Справа № 127/7370/17
Провадження № 2/127/3488/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,

позивача - відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Тертишної К. О., представника відповідача позивача ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_3 адвоката Цепляєва С. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи ПрАТ «Страховової компанії «ПЗУ Україна», та, уточнивши у грудні 2017 року вимоги, просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 27336,01 грн та 10000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, а також витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 2000,61 грн та витрати на проведення дефектувальних робіт перед проведенням автотоварознавчої експертизи в сумі 525,01 грн (а.с.181-182, том 1).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2018 року, залишеним без змін судом апеляційної інстанції, позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 27336,01 грн у відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, і 2000,00 грн - у відшкодування моральної шкоди та розподілено судові витрати (а.с.9, том 2).

Постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2018 року та постанова апеляційного суду Вінницької області від 7 червня 2018 року скасовані, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.184-189, том 2).

Під час нового розгляду 15 січня 2020 року ОСОБА_1 , збільшивши позовні вимоги після залучення як відповідача і страхової компанії, просив стягнути на його користь:

- з ПАТ «Страхової компанії «ПЗУ Україна» матеріальний збиток, завданий внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 100000,00 грн.;

- з ОСОБА_2 матеріальний збиток в сумі 120142,02 грн; витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 2000,61 грн; витрати на проведення дефектувальних робіт перед проведенням автотоварознавчої експертизи в сумі 525,01 грн; моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що 10 жовтня 2016 року у м. Вінниці по вул. 600-річчя, 27 відбулася ДТП за участю автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , під його керуванням, та автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП належний йому транспортний засіб був пошкоджений. Згідно з висновком експерта Вінницького відділення КНДІСЕ № 6091/17-21 від 04 грудня 2017 року розмір завданих збитків складає 220142,02 гривень. Позивач також поніс витрати за проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 2000,61 грн і на проведення дефектувальних робіт перед проведенням автотоварознавчої експертизи в сумі 525,01 грн.

Позивач зазначає, що постановою Апеляційного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року скасовано постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, і провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення. Цією ж постановою встановлено, що у діях водія ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам пункту 12.3 ПДР, а в його діях може вбачатись невідповідність дій вимогам пунктів 10.1, 10.4 ПДР. На його думку дана постанова суду має преюдиційне значення для вирішення справи, а тому невідповідність дій ОСОБА_2 вимогам п. 12.3 ПДР України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. За таких обставин ОСОБА_1 вважає вину ОСОБА_2 у ДТП доведеною.

Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що 03 квітня 2016 року власник автомобіля марки «Mitsubishi Outlander» ОСОБА_4 уклав з «СК «ПЗУ Україна» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АЕ/7820899), відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є вищевказаний автомобіль. Строк дії полісу до 04 квітня 2017 року включно, ліміт відповідальності 100 000,00 грн. 03 серпня 2016 року ОСОБА_4 продав зазначений автомобіль ОСОБА_3 , а вже 10 жовтня 2016 року сталась вищевказана ДТП. Отже на час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ «Страховова компанія «ПЗУ Україна», а тому у даному деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування (100000,00 грн) відповідальність несе страховик, а в непокритій страховим відшкодуванням частині (120142,02 грн) винна особа ОСОБА_2 .

Також ОСОБА_1 вказав, що йому завдано і моральну шкоду, яка полягає у душевних хвилюваннях через пошкодження його майна, порушенням звичайної організації повсякденного життя через відсутність можливості користуватися транспортним засобом, а також затягуванням ОСОБА_2 розгляду справи, яку він оцінює у 50 000,00 гривень.

За таких обставин, вважаючи, що його права порушені, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом (а.с.206-212, т.5).

ОСОБА_2 та ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» правом на подання відзиву на вищевказану уточнену позовну заяву не скористались.

Разом з тим, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 одночасно з розглядом цієї справи в суді, в жовтні 2017 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 84356,30 грн у відшкодуванням матеріальної шкоди і 86400,00 грн у відшкодування моральної шкоди (а.с.1-4, т.3). Надалі, збільшивши позовні вимоги після залучення співвідповідача, просили стягнути:

- з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_3 матеріальний збиток, завданий внаслідок ДТП у сумі 45 386,75 грн,

- з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 2269,50 грн,

- з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 159730,50 грн,

- солідарно з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у сумі 9980,00 грн, з яких: 4980,00 грн судовий збір та 5000,00 грн - правнича допомога,

- солідарно з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати у сумі 6910,96 грн, з яких: 1170,96 грн судовий збір, 740,00 грн витрати на оплату висновку експерта, 5000,00 грн правнича допомога (а.с.61-66, том 6).

Свої вимоги мотивували тим, що 10 жовтня 2016 року у м. Вінниці по вул. 600-річчя, 27 водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснюючи поворот ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , допустивши зіткнення, чим порушив п.п. 10.1, 10.4 ПДР України. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідно до висновку за результатом проведення експертного автотоварознавчого дослідження матеріальний збиток завданий власнику автомобіля «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_3 складає 45 386,75 грн. На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АЕ/8874481 від 08 липня 2016 року), відповідно до умов якого ліміт відповідальності за шкоду завдану життю та здоров`ю потерпілого становить 200 000,00 грн, а за шкоду заподіяну майну 100000,00 грн, франшиза 500,00 грн. Зважаючи, що відповідальність ОСОБА_1 застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», а тому саме вона повинна відшкодувати власнику автомобіля завдану ОСОБА_1 шкоду, яка становить 45 386,75 грн.

Також ОСОБА_2 зазначає, що діями ОСОБА_1 її завдано значної моральної шкоди, яка полягає у душевних хвилюваннях через пошкодження майна, яке належало її матері і вимушеній зміні звичайної організації повсякденного життя через відсутність можливості користуватися транспортним засобом. Відповідно до висновку спеціаліста за результатами проведення психологічного дослідження від 31 березня 2017 року ОСОБА_2 завдані страждання (моральна шкода) та можливий розмір грошової компенсації становить 27 мінімальних заробітних плат. З урахуванням розміру місячної мінімальної заробітної плати 2021 році (6000,00 грн) розмір моральної шкоди становить 162 000,00 грн. Враховуючи вимоги п. 22.3 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з страхової компанії підлягає стягненню моральна шкода в розмірі не більше ніж 5% визначеного у п.9.3 ст. 9 даного Закону, що складає 2269,50 грн. Різницю між сумою відшкодування визначеною судом та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (а.с.61-66, том 6).

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на вищевказану позовну заяву із збільшеними вимогами не скористався.

ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» надало відзив на позов, в якому заперечувало щодо задоволення позову. При цьому вказувало, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АЕ/8874481 від 08 липня 2016 року). При цьому відмічають, що позивачі до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про страхове відшкодування в передбачений п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк, не звертались, а тому відсутні підстави для здійснення страхового відшкодування. Даний строк є присічним і поновленню не підлягає. Що стосується відшкодування моральної шкоди у розмірі 5% від страхової виплати в сумі 2269,50 грн, то вказують, що ця вимога є необґрунтованою, оскільки відшкодуванню страховою компанією підлягає моральна шкода завдана особі внаслідок каліцтва або іншим ушкодженням здоров`ю, однак, ОСОБА_2 не надала жодних доказів на підтвердження понесених нею витрат на лікування. Також представник страхової компанії подав до суду заяву про застосування строків позовної давності в якій просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у зв`язку зі спливом строків позовної давності (а.с.176-177, 181-186, т.6).

Правом на подання відповіді на відзив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не скористалися.

14 квітня 2017 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області первинна позовна заява ОСОБА_1 прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.13, том 1).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 червня 2017 року залучено до участі в справі як третю особу без самостійних вимог на предмету спору, на стороні відповідача - ПрАТ СК «ПЗУ Україна» (а.с.60, том 1).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2017 року в справі призначена судова автотоварознавча експертиза (а.с.131, том 1).

Після скасування постановою Верховного Суду від 10 квітня 2019 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2018 року та постанови Апеляційного суду Вінницької області від 7 червня 2018 року справа розподілена судді Ан О. В. (а.с.192, т. 2) та ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 вересня 2019 року справа прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с.193, т. 2).

Позовна заява ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2017 року прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.46, т. 3).

В цій справі ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2018 року призначена комплексна комісійна судова транспортно-трасологічна та автотехнічна експертиза та зупинене провадження в справі, яке поновлене ухвалою суду від 30 серпня 2019 року (а.с.200, 238 том 3).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04 грудня 2019 року об`єднано в одне провадження цивільні справи №127/7370/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування майнової і моральної шкоди та цивільну справу №127/21047/17 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, присвоївши їм номер 127/7370/17 (а.с.43, т.5).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2021 року із занесенням до протоколу судового засідання до участі в справі як співвідповідач за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залучена ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та прийнята до розгляду заява про збільшення позовних вимог (а.с.51, т. 6).

Також, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 лютого 2021 року суд залишив без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , однак, ухвала суду скасована судом апеляційної інстанції (а.с. 52-55, 158-160, т.6).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 квітня 2021 року задоволено заяву про відвід головуючої судді Ан О.В. та справа передана на повторний автоматичний розподіл (а.с. 208, т. 6).

29 квітня 2021 року відповідно до повторного автоматичного розподілу судових справ вказану справу передано на розгляд судді Іщук Т. П. (а.с.1, т. 7).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 травня 2021 року справа прийнята до провадження новим складом суду та призначене підготовче засідання (а.с.2, т.7).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2021 року до участі в справі як співвідповідача залучене Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», виключивши останню зі складу третіх осіб та прийнята до розгляду заява ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог (уточнена позовна заява); підготовче засідання відкладене (а.с.19-20, т.7).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 червня 2021 року підготовче провадження в справі закрите та справа призначена до судового розгляду по суті. При цьому, суд, встановлюючи порядок дослідження доказів, визначив в першу чергу дослідити експертний висновок, наявний в матеріалах справи, після чого розглянути клопотання про призначення експертизи (а.с.37-38, том 7).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 серпня 2021 року визначено обов`язковою явку позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.61, т. 7).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29 жовтня 2021 року в справі призначена додаткову автотехнічну експертизу та зупинено провадження в справі (а.с.86-87, том 7).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 квітня 2022 року суд поновив провадження в справі (а.с.108, том 7).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2022 року (без винесення окремого процесуального документа) викликаний експерт для надання пояснень щодо висновку.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 жовтня 2022 року в справі призначена комісійна (за участю двох експертів) автотехнічна експертиза та зупинено провадження в справі (а.с.179-180, том 7).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2023 року поновлено провадження в справі (а.с.189, том 7).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 квітня 2023 року зобов`язано позивача - відповідача ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок суду суму для забезпечення відшкодування попередніх (авансових) витрат на проведення експертизи (а.с.201, т. 7).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 квітня 2023 року повторно направлена на виконання ухвала суду від 12 жовтня 2022 року про призначення комісійної (за участю двох експертів) автотехнічної експертизи та зупинене провадження в справі (а.с.208 т. 7).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 серпня 2023 року поновлено провадження в справі(а.с.235, том 7).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 липня 2022 року (без винесення окремого процесуального документа) викликані експерти для надання пояснень щодо висновку.

У судовому засіданні позивач - відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві з урахуванням збільшених вимог. При цьому його представник звертав увагу на висновок комісійної експертизи як недопустимий доказ.

Представник відповідача позивача ОСОБА_2 та позивача ОСОБА_3 адвокат Цепляєв С. В. в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позову ОСОБА_1 , просив відмовити з огляду на те, що вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП не доведена. Поданий позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди просив задовольнити з підстав, викладених в заяві про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача за позовом ОСОБА_1 ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином.

Представник відповідача за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся в порядку визначеному чинним законодавством. Однак у відзиві на позовну заяву просив розгляд справи провести у відсутність представника страхової компанії, в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов, а також просив застосувати строк позовної давності в разі, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 10 жовтня 2016 року у м. Вінниці по вул. 600-річчя, 27 відбулася ДТП за участю автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Внаслідок ДТП автомобілі зазнали пошкоджень.

Власником автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с.164, т.1).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 на момент ДТП застрахована ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8874481 від 08 липня 2016 року. Встановлений даним полісом ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну, складає 100 000,00 гривень, франшиза 500,00 грн (а.с.187, т. 6).

Власником автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (а.с.39, т.1).

Цивільно-правова відповідальності власників автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», 2007 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № НОМЕР_6 , застрахована в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (поліс № АЕ/7820899 від 03 квітня 2016 року, укладений попереднім власником ОСОБА_4 ). Строк дії полісу встановлений до 04 квітня 2017 року включно; ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, - 100 000,00 грн (а.с.37, т.1).

Протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, був складений щодо водія ОСОБА_1 (а.с.16, т. 3).

У межах справи про адміністративне правопорушення було проведено судову експертизу та за висновком № 829а від 09 грудня 2016 року, в даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п. 10.1, 10.4 ПДР, а водія автомобіля «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_7 , СН ОСОБА_2 регламентувались вимогами п.12.3 ПДР. У ситуації, яка склалась, при технічних параметрах, які містяться в матеріалах справи та при умові, що автомобіль під керуванням ОСОБА_1 «Volkswagen Golf» з моменту перетину осьової лінії до моменту контактування рухався зі швидкістю 5-10 км/год і при цьому подолав відстань біля 9 м, в діях водія автомобіля «Mitsubishi Outlander» ОСОБА_2 вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР, а в діях водія автомобіля «Volkswagen Golf» ОСОБА_1 може вбачатись невідповідність дій вимогам п.п. 10.1, 10.4 ПДР (а.с.17-20, т.3).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (справа про адміністративне правопорушення № 127/22044/16-п).

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року постанову Вінницького міського суду Вінницької області від 26 грудня 2016 року скасовано і провадження у справі закрито на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с.7, т. 1).

Відповідно до висновку експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 6091/17-21 від 04 грудня 2017 року, складеного на виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2017 року, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 у зв`язку з пошкодженням зазначеного автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 220142,02 гривні (а.с.147-153, т. 1, а.с. 46- 47, т.5). Витрати пов`язані з проведення даної експертизи становлять 1980,80 грн, що підтверджується актом № 6091/17-21 від 03 жовтня 2017 року ( а.с.166, т.1). Також, були проведенні дефектувальні роботи перед проведенням автотоварознавчої експертизи в сумі 525,01 грн, що підтверджується рахунком ТОВ «Джерман-Центр» від 27 листопада 2017 року (а.с.185, т.1).

На замовлення ОСОБА_3 Вінницьким відділенням КНДІСЕ проведене автотоварознавче дослідження та за його висновком від 09 листопада 2017 року № 2969/16-21 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 45386,75 грн (а.с.68-72, т. 6). Витрати пов`язані з проведення даної експертизи становлять 740,04 грн, що підтверджується актом № 2969/16-21 від 09 листопада 2016 року (а.с.81, т.6).

На замовлення ОСОБА_2 ТОВ «Адвокаре» проведено психологічне дослідження та згідно висновку спеціаліста від 31 березня 2017 року слідує, що ситуація, що досліджується за справою (ДТП) є психотравмувальною для особи ОСОБА_2 , якій за умов ситуації, що сталась, завдано страждання (моральна шкода). Можливий розмір грошової компенсації за завданні страждання становить 27 мінімальних заробітних плат (а.с.21-24, т. 3).

У межах цивільної справи ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2018 року призначена комплексна комісійна судова транспортно - трасологічна та автотехнічна експертизи, однак, висновок експерта №302/551/19-22 від 03 травня 2019 року не містить відповіді на цілий ряд питань, зважаючи, що для їх відповіді слід вказати певні вихідні дані. У зв`язку з цим у справі була призначена додаткова автотехнічна експертиза з урахуванням додаткових пояснень учасників ДТП проведення якої було доручено Вінницькому відділенні КНДІСЕ.

За висновком експерта Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 21 квітня 2022 року №8198/8199/21-21, в заданій дорожній ситуації дії водія автомобіля «Volkswagen Golf», дн.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п.10.1, 10.4 ПДР. У заданій дорожній ситуації, якщо відстань від автомобіля «Mitsubishi Outlander» до смуги руху автомобіля «Volkswagen Golf» під час виконання маневру розвороту останнім складала 10-15 метрів, згідно свідчень ОСОБА_2 , то в діях водія ОСОБА_2 невідповідностей нормам вимог п. 12.3 ПДР не вбачається. Якщо маневр розвороту автомобіля «Volkswagen Golf» виконувався при швидкості руху 5-10 км/год, згідно свідчень водія ОСОБА_2 , то в діях водія ОСОБА_2 вбачається невідповідності нормам вимог п.12.3 ПДР. У заданій дорожній ситуації, якщо відстань від автомобіля «Mitsubishi Outlander» до смуги руху автомобіля «Volkswagen Golf» під час виконання маневру останнього складала 10-15 метрів, чи маневр розвороту автомобіля «Volkswagen Golf» виконувався при швидкості руху 10 км/год, згідно свідчень водія ОСОБА_2 , то в діях водія ОСОБА_2 невідповідностей технічних нормам вимог ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП не вбачається і причиною виникнення події стала невідповідність дій водія автомобіля «Volkswagen Golf» ОСОБА_1 технічним нормам вимог п.10.1, 10.4 ПДР. Якщо маневр розвороту автомобіля «Volkswagen Golf» виконувався при швидкості 5 км/год, згідно свічень водія ОСОБА_2 , то в діях водія ОСОБА_2 , вбачається невідповідність нормам вимог п.12.3 ПДР, які, з технічної точки зору, знаходилися у причому зв`язку з виникненням події даної ДТП. Згідно свідчень водія автомобіля «Volkswagen Golf» ,д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 , в його діях вбачається невідповідність нормам вимог п.10.1, 10,4 ПДР, які з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП. У заданій дорожній ситуації, якщо відстань від автомобіля «Mitsubishi Outlander» до смуги руху автомобіля «Volkswagen Golf» під час виконання маневру розвороту останнім складала 10-15 метрів, згідно свідчень водія ОСОБА_2 , вона не мала технічної можливості попередити дане ДТП шляхом виконання нею норм вимог п.12.3 ПДР. Якщо маневр розвороту автомобіля виконувався при швидкості руху 5-10 км/год, згідно свідчень водія ОСОБА_2 , чи 10 км/год згідно свідчень водія ОСОБА_1 , вона мала технічну можливість попередити дане ДТП шляхом виконання нею норм вимог п.12.3 ПДР(а.с. 98-103, т. 7).

Згідно висновку експертів КНДІСЕ за результатами проведення комісійної автотехнічної експертизи № 14172/14173/23-52 від 20 липня 2023 року слідує, що у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Mitsubishi Outlander» ОСОБА_2 повинна була діяти згідно вимог п. 12.3 ПДР України, невідповідностей в її діях вимог ПДР України, з технічної точки зору, не вбачається та остання не мала технічної можливості своїми діями запобігти зіткненню шляхом застосування екстреного гальмування до керованого нею транспортного засобу. В діях водія автомобіля «Mitsubishi Outlander» ОСОБА_2 невідповідність вимогам ПДР України, які б знаходились в причинному зв`язку з виникнення ДТП не вбачається з технічної точки зору. Дії водія автомобіля «Volkswagen Golf» ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п.10.1, 10.4 ПДР України, які і знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. З причин вказаних в дослідницькій частині, встановити в категоричній формі технічну спроможність первинних пояснень водія ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виявилось можливим. Додаткові пояснення водія автомобіля «Mitsubishi Outlander» ОСОБА_2 не позбавленні спроможності з технічної точки зору (а.с.224-233, т. 7).

Між сторонами склались правовідносини щодо відшкодування шкоди, що регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до частини першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (стаття 1167 ЦК України).

Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них.

Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Такий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 522/11610/15-ц (провадження № 61-13624св18), в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року в справі № 344/9572/16-ц (провадження № 61-17552св18), в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі справа № 345/4614/16-ц (провадження № 61-31818св18) та інших.

Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Тобто, за відсутності встановлення вини учасників ДТП, яке сталося за взаємодії джерел підвищеної небезпеки, до моменту розгляду в суді справи про відшкодування відповідної шкоди, суд, який розглядає справу зобов`язаний установити усі вищезазначені обставини ДТП, зокрема винну особу або ступінь вини кожного з учасників ДТП, для правильного застосування статті 1188 ЦК України.

При цьому суд звертає увагу, що в правовідносинах, які склалися між сторонами, застосуванню підлягає саме ст.1188 ЦПК України як спеціальна норма.

Разом з тим, згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Аналогічний склад правопорушення підлягає обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору й про відшкодування моральної (немайнової) шкоди ( з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на сторону відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

У даній справі відбулось зіткнення двох джерел підвищеної небезпеки і кожна сторона звинувачує одна одну в порушенні ПДР і завданні шкоди.

При цьому з однієї сторони позов про відшкодування шкоди пред`явлений як водієм автомобіля «Mitsubishi Outlander», так і його власником ( ОСОБА_3 ). Наразі суд відмічає, що пред`явлення позову власником автомобіля не надає йому будь-яких переваг у змагальності сторін і не звільняє від обов`язку доведення своїх позовних вимог.

Слід також зауважити, що положення ч.2 ст.1188 ЦК України щодо відшкодування шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки «іншим особам» на власника автомобіля не поширюються.

Як зазначалось вище, постановою Апеляційного суду Вінницької області від 25 січня 2017 провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрите на підставі пункту 1 статті 247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с.7, т. 1).

Постанова апеляційної інстанції набрала законної сили.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі.

Отже при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 234/16272/15-ц та Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року в справі № 722/1384/15-ц.

Наведене свідчить про те, що постанова суду про відсутність в діях водія складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, звільняє такого водія від відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, а тому у ОСОБА_1 відсутній обов`язок по відшкодуванні шкоди завданої внаслідок вищевказаної ДТП.

При наявності преюдиційного судового рішення про відсутність в діях водія складу адміністративного правопорушення суд не вправі встановлювати вину особи.

З огляду на викладенні обставини, вимоги до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди задоволенню не підлягають.

Щодо вимог до вимог до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», як страховика цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 , то слід зазначити, що дійсно цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_3 , ОСОБА_1 на момент ДТП була застрахована в цій страховій компанії.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом положень вказаного Закону настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Тобто страхове відшкодування пов`язане з страховим випадком, яке в свою чергу пов`язується з настанням цивільно-правової відповідальності особи, відповідальність якої застраховна.

Зважаючи, що в даному випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на застраховану особу ( ОСОБА_1 ), відповідно відсутні підстави й для стягнення страхового відшкодування.

Окремо слід відмітити про безпідставність вимог про стягнення зі страховика суми у відшкодування моральної шкоди, зважаючи, що за змістом ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ст.26-1 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Тобто за змістом вказаних положень навіть вразі наявності цивільно-правової відповідальності особи, яка застрахувала свою відповідальність, не передбачно відшкодування страховиком моральної шкоди, що пов`язана з іншими обставинами, крім завданої фізичним болем та стражданнями, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, зокрема пошкодженням майна, тощо.

З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, то дані вимоги задоволенню теж не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вказувалося, за змістом положень ст. 1188 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії завдавача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому, вина у завданні шкоди згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Як слідує з матеріалів справи, протокол щодо порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху в момент ДТП не складався, постанов про її притягнення до адміністративної відповідальності або про відсутність складу адміністративного правопорушення не приймалися.

При цьому матеріали справи не містять доказів щодо неправомірної поведінки ОСОБА_2 , причинного зв`язку між її діями й шкодою та її вини у вчиненні вказаного правопорушення.

Щодо посилання ОСОБА_1 , що вина ОСОБА_2 доводиться обставинами встановленими в постанові Апеляційного суду Вінницької області від 25 січня 2017 року у справі №127/22044/16-п, то суд звертає увагу, що ОСОБА_2 не є особою, стосовно якої прийнята вищевказана постанова суду апеляційної інстанції, так як у цій справі вирішувалося виключно питання про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 . Тобто викладені у вказаній постанові обставини і висновки суду щодо порушення ОСОБА_2 Правил дорожнього руху і її вини у дорожньо-транспортній пригоді не мають преюдиційного значення при вирішенні цієї справи. Про вказане також наголошував Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року, скасовуючи рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 07 червня 2018 року.

При цьому суд не бере до уваги і висновок експерта Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 09 грудня 2016 року № 829а, складений на виконання проведеної в межах справи про адміністративне правопорушення експертизи, зважаючи, що експерт при її проведенні обмежився лише технічними величинами, що містяться в справі, при цьому сам же вказуючи на відсутність необхідних додаткових вихідних даних для її проведення. Крім того на спростування вказаного висновку в межах цієї цивільної справи була проведена комісійна автотехнічна експертиза.

За висновком цієї експертизи, невідповідностей в діях ОСОБА_2 вимогам ПДР України, з технічної точки зору, не вбачається та остання не мала технічної можливості своїми діями запобігти зіткненню шляхом застосування екстреного гальмування до керованого нею транспортного засобу, в діях водія автомобіля «Mitsubishi Outlander» ОСОБА_2 невідповідність вимогам ПДР України, які б знаходились в причинному зв`язку з виникнення ДТП не вбачається з технічної точки зору.

Саме вказаний висновок суд бере до уваги, зважаючи, що він носить характер категоричного та безумовного, на відміну від інших. При цьому посилання представника ОСОБА_1 , що вказаний доказ є недопустим, є безпідставними.

Відповідно до вимог ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У той же час, цей висновок за результатами проведення автотоварознавчої експертизи стосується предмета доказування, відповідає положенням ст.102 ЦПК України і підготовлений у рамках цивільної справи на виконання ухвали суду експертами КНДІСЕ, які мають відповідну освіту і освітньо-кваліфікаційний рівень, кваліфікацію і стаж експертної роботи та порушень порядку його отримання не встановлено. Він ґрунтується на вихідних даних наданих судом. Додаткові пояснення ОСОБА_2 , які отриманні судом в судовому засіданні та містяться як в матеріалах справи, так і відображені судом в ухвалі, не позбавлені спроможностей з технічної точки зору, про що зазначено у висновку експертів.

На вказане звертали увагу і експерти, надаючи пояснення в судовому засіданні з цього питання. При цьому зазначали, що експертиза могла бути проведена з урахуванням необхідних кількісних характеристик без наявності яких не можливо провести експертизу.

Щодо не використання методик при її проведенні, на що звертав увагу представник ОСОБА_1 , то суд звертає увагу, що експертами були використані загальні положення щодо організації та методології проведення таких досліджень, викладені в джерелах науково-технічної інформації, які рекомендовані Міністерством юстиції України для виконання експертиз. Їх перелік не є вичерпним та їх використання не виключається положеннями Порядку ведення Реєстру методик проведення судових експертиз.

Отже судом не встановлено наявності в діях ОСОБА_2 складу правопорушення, для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди.

Як вказувалося, для відшкодування шкоди необхідна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою, а також вини заподіювача шкоди.

Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).

Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.

За наведеного виключається можливість стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду.

Щодо стягнення моральної шкоди, то як вказувалося, відшкодування моральної шкоди може бути покладено на особу лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Враховуючи наведене вище та зважаючи, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад правопорушення, а тому відсутні підстави для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди.

Не підлягає задоволенню і вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхової компанії «ПЗУ Україна», як страховика цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу «Mitsubishi Outlander».

Як вказувалося вище страхове відшкодування пов`язане з страховим випадком, яке в свою чергу пов`язується з настанням цивільно-правової відповідальності особи, відповідальність якої застрахована.

Зважаючи, що в даному випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на ОСОБА_2 відповідно відсутні підстави й для стягнення страхового відшкодування.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПрАТ «Страхової компанії «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до положень ст.141 ЦПК України. Зважаючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні обох позовів, судові витрати залишаються за кожною із сторін.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 23, 1188 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «ПЗУ Україна» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди - відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_10 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ,

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», м. Київ, вулиця Січових стрільців, буд. 40, ,

Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, .

Повний текст рішення складений 12.02.2024.

Суддя: