Справа № 212/66/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Пустовіт О.Г., за участі секретаря судового засідання Голуб О.В., відповідача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження, в залі суду м. Кривого Рогу, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на 1/2 частки квартири в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на 1/2 квартири в порядку спадкування.

В своєму позові ОСОБА_2 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . На момент його смерті ОСОБА_3 на території України був знятий з реєстрації місця проживання та реєстрації не мав. У липні 2018 року, після отримання від рідного дядька ОСОБА_1 позовної заяви про визнання обсягу спадкового майна після смерті бабці (матері по лінії батька ОСОБА_4 ) у її батька залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Про існування будь-якого спадкового нерухомого майна позивачка не знала через те. Що на момент смерті батька була неповнолітньою особою. Про існування будь-якого спадкового майна вона не знала, бо на момент смерті батька була неповнолітньою особою (так як вона народжена 07.10.1986 року, а відповідно до ст. 14 ЦК УРСР за неповнолітніх, які не досягли 15 років, угоди вчиняють від їх імені батьки (усиновлювачі) або опікун). Так як про наявність спадкового нерухомого майна у загиблого ОСОБА_3 , який на момент своєю смерті розірвав шлюб з її матір`ю, тому ані вона, ані її матір не знали, то будь-яких заяв до нотаріальної контори про прийняття спадщини, або про відмову від спадщини, її мати, як представник неповнолітньої, не подавала. Натомість ані покійна бабця ОСОБА_4 , ані рідний дядько ОСОБА_1 , протягом усього періоду з моменту смерті ОСОБА_3 не повідомляли її про наявність спадщини у вигляді нерухомого майна. Яке залишилось після її смерті. До розірвання шлюбу її батьків, вони мешкали у квартирі АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу, вона разом з матір`ю постійно проживають у місті Генічеськ. У лютому 2020 року вона, через свого представника звернулась до Першої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Є.М. від 18.02.2020 року у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовлено в зв`язку з тим, що документально не підтверджується факт прийняття спадщини, як то передбачено Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 18.06.2004 року, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 14.06.2014 року за № 18,5 та місця відкриття спадщини.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 вересня 2021 року у даній справі було відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2023 року було закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.

В судове засідання позивач та її представник повторно не з`явилась, повідомлялась в порядку ч.1 ст.121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» шляхом опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України. Останньою відомою адресою її місця проживання є: АДРЕСА_2 , а як відомо Кадіївська (Стаханівська) міська територіальна громада входить до затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) від 25 квітня 2022 року за № 75. Таким чином, позивач вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання. Клопотань про відкладення розгляду справи та розгляду справи у їх відсутності суду не надано, тому суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав. Просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Надав суду копію договору купівлі-продажу від 14.11.2020 року відповідно до якого, він продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_5 .

Суд, вислухавши відповідача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за наступних підстав:

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є синами ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , квартира належить їм на праві приватної спільної (без зазначення сумісної або часткової) власності (а.с. 8).

За життя ОСОБА_4 склала заповіт від 19 січня 1999 року, яким заповіла своєму синові ОСОБА_1 все майно, де б воно не знаходилося та з чого воно б не складалося та взагалі все те, що буде належати їй на час смерті та на що за законом матиме право.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рязані Росія (а.с. 6).

Постановою державного нотаріуса Першої Криворізької державної нотаріальної контори Шабліян Є.М. від 18.02.2020 року у видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 відмовлено в зв`язку з тим, що документально не підтверджується факт прийняття спадщини.

Вирішуючи заявлені вимоги, суд враховує, що за змістом статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Між тим позивач не надала належних та допустимих доказів наявності в неї права на спадкування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Так, суд звертає увагу, що згідно зі статтею 524 ЦК України в редакції 1963 року, яка діяла на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до статті 526 ЦК України в редакції 1963 року місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

Згідно зі статтею 529 ЦК України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Частиною 1 статті 533 ЦК України в редакції 1963 року передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або його частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до статті 537 ЦК України в редакції 1963 року частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу.

До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше.

В той же час згідно ст. 548 ЦК України в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках (частина 1 статті 554 ЦК України в редакції 1963 року).

Згідно зі статтями 560-561 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно договору купівлі-продажу від 14.11.2020, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , уклали цей договір про наступне: За цим договором Продавець ОСОБА_1 зобов`язується передати у власність Покупця ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 . Вищевказана квартира, що відчужується належить продавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 29.10.2020 року Першою криворізькою державною нотаріальною конторою за реєстром №2-1564, зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 38902698, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 110.

Суд відзначає, що за змістом частини 2 статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Тобто в судовому порядку можуть бути встановлені не будь-які факти, а лише ті, що породжують виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав особи, яка звернулася із заявою про встановлення факту.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою в позові відповідно до статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати покладаються на позивача та відшкодуванню відповідачем не підлягають.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на 1/2 частки квартири в порядку спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 25 квітня 2024 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт