Справа № 953/7649/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 травня 2024 року Київський районний суд м.Харкова у складі :
головуючої судді Бородіної Н.М.,
за участю секретаря Кудінової К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся у суд із позовом до відповідача, ФОП ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в загальній сум 150259,78 грн.
В обґрунтування позову зазначає, що він з 01.06.2013 працював на посаді головного бухгалтера в ФОП ОСОБА_2 . Починаючи з 01.03.2022 року фактичне нарахування та виплата його заробітної плати не здійснювалась, хоча він продовжував працювати на посаді головного бухгалтера в ФОП ОСОБА_2 та виконувати складені посадові обов`язки. 12 липня 2023 року я надіслав заяву про звільнення за власним бажанням.
Відповідач ФОП ОСОБА_2 у поданому відзиві та представник у судовому засідання проти заявлених вимог заперечував, зазначаючи, що з 25.03.2024р. у зв`язку зі воєнним станом в Україні, діяльність його як ФОП тимчасово призупинена. Також наказом від 25.03.2022р. тимчасово призупинена дія трудового договору із позивачем та нарахування та виплату йому заробітної плати. 28.07.2023р. позивач був звільнений за власним бажанням. Враховуючи зазначений наказ та положення ст.ст.1, 13 «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» підстави для нарахування та виплати позивачу заробітної плати відсутні. Також позивач за час праці використав усі дні своєї відпустки, внаслідок чого підстави для компенсації відсутні.
Ухвалами суду провадження у справі відкрито, задоволені клопотання про відеоконференцію.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне в задоволені позовних вимог відмовити, виходячи з наступного.

01.06.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено трудовий договір, відповідно до умов якого позивача було прийнято на роботу на посаду головного бухгалтера ФОП ОСОБА_2 , що сторонами не оспорюється та визнається.

24 лютого 2022 року Указом Президента України Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, який в подальшому продовжено до серпня 2024р.

25.02.2022 року згідно Розпорядження ФОП ОСОБА_2 призупинено господарську діяльність, у зв`язку із військовою агресією РФ проти України і введенням воєнного стану, до прийняття іншого рішення.

Також наказом ФОП ОСОБА_2 про призупинення дії трудового договору в умовах воєнного стану від 25 березня 2022 року, на підставі ст. 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» та виходячи з того,

що підприємство перебуває в зоні активних бойових дій і неможливо гарантувати працівникам безпеку, на період активних бойових дій з 25.03.2022 року призупинено дію трудового договору із працівниками на час воєнного стану, ОСОБА_3 на період призупинення дії трудового договору наказано припинити нарахування заробітної плати.

Вказане розпорядження було направлено засобами поштового зв`язку 25.03.2022 року позивачу, разом із Наказом про призупинення дії трудового договору в умовах воєнного стану від 25 березня 2022 року., що підтверджується штампом на поштовому конверті.

Відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень Кодексу законів про працю України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-IX, (в редакції на час прийняття наказу) - цей Закон визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану". За положенням ст. 13 Закону (в редакції на час прийняття наказу) призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-IX від 01.07.2022р. до ЗУ № 2136-IX були внесені зміни .

Згідно п.2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ №2352-IX - у разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору, виданим до набрання чинності цим Законом, таким працівником (працівниками) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про визнання відповідного наказу (розпорядження) таким, що втратив чинність.

Позивач наказу про призупинення дії його трудового договору та нарахування заробітної плати не оскаржив.

Наказом про звільнення від 28 липня 2023 року ФОП ОСОБА_2 було звільнено бухгалтера ОСОБА_1 з займаної посади з 28 липня 2023 року за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі заяви ОСОБА_1 від 12.07.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Положеннями ч. 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Таким чином, законодавець визначає, що підставою для нарахування та виплати заробітної плати працівнику, як грошової винагороди, є виконання ним своєї роботи, відповідно до вимог трудового договору, правил внутрішнього трудового розпорядку .

Посилання позивача на фактичне виконання ним своїх трудових обов`язків в період зупинення дії трудового договору, належними та допустимими доказами не підтверджено.

Так, позивач зазначає, що він дистанційно подавав податкову звітність при цьому надає роздруківки податкових декларацій платника єдиного податку ФОП ОСОБА_2 та декларації з ПДВ за 2022р. та за 2023р.

Проте у наданих документах вбачається, що підпис у вказаних деклараціях є ОСОБА_2 та жодних позначень, що декларації подавались позивачем , вони не містять.

Надана суду довіреність ФОП ОСОБА_2 на уповноваження ОСОБА_1 на представництво в усіх органах, підприємствах, організаціях, яка дійсна до 08.07.2024р. не підтверджує працю позивача у ФОП ОСОБА_2 з березня по липень 2023р.

Враховуючи, що позивач не виконував роботу в період з 25.03.2022 року по 28.07.2023, належних та допустимих доказів, які свідчили про виконання ним роботи не надав, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заробітної плати за цей період, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Позивач зазначає, що йому не виплати при звільненні кошти за невикористану відпустку за 194 днів.

Згідно ч.1 ст. 6 ЗУ «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Суду надані накази про надання відпусток ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_1 в період з 2013р. по 2021р. за відпрацьований робочий час, тривалістю, яка передбачена законом.. Доказів оскарження або скасування вказаних наказів , суду не надано.

За даними реєстру застрахованих осіб, який наданий позивачем, відомості про не виплату йому компенсації за невикористану відпустку відсутні.

Оскільки у позивача не має не використаних відпусток, підстави для стягнення компенсації за її невикористання суд не вбачає.

За недоведеністю заявлених вимог, підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 12, 13, 76, 77, 78, 81, 83, 89,185, 196 - 200, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

вирішив :

В задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до ФОП ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків для подачі апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст виготовлений 13.05.2024

Суддя Бородіна Н.М.