ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2024 року м. Чернівці Справа № 726/2588/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Перепелюк І.Б.,

секретар: Бугай В.М.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 вересня 2024 року, постановлену під головуванням судді Асташева С.А., -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначала, що стосунки припинені, а спільне життя не склалося через постійні сварки, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та втрату почуттів один до одного.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 вересня 2024 року надано сторонам у справі №726/2588/24 строк для примирення 3 місяці. Провадження зупинено до закінчення строку для примирення.

Не погодившись із ухвалою суду позивач оскаржила її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скарга мотивована тим, що між сторонами наявна неможливість збереження шлюбу, а примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, суперечить закону та інтересам позивача.

Стверджує, що вжиття таких заходів можливе тільки за умови, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства.

Також, звертає увагу на те, що відповідачем не подавався відзив на позовну заяву, а тому за наведених обставин вважає, що зупинення судом провадження у цій справі на 3 місяці для примирення не обґрунтовано, не надано оцінки співмірності та дієвості такого заходу, що також порушує розумність строків для розгляду справи.

Провадження №22-ц/822/914/24

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Згідно із ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у справі (п.14 ч.1 ст.353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, приходить до наступного.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам ухвала суду відповідає.

Зупиняючи провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонами у справі про розірвання шлюбу заяви про надання строку для примирення.

Крім того, надаючи сторонам строк на примирення терміном 3 місяці, суд вказав, що за конкретних обставин справи вказаний строк буде достатнім у цьому випадку, оскільки збереження сім`ї може бути досягнуто задля забезпечення виховання дітей у шлюбі за участі обох батьків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та в межах доводів апеляційної скарги приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 27.09.2010 року між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 відповідно (а.с.8-9).

Крім того, сторони проживають за різними адресами, а саме: ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (а.с.7), ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 (а.с.16).

Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 СК України).

За змістом статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

В силу статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

За змістом пункту 3 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 4 частини першої статті 251 цього Кодексу, до закінчення строку для примирення, визначеного судом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що шлюб може бути розірваний за рішенням суду на підставі позову одного з подружжя.

Колегія суддів зазначає, що однією із основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин.

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Як роз`яснив Пленуму Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя (див.).

Передбачене ч.1 ст.111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст.191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Тлумачення статті 111 СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком (див. постанови Верховного Суду від 26 листопада 2018 року у справі №761/33261/16-ц і від 8 березня 2023 року у справі №127/16963/22-ц).

З наданих судам матеріалів встановлено, що сторони проживають окремо, сімейних стосунків не підтримують, позивач зазначає про свою категоричну не згоду з затягуванням розгляду справи про розірвання шлюбу, шляхом надання строку для примирення, однак, матеріали справи також не містять доказів, які б свідчили про не можливість примирення.

Отже, за наведеного, застосування судом першої інстанції ч.1 ст.111 СК України є дискреційними повноваженнями суду, прийнятими з урахуванням конкретних обставин справи і не є способом примушування до шлюбу, оскільки сторона, яка бажає розірвання такого, вже скористалася правом й звернулася із позовом до суду і провадження в справі відкрито.

При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

При прийнятті процесуальних рішень і застосуванні будь-яких процесуальних норм суд має керуватись у першу чергу основним завданням цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту прав та інтересів особи.

Зупинення провадження у справі це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 4 частини першої статті 251 ЦПК України є вжиття судом заходів до примирення подружжя. При цьому обов`язок суду зупинити провадження у справі виникає тоді, коли він встановить, що такі заходи будуть необхідними у справі, сприятимуть примиренню подружжя та не будуть суперечити моральним засадам суспільства.

Враховуючи наведені обставини справи та положення законодавства, а саме обставини заперечення відповідача проти розірвання шлюбу, наявність у подружжя неповнолітньої дитини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про надання терміну для примирення тривалістю 3 місяці та зупинення у зв`язку з цим провадження у справі, що є обов`язком суду відповідно до п.4 ч.1 ст.251 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів наголошує, що надання судом строку для примирення подружжя не суперечить моральним засадам суспільства, не є примушуванням сторін до спільного проживання, не є втручанням у їх приватне життя, порушенням норм моралі, конституційних прав позивача та принципу добровільності шлюбу, а спрямоване виключно на збереження сімейних відносин, як це передбачено вище зазначеними нормами законодавства з урахуванням наявності у сторін двох неповнолітніх дітей та їх якнайкращих інтересів.

Незгода з цим позивача, про яку вона вказує в апеляційній скарзі, за наявності клопотання іншого з подружжя, який бажає примирення, не є перешкодою для вжиття судом заходів примирення сторін.

Тому доводи апеляційної скарги, які зводяться до заперечення строку на примирення, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки при вирішенні питання щодо зупинення провадження у справі суд першої інстанції дотримався положень п.4 ч.1 ст.251 ЦПК України, відповідно до якого суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала, якою було зупинено провадження у справі та надано подружжю строк для примирення, є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим, доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 вересня 2024 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги сторони позивача.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 23 вересня 2024 року про зупинення провадження у справі та надання строку на примирення залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк