Єдиний унікальний номер 599/705/24
Номер провадження 2/599/271/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2024 р. Зборівський районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Чорної В.Г., секретаря Грицай О. П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Зборові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою, як документа, що посвідчує боргове зобов`язання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що 20.02.2017 року між нею та відповідачем укладений договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 отримав від неї грошову суму у розмірі у сумі 500000.00 гривень (п`ятсот тисяч), та зобов`язався їх повернути. Про отримання грошей ОСОБА_2 написана та підписана відповідна боргова розписка 20.02.2017. Однак, станом на день звернення до суду грошова сума їй не повернута. Посилаючись на вимоги статей 1046 - 1049 ЦК України, просила задовольнити позовні вимоги.

В судове засідання позивачка не з`явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала.

В судове засідання відповідач не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Суд, в силу ч.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Приймаючи до уваги вимоги ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе слухати дану справу без особистих пояснень сторін, оскільки є достатньо даних про взаємовідносини сторін, з приводу яких виник спір.

Враховуючи обставини справи та приймаючи до уваги приписи ч.3 ст. 12 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом та ч.1 ст.81 ЦПК України, суд, дослідивши та перевіривши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 20.02.2017 року між сторонами: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений договір позики у вигляді розписки, відповідно до умов якого, відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача грошову суму у розмірі у сумі 500 000 гривень (п`ятсот тисяч), та зобов`язався їх повернути на першу вимогу. Про отримання грошей ОСОБА_2 була написана та підписана відповідна розписка від 20.02.2017 року.

Позивач по справі як позикодавець, виконав всі умови договору позики, а саме надав вказану в договорі суму грошей позичальникові, однак, відповідач ОСОБА_2 , в свою чергу, умови договору не виконав та гроші не повернув, що підтверджується тим, що оригінал розписки знаходиться у позивача та не містить зазначень щодо повернення боргу відповідачем повністю або частково. З боку відповідача ніяких доказів щодо повернення боргу повністю або часткового повернення надано до суду не було.

Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до вимог статті 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що позивачу станом на 03.04.2024 року, тобто, на день звернення позивача до суду, не повернуто.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21.

Статтею 629ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Як слідує із змісту ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд вбачає, що не сплачуючи заборгованість відповідач порушує вимоги діючого законодавства України, а саме ст. 526 ЦК України, яка передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства; ст. 629 ЦК України, згідно якої, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, що визначений договором.

При цьому, суд вважає, що боргова розписка від 20.02.2017 р. містить усі необхідні відомості у відповідності до вимог статті 1047 ЦК України, та є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Позовні вимоги знаходять своє підтвердження матеріалами справи, сума заборгованості відповідачем не спростована, а тому з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивач за звернення з позовною заявою сплатив судовий збір у розмірі 5000 гривень 00 копійок.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у вищевказаному розмірі.

Керуючись ст. ст.12, 13, 76, 77, 81, 83, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 - суму боргу в розмірі 500000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 - витрати по сплаті судового збору в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок

Рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Повний текст рішення складено 27 травня 2024 року.

Суддя Зборівського

районного суду Чорна В.Г.