Справа №463/4630/16-ц Головуючий у 1 інстанції:Гирич С.В.
Провадження №22-ц/811/3211/22 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Псярук О.В.,

за участі в судовому засіданні в режимі відео конференції представниці АТ «Універсал Банк» Приходько Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові в режимі відео конференції цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (на даний час АТ «Універсла Банк») на рішення Личаківського районного суду м.Львова в складі судді Гирича С.В. від 16 вересня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (на даний час АТ «Універсал Банк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2021 року у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 31 жовтня 2016 року у вигляді накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме: об`єкт незавершеного будівництва, готовність житлового будинку 91 %, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :10:002:0446, за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане рішення оскаржило ПАТ «Універсал Банк».

Постановою Львівського апеляційного суду від 15 серпня 2022 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк») задоволено частково. Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 вересня 2021 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ПАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» 6 332,40 доларів США простроченої заборгованості за додатковою угодою № ВL6212/ВL6212-К від 22 липня 2008 року; 50 513,94 доларів США дострокового стягнення за кредитом; 2 890,96 доларів США простроченої заборгованості за додатковою угодою № ВL6212/ВL6248-КL+ від 22 липня 2008 року, а всього 59 737,30 доларів США.У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Верховного суду від 30 листопада 2022 року касаційну скаргу Акціонерного товариства «Універсал Банк» задоволено частково, скасовано постанову Львівського апеляційного суду від 15 серпня 2022 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі просять рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16 вересня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зазначають, що оскільки відповідач не виконав своїх зобов`язань по Генеральному договору, не здійснив повної та своєчасної оплати по кредиту та відсотках за користування кредитними коштами, чим порушив вимоги ст.526 ЦК України та умови Генерального договору, ПАТ «Універсал Банк» змушений був звернутись з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості станом на 12.09.2016 року в сумі 152 760,00 доларів США. На підтвердження зазначеної суми заборгованості банком було надано розрахунки заборгованості по Додатковій угоді №BL6212/BL6212-K від 22.07.2008 року та Додатковій угоді №BL6212/BL6212-KL+ від 22.07.2008 року. Однак, судом першої інстанції безпідставно та необґрунтовано визнано ці докази недостовірними та такими, що не відображають інформації щодо реальної заборгованості за вказаними кредитними договорами. На підтвердження своїх висновків суд посилався на висновок експертного економічного дослідження від 20.01.2017 року, виконаного спеціалістом ОСОБА_2 , у якому зазначено про невідповідність розрахунку заборгованості умовам укладеного Генерального договору та додаткових угод до нього. Крім того, зазначає, що вказана невідповідність розрахунку заборгованості по Додатковій угоді № BL6212/BL6212-K підтверджена також висновком №10 судово-економічної експертизи від 18 липня 2018 року. Апелянт вважає, що такі висновки суду є необґрунтованими, оскільки з наданих відповідачем висновку економічного дослідження від 20.01.2017р. та висновку №10 судово-економічної експертизи від 18.07.2018 р. не вбачається, що спеціаліст ОСОБА_2 та судовий експерт ОСОБА_3 були попереджені про відповідальність, передбачену ст.ст. 384, 385 КК України, за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову дати висновок, та за відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків. Крім того, звертають увагу на те, що спеціаліст ОСОБА_2 , який проводив економічне дослідження та надавав висновки щодо відповідності розрахунків заборгованості умовам Генерального договору та додаткових угод від 22.07.2008 p., не є атестованим судовим експертом. А тому, вказаний висновок економічного дослідження від 20.01.2017 р. взагалі не може бути взятий судом до уваги, а тим більше покладатись в основу рішення. Зазначають, що суд першої інстанції не прийняв до уваги надану представником позивача інформацію про наявність рішення Господарського суду Львівської області від 16.11.2018 року по справі № 914/3043/16, яким встановлено наявність порушення умов Генерального договору та Додаткових угод нього, наявність заборгованості позичальника за вказаними договорами та жодним чином не відобразив дану обставину у рішенні про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , чим грубо порушив вимоги чинного цивільного процесуального законодавства.

В судове засідання окрім представниці АТ «Універсал Банк» Приходько Л.А. в режимі відео конференції, решта учасників справи не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності, зважаючи на те, що такі повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представниці позивача в режимі відео конференції на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на неї, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи (їх представників) у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України,2, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України та відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що 22 липня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № BL 6212 (з подальшим укладенням до цього генерального договору ряду додаткових угод), відповідно до умов якого Банк надав останньому, як позичальнику, кредит у розмірі 283 000 доларів США, які останній мав повернути не пізніше 01 липня 2033 року. 18 травня 2015 року з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вищезгаданим генеральним договором надання кредитних послуг № ВL 6212 між банком та ТОВ «Гофрон» було укладено договір поруки № ВL6212/ВL6212-К/1 (з подальшим укладенням до цього договору поруки ряду додаткових угод), за умовами якого товариство зобов`язується відповідати перед банком за невиконання ОСОБА_1 всіх зобов`язань, що виникли з генерального договору, у повному обсязі: як існуючих, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому, і ця відповідальність є солідарною. 16 листопада 2018 року рішенням Господарського суду Львівської області у справі № 914/3043/16 за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ТОВ «Гофрон», за участі третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_1 , позов було частково задоволено. Стягнуто з ТОВ «Гофрон» на користь ПАТ «Універсал Банк» 6332,4 доларів США простроченої заборгованості по додатковій угоді від 22 липня 2008 року № ВL6212/ВL6212-К; 50 513,94 доларів США дострокового стягнення по кредиту та 2 890,96 доларів США простроченої заборгованості по додатковій угоді від 22 липня 2008 року № ВL6212/ВL6248-КL+, а також 23 243,77 грн судового збору. 15 квітня 2019 року постановою Західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ПАТ «Універсал Банк» було залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 16 листопада 2018 року без змін. Суд прийшов до висновку, що позивач не довів наявність заборгованості по кредитному договору та додаткових угодах до нього саме у такому заявленому розмірі і оскільки в силу наведених вище обставин суд позбавлений можливості здійснити правильний розрахунок боргу, тому в задоволення позову слід відмовити.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи; обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону не відповідають; обставини, які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі ПАТ «Універсал Банк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просили:

стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за індивідуальною додатковою угодою від 22 липня 2008 року № BL 6212/BL6515-K у розмірі 179 012,7 доларів США, з яких:

oпрострочена заборгованість по кредиту 6 332, 4 доларів США;

oсума дострокового стягнення кредиту 142 082,05 доларів США;

oвідсотки 30 268,81 доларів США;

oпідвищені відсотки 329,44 доларів США, а також

заборгованість за індивідуальною додатковою угодою від 22 липня 2008 року № BL 6212/BL6515-K+ у розмірі 96 226,33 доларів США, з них:

oзаборгованість по сумі кредиту (у тому числі і прострочена заборгованість) 91 154,48 доларів США;

oвідсотки 7 737,56 доларів США;

oпідвищені відсотки 225,25 доларів США.

Позовна заява мотивована тим, що між Відкритим акціонерним товариством (далі ВАТ) «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_1 22 липня 2008 року було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № BL 6212, відповідно до умов якого банк зобов`язується надавати останньому, як позичальнику, кредитні послуги в рамках ліміту, що дорівнює 283 000 доларів США, які позичальник зобов`язався повернути не пізніше 01 липня 2033 року. 22 липня 2008 року між ними також було укладено додаткові угоди до генерального договору про надання кредитних послуг № BL 6212, відповідно до пунктів 1 яких банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти у сумі 165 000 доларів США та 118 000 доларів США. У подальшому між банком та позичальником було укладено ряд додаткових угод до генерального договору про надання кредитних послуг від 22 липня 2008 року, які змінювали розмір відсоткових ставок за користування кредитними коштами, що відображено у розрахунках заборгованості. Відповідач не виконував своїх зобов`язань по кредитному договору, у результаті чого у нього утворилася заборгованість.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Як вбачається з матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано, 22 липня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено «Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL 6212».

Відповідно до п.1.2.1. позичальник повинен виконати свої зобов`язання по поверненню в повному обсязі використаної суми ліміту за цим Договором не пізніше 01 липня 2033 року.

22 липня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № BL 6212/BL6212-K до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL 6212 - (Індивідуальна угода). Відповідно до п.1 даної Індивідуальної угоди Банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти в сумі 165 000,00 дол. США, а Позичальник зобов`язується прийняти, належними чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даній Індивідуальній угоді. Згідно п.3.1. за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування цією Індивідуальною угодою встановлюється процентна ставка у розмірі 15,45 % річних. Згідно п. 3.2. за користування кредитним коштами понад строк (або терміни погашення за Графіком погашення кредиту), встановлений Генеральним договором та/або цією Індивідуальною угодою, процентна ставка встановлюється в розмірі 30,9% річних.

22 липня 2008 року між Банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № BL 6212/BL6248-KL+ до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL 6212 - (Індивідуальна угода). Відповідно до п.1 даної Індивідуальної угоди Банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти в сумі 118 000,00 дол. США, а Позичальник зобов`язується прийняти, належними чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даній Індивідуальній угоді. Згідно п. 5.1. за використання кредитних коштів у межах ліміту кредитної лінії та строку кредитування, встановлених цією Індивідуальною угодою, встановлюється процентна ставка у розмірі 16,45 % річних. Згідно п. 5.2. за користування кредитними коштами понад строк, встановлений Генеральним договором та/або цією Індивідуальною угодою, та/або у разі прострочення термінів сплати процентів та/або винагороди, визначених такими договорами, Банк додатково нараховує пеню, а Позичальник зобов`язується її сплатити.

В подальшому між банком та позичальником було укладено ряд додаткових угод до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL 6212 від 22.07.2008 року, зокрема: додаткова угода № 1 від 08 квітня 2009 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL 6212 від 22.07.2008; додаткова угода № 2 від 08 квітня 2009 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL 6212 від 22.07.2008; додаткова угода № 3 від 19 травня 2014 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL 6212 від 22.07.2008; додаткова угода № 4 від 19 травня 2014 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL 6212 від 22.07.2008; додаткова угода № 5 від 19 травня 2014 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL 6212 від 22.07.2008; додаткова угода № 6 від 29 жовтня 2014 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL 6212 від 22.07.2008; додаткова угода № 7 від 29 жовтня 2014 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL 6212 від 22.07.2008; додаткова угода № 8 від 29 жовтня 2014 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL 6212 від 22.07.2008; додаткова угода № 9 від 18 травня 2015 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL6212 від 22.07.2008; додаткова угода № 10 від 18 травня 2015 року до Генерального договору про надання митних послуг № ВL 6212 від 22.07.2008; додаткова угода № 11 від 18 травня 2015 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL6212 від 22.07.2008.

В останній додатковій угоді № 11 від 18 травня 2015 року до Генерального договору про надання кредитних послуг № ВL6212 від 22.07.2008 року позичальник зобов`язався повернути кредит в повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені Графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до вказаної Додаткової угоди, але в будь-якому випадку не пізніше 01 квітня 2024 року.

Згідно додаткових договорів, змінювалися розмір відсоткових ставок за користування кредитними коштами, що є відображено у розрахунках заборгованості; термін повернення кредиту та інші умови договору. Відповідач не виконував своїх зобов`язань по кредитному договору та додаткових угодах до нього належним чином у результаті чого у нього утворилася заборгованість.

Згідно пунктів 3.1.2, 3.1.3, 6.1. «Генерального договору про надання кредитних послуг № BL 6212» банк може вимагати від позичальника достроково повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплатити плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення, у разі порушення позичальником умов кредитного договору та/або настання будь-якої події, що може погіршити фінансовий стан позичальника та/або вплинути на його здатність або бажання виконувати власні зобов`язання за договором, має право видавати наказ про примусову оплату боргу за договором, має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за кредит змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення в порядку, у разі: виявлення нецільового використання кредитних коштів; порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань за договором; невиконання позичальником умов договору щодо надання забезпечення належного виконання своїх зобов`язань за договором, зокрема, якщо не буде укладено відповідний договір забезпечення; порушення позичальником та/або поручителем/заставодавцем будь-яких умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором; втрати забезпечення; суттєвого погіршення (більше ніж у двічі в порівнянні зі станом на дату укладення договору) фінансового стану позичальника, має право вимагати від позичальника дострокового повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за кредит за всіма кредитними послугами, наданими банком в межах дії Договору, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення. Дострокове погашення кредиту та плати за кредит відбувається в наступному порядку: про встановлення терміну виконання зобов`язання позичальник повідомляється шляхом направлення йому банком поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника, що вказано у Договорі, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив банку при зміні адреси. В цьому випадку позичальник зобов`язується достроково виконати зобов`язання по поверненню заборгованості за Договором у встановлений заново термін в повному обсязі. В разі порушення позичальником нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої ним суми кредиту та/або сплати плати за кредит за Договором, вважається, що такий позичальник користується кредитом понад строк, встановлений Договором, при цьому, починаючи з наступного робочого дня, сума такого кредиту вважається простроченою сумою основного боргу, а сума плати за кредит відповідно простроченими процентами та/або простроченими комісіями.

Вбачається, що банк звертався до ОСОБА_1 з вимогами №0742/7ГО від 02.03.2016 (а.с. 210, т.1) та №2211ГО від 23.06.2016 (а.с.94, т.1).

Однак в таких вимогах банк вимагав від позичальника, з моменту отримання вимоги негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, а саме прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нарахування за користування кредитними коштами та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань.

Враховуючи вказане, а також те, що з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся 6 жовтня 2016 року, банк мав право вимагати від відповідача стягнення простроченої заборгованості лише станом на час коли він звернувся до суду, тобто заборгованості строк сплати якої настав. Оскільки належної вимоги про стягнення достроково суми кредиту Банк відповідачеві не надіслав. Відтак договір продовжив свою дію та не був припиненим Банком. Відповідно Банк нараховував відсотки та інші платежі за договором по час звернення до суду.

Така заборгованість (як вбачається із розрахунку заборгованості наданого Банком (а.с.15-22, т.1), час сплати якої настав, за додатковим договором №BL6212/BL6212-Kвід 22.07.2008 року складає 36 930, 65 доларів США , з яких: 6 332,40 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 30 268, 81доларів США відсотки, 329,24 доларів США підвищені відсотки, а за додатковим договором № BL 6212/BL6248-KL+ сума заборгованості складає 10853,77 доларів США, з яких: 2 890,96 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 7 737,56 81доларів США відсотки, 225,25 доларів США підвищені відсотки.

Тому слід вважати, що позов був частково обґрунтований, безпідставно відхилений судом першої інстанції та підлягав до часткового задоволення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 47784,42 доларів США заборгованості за додатковим договором №BL6212/BL6212-Kвід 22.07.2008 року в сумі 36 930, 65 доларів США, з яких: 6 332,40 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 30 268, 81 доларів США відсотки, 329,24 доларів США підвищені відсотки та за додатковим договором № BL 6212/BL6248-KL+ в сумі 10853,77 доларів США, з яким: 2 890,96 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 7 737,56 81доларів США відсотки, 225,25 доларів США підвищені відсотки.

Дійсно як вбачається з матеріалів справи, в листах вимогах №0742/7ГО від 02.03.2016 та №2211ГО від 23.06.2016 вказано, що у випадку невиконання вимоги термін повернення кредиту визначається банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання вимоги та банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку з покладенням на боржника витрат, пов`язаних із сплатою судового збору та витратами виконавчого провадження.

Однак колегія суддів вважає, що таке формулювання не свідчить про надіслання відповідачу вимоги про дострокове погашення заборгованості по договорах, оскільки суперечить вимогам «Генерального договору про надання кредитних послуг № BL 6212» від 22.07.2008 року про які йшлося вище (зокрема п.6.1 Договору), оскільки у випадку надісланні вимоги про дострокове повернення кредиту Банк повинен був встановити новий (додатковий) термін повернення всієї суми кредиту та плати за кредит; повинна була бути вказаною конкретна сума коштів, яка повинна була бути сплаченою достроково, її складові, а також дата до якої така повинна бути сплачена. Таких складових вимоги надіслані Банком не містять.

Факт необхідності надіслання окремих вимог, за умовами договорів укладеними між сторонами, окрім надісланих Банком, для погашення достроково боргу за договором кредиту визнала і представниця Банку в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, однак вважає, що такою слід вважати пред`явлення самого даного позову, проте, колегія суддів, зважаючи на наведене вище, вважає, що умови договору про дострокове припинення дії договору та повернення усієї суми кредиту Банком не виконано та договір продовжує свою дію.

А тому згадані, надіслані позичальнику вимоги Банку, не слід вважати вимогами про дострокове погашення кредиту та нарахованих процентів за кредитним договором, а лише вимогами про сплату простроченої заборгованості.

Відповідно такі вимоги про сплату простроченої заборгованості за кредитним договором №0742/7ГО від 02.03.2016 та №2211ГО від 23.06.2016не перервали строків договорів і відповідно строк погашення коштів за кредитними договорами не настав.

Відповідно вимоги позову були підставними в частині простроченої заборгованості.

Окремо, що стосується доводів відповідача про неправильне нарахування банком заборгованості, то такі належними та допустимими доказам не підтверджені, оскільки надані висновки економічних досліджень відповідачем, суд апеляційної інстанції до уваги не бере.

Так, економічне дослідження ОСОБА_2 , яка має вищу економічну освіту за спеціальністю облік і аудит Львівської комерційної академії від 20.01.2017 року (а.с.148-156, т.1, 242-261, т.1) не є висновками ані спеціаліста, ані експерта в галузі економічних наук, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про те, що ОСОБА_2 є спеціалістом в економічній галузі, така особа не попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, а також в такому висновку не вказано, що такий виготовлено для подання до суду.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги і Висновок №10 судово-економічної експертизи, виготовлений судовим експертом ОСОБА_3 , свідоцтво №1858 від 23 грудня 2016 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при міністерстві юстиції України, від 18.07.2018 року (а.с. 186-191, т.1), оскільки такий хоч дійсно був здійснений експертом, однак експерт не попереджався про кримінальну відповідальність за завідома неправдивий висновок. Крім цього в матеріалах справи відсутній оригінал такого, а також відсутні документи, які б свідчили про компетентність експерта та право на час виготовлення висновку на дання такого роду висновків із вказаної галузі знань.

Також, суд апеляційної інстанції не бере до уваги Висновок судово-економічної експертизи №1098, експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, свідоцтво про присвоєння кваліфікації №1818, видане 28.07.2016 року ЦЕКК МЮУ, терміном дії до 28.07.2019 року, ОСОБА_4 від 22.03.2018 року (а.с. 192-197, т.1) оскільки такий виготовлено у іншій, господарській справі №914/3043/16/1/17 за позовом ПАТ «Універсалбанк» до ТзОВ «Гофрон» про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно такий не є експертним висновком у даній справі, а також у суду відсутні докази про те, які саме вихідні дані взяті до уваги експертом при наданні такого та чи такі є ідентичними та співвідносяться із обставинами даної справи.

Враховуючи вказане, доводи позову та апеляційної скарги слід визнати частково обґрунтованими та такі позов та апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Оскаржуване ж рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, яким слід стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 47784,42 доларів США заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL2839 від 8.04.2008 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 16 вересня 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» 47784,42 доларів США заборгованості за Генеральним договором про надання кредитних послуг №BL2839 від 8.04.2008 року.

В задоволенні решти позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного суду.

Повний текст постанови складено 23 травня 2024 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: М.М. Шандра

Н.П. Крайник