Постанова

Іменем України

29 жовтня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/16459/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В,,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Деснянського районного суду м. Києва

від 24 липня 2024 року

в складі судді Галась І. А.

у цивільній справі №754/3371/24 Деснянського районного суду м. Києва

за заявою ОСОБА_1

про встановлення факту, що має юридичне значення,

заінтересовані особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Аніскова Надія Анатоліївна, Київська міська рада,

У С Т А Н О В И В:

06 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просила встановити факт проживання її та ОСОБА_2 однією сім`єю з грудня 2017 року по 25 червня 2023 року .

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , після чого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . Вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , але було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як не надано документи про підтвердження родинних відносин.

Вказувала, що ОСОБА_2 тривалий час була її сусідкою, вони мешкали на одному поверсі з 1988 року. ОСОБА_2 була незаміжньою, дітей та рідних не мала, друзів не набула. Приблизно з 2015 року, ОСОБА_2 зверталася до неї за допомогою, а в 2017 році стала звертатися до неї, як до медичного працівника, коли хворіла, так як до лікарів не зверталася взагалі. З цього часу ОСОБА_2 частіше почала перебувати у її квартирі, так як квартира у неї двокімнатна, а мешкають вони вдвох з чоловіком. В подальшому це були час карантину та військові дії російської агресії. Весь цей час, з грудня 2017 року і по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , вони мешкали однією сім`єю у квартирі ОСОБА_3 , оплачували комунальні послуги за обидві квартири із спільних коштів, разом харчувалися, їздили влітку автомобілем на дачу у Вишгородський район, де разом займалася підготовкою овочів та фруктів на зиму, яку разом потім використовували. У ОСОБА_2 були свої завдання і в квартирі. За покупками в магазин не ходила, це робила вона або її чоловік, вона не хотіла ходити по магазинам у зв`язку із небезпекою захворіти на коронавірус, а потім із активними військовими діями в Україні. Свою квартиру старалася не відвідувати, боялася. Пенсію отримувала та віддавала на господарство. Весь цей період ОСОБА_2 не хворіла, інколи скаржилася на ноги, які боліли, але ніколи не відвідувала лікарів; померла раптово. Додала, що всі питання по організації поховання ОСОБА_2 були покладені на неї, про що свідчать письмові докази.

Також вказувала, що дані обставини будуть підтверджені свідками та довідкою голови ЖБК «Дніпровський». Вважала, що ці докази є належними, які підтверджують спільні витрати, ведення спільного бюджету, участь у витратах на утримання житла, а відтак і доводять факт спільного проживання її разом з ОСОБА_2 однією сім`єю з 2017 року і до 25 серпня 2023 року у квартирі АДРЕСА_2 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року в задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги покази свідків, а також довідки ЖБК "Дніпровський" та як наслідок дійшов помилкового висновку про недоведеність факту ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт.

Вказувала, що суд безпідставно не врахував всі покази голови правління ЖБК "Дніпровський" ОСОБА_4 , як свідка, який пояснив, що він взагалі вважав ОСОБА_2 матір'ю ОСОБА_1 ; сам особисто бачив, що ОСОБА_5 в 2017 році проживала в меншій кімнаті квартири ОСОБА_1 , де мала спальне місце, свої речі; підтвердив і проміжок часу, коли приблизно був очевидцем цих подій, бачив, як вона та ОСОБА_2 разом їздили на дачу, де заготовляли фрукти, овочі. Додала, що такі ж свідчення надав і свідок ОСОБА_6 , яка пояснила, що була очевидцем того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом харчувалися, мали спільний бюджет.

В рішенні суду не наведено мотивованої оцінки інших свідчень свідків, які були допитані в судовому засіданні, та письмовим доказам по справі.

Також в обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила обставини, на які посилалася у заяві, а саме про те, що вона разом з ОСОБА_2 жили та харчувалися разом, сплачували комунальні послуги за обидві квартири, ніяких особливих покупок та ремонту в квартирі не робили, оскільки не було необхідності, кредитів теж не оформляли; всі питання по організації поховання ОСОБА_2 понесла заявниця.

За наведених обставин просила скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Заявниця та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в ній.

Заінтересовані особи, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представників заінтересованих осіб.

Колегія суддів вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення заявниці та її представника, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , з 05.09.1974 року по 28.08.2023.

02 лютого 2024 року ОСОБА_1 подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини. Спадкова справа була відкрита 02 лютого 2024 року.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Аніскової Н. А. від 26 лютого 2024 року за №934/02-31 на підставі ст. 5 Закону «Про нотаріат» ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як документи про підтвердження родинних стосунків не були надані в повному обсязі.

В довідках №5 та №6 від 26 лютого 2024 року, які видані ОСОБА_1 за місцем вимоги головою ЖБК "Дніпровський" ОСОБА_4 зазначено, що ОСОБА_2 , 1942 року народження, була членом кооперативу "Дніпровський, а в подальшому і власником квартири АДРЕСА_1 . Десь з кінця 2017 року і по день своєї смерті (ІНФОРМАЦІЯ_2) мешкала разом із сім'єю ОСОБА_1 , яка є власником квартири №103 в цьому ж будинку, жили однією сім'єю, разом харчувалися, робили покупки, сплачували комунальні послуги та всі необхідні витрати на утримання прибудинкової території, спільного майна кооперативу. В літній період виїздили на автомобілі чоловіка ОСОБА_1 на дачу, де перебували разом тривалий час.

Також судом першої інстанції допитано свідків ОСОБА_4 (голова правління ЖБК "Дніпровський") та ОСОБА_6 (подруга заявниці). ОСОБА_4 надав свідчення про дружні, сімейні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; був у квартирі при зміні батарей приблизно у 2017-2018 чи 2019 році; з якого часу ОСОБА_2 проживала із заявницею він не знає.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що із заявницею спілкується давно і постійно, бувала в квартирі заявниці по 10 разів на місяць в різний час доби. ОСОБА_2 в квартирі заявниці проживала з 2017 року, мала свою кімнату з меблями, готувала їжу на всю сім`ю, шила та в`язала. ОСОБА_2 та заявниця мали спільний бюджет - пенсія ОСОБА_2 та заробітна плата заявниці. Також зазначила, що не проживає в цьому будинку з 2004 року, однак дуже часто буває у заявниці.

Відмовляючи в задоволенні заявлених вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

За приписами статті 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року по справі №5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Звертаючись до суду з даною заявою, ОСОБА_1 просила встановити факт проживання її та ОСОБА_2 однією сім'єю з грудня 2017 року по 25 червня 2023 року, посилаючись на те, що вони разом проживали в квартирі заявника та вели спільне господарство, і встановлення даного факту їй необхідно для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , як спадкоємцем четвертої черги на підставі ст. 1264 ЦК України.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що заявниця повинна довести належними доказами не лише факт спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, а і факт ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як правильно встановлено судом, матеріали справи не містять належних доказів, які б давали суду правові підстави для висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за життя, були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали взаємні права та обов'язки, тобто проживали однією сім'єю.

Дійсно, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі письмові докази ведення спільного господарства, наявності спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, зокрема квитанції, договори-замовлення тощо.

Доводи апеляційної скарги, що сам по собі факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджено в суді показами свідків, не є підставою для скасування судового рішення та задоволення заяви, оскільки для задоволення заяви необхідно довести не лише факт спільного проживання, а й факт ведення спільного господарства.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що довідки ЖБК "Дніпровський" підтверджують факт ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки як вірно зазначено судом довідки ЖБК "Дніпровський" видані головою правління ОСОБА_4 , але останній в судовому засіданні, як свідок, не підтвердив викладену в довідках інформацію про спільне проживання заявниці та ОСОБА_2 з кінця грудня 2017 року. Відтак, довідки від 26.02.2024 не підтверджують обставин спільного ведення господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, окрім вищевказаних довідок ЖБК "Дніпровський" №5, №6 від 26.02.2024 та показів свідків ОСОБА_1 не доводила суду іншими доказами факт ведення спільного господарства з ОСОБА_2 .

Посилання скаржниці на організацію поховання ОСОБА_2 не підтверджують факту спільного ведення господарства, а відтак їх обґрунтовано не взяті до уваги суду першої інстанції.

За обставин, коли наданими заявницею письмовими доказами не підтверджується факт ведення спільного господарства ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про не врахування судом інших показів свідків, що підтверджують цю обставину, оскільки як неодноразово вказував Верховний Суд в своїх постановах при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, то дані обставини не можуть доводитися лише показами свідків.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку, що у відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України заявниця не надала належних доказів, які підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з грудня 2017 року по 25 червня 2023 року.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів заяви повно та всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку зібраним у справі доказам, правильно визначив юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що заява не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Фактично доводи апеляційної скарги за своїм змістом є доводами заяви, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська