ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року місто Київ

Справа № 755/11572/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/17273/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Желепи О.В., суддів: Мазурик О. Ф., Немировської О.В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року про залишення заяви без розгляду (постановлено у складі ОСОБА_2 , повний текст ухвали складено 16 вересня 2024 року)

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Київська міська рада, Баришівська селищна рада про встановлення факту, що має юридичне значення

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою у якій просила суд: встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою села Москівка, Давлекановського району, Башкирія, Російська Федерація, на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла її мати - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті залишилась спадщина до складу якої входить нерухоме майно: квартира АДРЕСА_2 ; земельна ділянка площею 0,1180 га, кадастровий номер :03:102:0024, розташована: АДРЕСА_3 ; земельна ділянка № НОМЕР_1 , площею 0,1177 га, розташована на території Веселинівської сільської ради, СТ «Фауна». За життя ОСОБА_4 склала заповіт від 01.03.2014, посвідчений ОСОБА_5 , державним нотаріусом 16-ої Київської державної нотаріальної контори, яким все належне їй майно заповіла на користь онука, її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_3 у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріуса не звертався. Оскільки строк на прийняття спадщини вже минув, то ОСОБА_3 є таким, що не прийняв спадщину за заповітом. ОСОБА_3 не має наміру звертатись до суду за поновленням строку на прийняття спадщини та оформлення спадкових прав, не заперечує проти спадкування нею майна після смерті ОСОБА_4 та оформлення спадкових прав, що підтверджується його нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_3 від 03.08.2023. Отже, спір щодо спадкового майна відсутній. Вказала, що є єдиним спадкоємцем першої черги за законом майна померлої матері. Інших спадкоємців немає. ОСОБА_4 проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 з 21.08.2003 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказала, що проживала разом із матір`ю, оскільки остання в силу стану здоров`я потребувала стороннього догляду, при цьому, забезпечувала її належним доглядом, необхідною медичною допомогою, ліками, готувала їжу, підтримувала порядок в квартирі, тощо. 27.03.2022 мати померла. Зазначила, що організувала та оплатила її поховання, а після її смерті залишилась проживати в її квартирі.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Київська міська рада, Баришівська селищна рада про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без розгляду.

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 26 вересня 2024 року подала засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про наявність спору про право, оскільки ОСОБА_3 у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріуса не звернувся, пропустив цей строк, звертатись до суду за його поновлення та оформляти спадкові права не має намірів. ОСОБА_3 не заперечує проти спадкування та оформлення ОСОБА_1 спадкових прав на все майно, що залишилось після смерті ОСОБА_4 . Указане підтверджується складеною ОСОБА_3 нотаріально посвідченою заявою від 03.08.2023.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ткаченко О.Д., заінтересована особа - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі, просили її задовольнити з підстав, викладених у ній, оскаржувану ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. ОСОБА_3 додатково пояснив, що не бажав успадковувати спадщину за заповітом, оскільки через війну вирішив майно залишити матері.

Київська міська рада та Баришівська селищна рада своїх представників у судове засідання не направили, про розгляд справи були повідомлені належним чином, шляхом доставлення судової повістки до електронного кабінету в ЄСІТС.

Київська міська рада у поясненнях до апеляційної скарги просила розгляд справи проводити за відсутності їх представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників Київської міської ради та Баришівської селищної ради.

Заслухавши доповідь головуючої судді Желепи О.В., пояснення учасників справи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , окрім заявниці ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем першої черги за законом, є спадкоємець за заповітом, син заявниці - ОСОБА_3 , що встановлено судом із наданих приватним нотаріусом матеріалів спадкової справи. Дійсно, ОСОБА_3 нотаріально засвідчив заяву, в якій вказав, що пропустив строк для прийняття спадщини та не буде звертатися до суду із заявою з питань поновлення строку та оформлення спадкових прав, а також вказав, що не заперечує проти спадкування та оформлення спадкових прав ОСОБА_1 . У той же час, ані матеріали справи, ані матеріали спадкової справи не містять відмови ОСОБА_3 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 , а заява останнього від 03.08.2023 не є відмовою від спадщини на користь ОСОБА_1 . Таким чином, вищевказане свідчить про те, що ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом також міг фактично прийняти спадщину. Поряд з цим, у матеріалах спадкової справи також міститься заповіт ОСОБА_4 від 14.05.2009, складений на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Заявниця указала, що ОСОБА_6 помер, однак доказів на підтвердження такого до суду не подала, що за відсутності належних та достатніх доказів свідчить про наявність спору про право. Отже, з викладених у заяві про встановлення юридичного факту фактичних обставин справи та долучених до заяви доказів вбачається, що в даному випадку існує спір про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , відтак заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Київська міська рада, Баришівська селищна рада про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За положеннями частин 1, 2, 4 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, а встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року, тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Залишаючи заяву без розгляду суд першої інстанції виходив із того, що після смерті ОСОБА_4 , окрім заявниці ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем першої черги за законом, є спадкоємець за заповітом, син заявниці - ОСОБА_3 , що встановлено судом із наданих приватним нотаріусом матеріалів спадкової справи. ОСОБА_3 нотаріально засвідчив заяву, у якій вказав, що пропустив строк для прийняття спадщини та не буде звертатися до суду із заявою з питань поновлення строку та оформлення спадкових прав, а також вказав, що не заперечує проти спадкування та оформлення спадкових прав ОСОБА_1 . У той же час, ані матеріали справи, ані матеріали спадкової справи не містять відмови ОСОБА_3 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 , а заява останнього від 03.08.2023 не є відмовою від спадщини на користь ОСОБА_1 .. Таким чином, вищевказане свідчить про те, що ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом також міг фактично прийняти спадщину. Поряд з цим, у матеріалах спадкової справи також міститься заповіт ОСОБА_4 від 14.05.2009, складений на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Заявниця указала, що ОСОБА_6 помер, однак доказів на підтвердження такого до суду не подала, що за відсутності належних та достатніх доказів свідчить про наявність спору про право. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що з викладених у заяві про встановлення юридичного факту фактичних обставин справи та долучених до заяви доказів вбачається, що в даному випадку існує спір про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , а тому заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Київська міська рада, Баришівська селищна рада про встановлення факту, що має юридичне значення, підлягає залишенню без розгляду.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 1254 ЦК України кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

За таких обставин посилання суду першої інстанції на заповіт ОСОБА_4 від 14.05.2009 є безпідставним, оскільки в матеріалах справи також міститься заповіт ОСОБА_4 від 01.03.2014, відповідно до якого усе своє майно вона заповіла ОСОБА_3 (а. с. 11).

Крім того апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 , про наявність спору з яким вказав суд першої інстанції помер.

Посилання суду на не надання свідоцтва про смерть ОСОБА_6 суду першої інстанції також зроблено з порушенням ст. 294 ЦПК України, відповідно до якої під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки. Сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, вживати заходи щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, для чого суд може з власної ініціативи витребувати необхідні докази.

Помилковим також є висновок суду першої інстанції про можливість фактичного прийняття спадщини ОСОБА_3 , оскільки у матеріалах справи міститься його нотаріально засвідчена заява, у якій він вказав, що пропустив строк для прийняття спадщини та не буде звертатися до суду із заявою з питань поновлення строку та оформлення спадкових прав, а також вказав, що не заперечує проти спадкування та оформлення спадкових прав ОСОБА_1 (а. с. 13).

Також матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_3 проживав із спадкодавцем на момент смерті, а тому відсутні підстави вважати, що він прийняв спадщину в порядку, передбаченому ст.1268 ЦК України.

Відсутність відмови ОСОБА_3 від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 не може свідчити про наявність реального, а не гіпотетичного спору про право, оскільки ОСОБА_3 станом на дату складення відповідної заяви пропустив 6-місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, а тому фактично вибув із спадкових правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням майна після смерті ОСОБА_4 .

Зазначений висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки ухвала суду про залишення заяви без розгляду перешкоджає подальшому руху справи, оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа - передачі для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відповідності до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до цього ж суду, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 367-369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року про залишення заяви без розгляду - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 11 вересня 2024 року про залишення заяви без розгляду - скасувати, справу направити для продовження розгляду до Дніпровського районного суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2024 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська