Ухвала

Іменем України

28 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 686/7978/18

провадження № 61-13487ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання права власності на частину майна, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_1 , про поділ майна подружжя, за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив поділити спільне майно подружжя, визнавши за ним право власності на 1/2 частку спільно нажитого з ОСОБА_3 майна, а саме - павільйону під магазин для торгівлі продовольчими товарами, загальною площею 43,7 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

У травні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію в рахунок належної їй 1/2 частки вартості автомобіля марки «Фольксваген пасат», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області ішенням від 23 січня 2023 року позов ОСОБА_2 задовольнив. Визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, павільйону під магазин для торгівлі продовольчими товарами, загальною площею 43,7 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Зустрічний позов ОСОБА_3 залишив без задоволення.

Хмельницький апеляційний суд постановою від 24 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишив без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року - без змін.

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року за нововиявленими обставинами, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання права власності на частину майна.

Заяву ОСОБА_1 мотивувала тим, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 24 квітня 2023 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення, зокрема павільйону під магазин для торгівлі продовольчими товарами, загальною площею 43,7 кв. м на АДРЕСА_1 . Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив із доведеності факту набуття у власність спірного павільйону сторонами під час перебування у шлюбі. У позовній заяві позивач вказував, що під час шлюбу було придбано нежитлове приміщення - павільйон під магазин для торгівлі продовольчими товарами. На підставі договору купівлі-продажу від 24 квітня 2007 року та право власності на зазначене нежитлове приміщення зареєстровано за ОСОБА_3 . Проте, третій особі - ОСОБА_1 стало відомо, що рішення Хмельницького міськрайонного суду від 16 грудня 2008 року у справі № 2-7834/08, яке стало підставою для державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на нежитлове приміщення - павільйону під магазин для торгівлі продовольчими товарами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , було скасоване ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 13 квітня 2009 року, провадження у справі закрито. Отже, на час прийняття рішення у справі № 686/7978/18 павільйон під магазин для торгівлі продовольчими товарами мав режим рухомого майна, що підтверджується і договором купівлі-продажу від 24 квітня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Пруняком В. І. та зареєстрований в реєстрі за № 1516, та витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 1224762 від 24 квітня 2007 року. Отже, поділ такого магазину як об`єкта нерухомого майна та визнання за позивачем права власності на 1/2 нежитлового приміщення є неможливим, оскільки павільйон під магазин для торгівлі є рухомим майном. Факт скасування рішення суду, яке стало підставою державної реєстрації, не був відомий ОСОБА_1 , оскільки вона не була учасником справи № 2-7834/09. Про вказану обставину їй стало відомо лише 21 березня 2024 року після отримання копії ухвали Апеляційного суду Хмельницької області від 13 квітня 2009 року та ознайомлення з матеріалами інвентаризаційної справи на приміщення павільйону. Ця обставина входить до предмета доказування і могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки поділ павільйону під магазин для торгівлі продовольчими товарами як об`єкту нерухомого майна був би неможливим, що унеможливило б визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину приміщення, що підлягає державній реєстрації.

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області ухвалою від 24 травня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року за нововиявленими обставинами відмовив.

Хмельницький апеляційний суд постановою від 22 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2024 року - без змін.

26 вересня 2024 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 серпня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким заяву про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року за нововиявленими обставинами задовольнити.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень видно, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо його застосування чи тлумачення.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

При цьому неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову (частини четверта та п`ята статті 423 ЦПК України).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини відрізняються від нових обставин, обставин, що змінилися, та нових доказів за часовими ознаками, предметом доказування та істотністю впливу на судове рішення. Нова обставина, що з`явилася або змінилася після розгляду справи, не є підставою для перегляду справи.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Установивши, що наведена заявником обставина не є нововиявленою в розумінні статті 423 ЦПК України, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року за нововиявленими обставинами.

Аргументи касаційної скарги висновків судів не спростовують та на законність судових рішень не впливають, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Разом із цим, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 389 та 392 ЦПК України.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 травня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 22 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання права власності на частину майна, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_1 , про поділ майна подружжя, за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 січня 2023 року за нововиявленими обставинами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов