37996/18) зробив висновок про те, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає всі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, зокрема й за час вимушеного прогулу, що мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснено роботодавцем нарахування таких виплат. Тому до спірних правовідносин (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) не застосовуються положення частини першої статті 233 КЗпП України в частині визначення строку звернення до суду.

Також, Велика Палата Верховного суду у справі №755/12623/19 в Постанові від 8 лютого 2022 року висновує, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу як складової належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку є доведеними та підлягають задоволенню.

Висновки суду

Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В даному випадку відповідач не виконав вчасно та добровільно рішення суду, безпідставно звільнив позивача та після скасування судом наказу про звільнення не виконав рішення суду, не дотримався вимог закону, зв`язку із цим на користь позивача підлягає стягненню 3873727,91 грн середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

На підставі пункту 4 частини першої статті 430 ЦПК України рішення в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Розподіл судових витрат

За змістом частини першої, частини другої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження звернення позивача за правничою допомогою до адвоката, до матеріалів позову долучено договір про надання правничої (юридичної) допомоги №26/02/24 від 26 лютого 2024 року (а.с.105-106), додатковий договір №1 від 1 липня 2024 року, де в пунктах 2.1.,2.3. вказано, що за підготовку та складання позовної заяви клієнт сплачує 30000 грн, за участь адвоката в судовому засіданні 8000 грн за одне засідання (а.с.107-109); ордер про надання правничої допомоги від 26 лютого 2024 року (а.с.110) та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №000441 (а.с.111).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 просить стягнути з відповідача витрати за надання юридичної допомоги в сумі 54000 грн, які складаються з 30000 грн за підготовку та подачу позовної заяви та участі в трьох судових засіданнях 3 х 8000 = 24000 грн.

Таким чином, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що по справі необхідно стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на оплату судового збору на користь держави та витрати на правову допомогу - на користь позивача.

Керуючись статтями 235,236 КЗпП України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 137,141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 430 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов адвоката Щудли Андрія Михайловича в інтересах ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 19 листопада 2021 року по 11 березня 2024 року в сумі 3873727 (три мільйони вісімсот сімдесят три тисячі сімсот двадцять сім) грн 91 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" на користь ОСОБА_3 судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу, в сумі 54000 (п`ятдесят чотири тисячі) грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго Збут Транс" на користь держави судовий збір в сумі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн.

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складене 30 жовтня 2024 року.

Учасники справи

Позивач ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , т. НОМЕР_2 .

Представник позивача адвокат Щудла Андрій Михайлович, вул. Гусовського, 11/11 оф.9 м. Київ, індекс 01011, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 000441 від 7 лютого 2019 року, т. НОМЕР_3 .

Відповідач ТОВ "Енерго Збут Транс", вул. Златоустівська, 23А літ."М", м. Київ, індекс 01135, .

Представник відповідача адвокат Слободяник Ігор Петрович, вул. Червонопільська, 2г/112 м. Київ, індекс 04123, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 82 від 18 вересня 2020 року, т.067-925-98-13.

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ