Справа №456/400/24
Провадження №2/443/283/24
РІШЕННЯ

іменем України

16 травня 2024 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Смолінська М.Т.,

провів у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Жидачеві розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування, -

за участю:

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Скочиляс І.М.

представника відповідача Пилипчака І.М.

встановив:

Представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Скочиляс І.М., звернулась до суду із позовною заявою до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути з акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (приватне) на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування витрат на утримання у розмірі 241 200 грн 00 коп. Пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 27 975,43 грн, три відсотки річних у розмірі 2 770,41 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 879,25 грн, а всього разом - 34 625,09 грн та понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн 00 коп.

Стислий виклад позиції сторін.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, шо 10.07.2023 на автодорозі «Ходорів-Рогатин» у с. Вовчатичі Стрийського району Львівської області мала місце дорожньо-транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Hyundai Santa Fe», р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у Стрийській центральній районній лікарні. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Hyundai Santa Fe», р.н. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди (10.07.2023) була застрахована АТ «СГ «ТАС» (приватне), згідно Полісу №АТ/3598308. Також станом на дату ДТП був чинний договір добровільного страхування цивільної відповідальності власника автомобіля марки «Hyundai Santa Fe», р.н. НОМЕР_1 , відповідно до умов якого ліміт страхового відшкодування за майнову шкоду становив 50 000,00 грн. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 11.07.2023. були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000591 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Постановою про закриття кримінального провадження від 29.09.2023 кримінальне провадження №0000591 було закрите у зв`язку із відсутністю у діях водія складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 19.09.2023 на адресу АТ «СГ «ТАС» (приватне), представником заявника надіслано заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах матері загиблого - ОСОБА_1 , дружини загиблого - ОСОБА_5 , сина загиблого - ОСОБА_6 , доньки загиблого - ОСОБА_7 і долучено всі необхідні для прийняття рішення документи, передбачені статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту складала 320 000,00 грн, що включала у себе: 20 100,00 грн моральної шкоди для матері загиблого ОСОБА_1 , 20 100, 00 грн моральної шкоди для дружини загиблого ОСОБА_5 , 20 100,00 грн моральної шкоди для сина загиблого ОСОБА_6 , 20 100, 00 грн моральної шкоди для доньки загиблого ОСОБА_7 , 241 200,00 грн витрат на утримання для матері загиблого ОСОБА_1 26.09.2023 АТ «СГ «ТАС» (приватне) листом повідомило, що розгляд страхової справи призупинено до отримання страховиком відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінального провадження за фактом вищеописаної дорожньо-транспортної пригоди. 19.10.2023 на адресу АТ «СГ «ТАС» (приватне), представником заявника надіслано заяву про долучення документів, а саме Постанову про закриття кримінального провадження від 29.09.2023 №0000591. 14.11.2023 АТ «СГ «ТАС» (приватне) повідомило про прийняте рішення у даній страховій справі, відповідно до якого ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було сплачено по 20 100,00 грн моральної шкоди. У виплаті страхового відшкодування витрат на утримання для ОСОБА_1 у розмірі 241 200,00 грн було відмовлено у зв`язку із тим, що, на думку АТ «СГ «ТАС» (приватне), заявником не було долучено усіх документів, що підтверджують факт перебування ОСОБА_1 на утриманні у свого загиблого сина ОСОБА_4 04.12.2023 на адресу АТ «СГ «ТАС» (приватне) представником заявника надіслано заяву про долучення документів, які підтверджують необхідність у відшкодуванні шкоди, завданої смертю годувальника. Вважають, що відмова АТ «СГ «ТАС» (приватне) у виплаті страхового відшкодування в частині відшкодування витрат на утримання для ОСОБА_1 порушує права та законні інтереси позивачки /а.с.1-8/.

12.04.2024 представником відповідача подано відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог до АТ «СГ «ТАС» (приватне) в повному обсязі за безпідставністю позовних вимог. В частині позовних вимог про стягнення страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника зазначає, що особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують її прожиткового мінімуму, встановленим законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на одну особу в розрахунку на місяці встановлено у розмірі 2 093 грн. Згідно довідки УПФУ у Львівській області №2486 6544 4546 1029 на дату смерті ОСОБА_4 його матір ОСОБА_1 отримувала пенсію по інвалідності в розмірі 3 000,00 грн та дана обставина визнається позивачкою. Таким чином, дохід позивачки перевищував встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а тому позивачка не вважається такою, що потребує матеріальної допомоги. Також зазначено, що позивачка не надала до заяви про страхове відшкодування документів, які підтверджують перебування на утриманні загиблого, документів про розмір пенсії призначених позивачці внаслідок втрати годувальника, як і не надала доказів, що отримувала матеріальну допомогу від загиблого, яка була постійним та основним джерелом доходів. Виходячи з вищенаведеного, вимога про стягнення 241 700,00 грн з АТ «СГ ТАС» (приватне) є безпідставною та необгрунтованою. Щодо позовних вимог в частині стягнення пені розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 12 086,54 грн, три відсотки річних 1 169 грн, інфляційних втрат у розмірі 1 206,00 грн зазначає, що заява про виплату страхового відшкодування була подана 19.09.2023, після чого на адресу позивача було надіслано листа про зупинення розгляду страхової справи, оскільки на момент звернення позивача із заявою про страхове відшкодування ДТП, що мала місце 10.07.2023 розглядається в кримінальній справі. Таке рішення страховика (про призупинення страхової справи) позивачем в судовому порядку не оскаржувалося. Після чого, страховику було подано заяву про долучення документів від 19.10.2023 та яку АТ «СГ «ТАС» було отримано 24.10.2023, до якої було додано постанову про закриття кримінального провадження. Таким чином, строк на прийняття рішення стосовно заяви про виплату позивачу страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, розпочав свій перебіг із 24.10.2023, коли страховику стало відомо про постанову про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , а стягнення зі страховика пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, виплата страхового відшкодування має бути простроченою, а страхове відшкодування невиплаченим ,якщо протягом 90 днів із дня, починаючи із якого страховик повинен здійснити виплату страхового відшкодування. Щодо ліміту страхового відшкодування, то згідно договору добровільного комплексного страхування в частині програми « Автоцивілка плюс» опція сервісний: страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну життю, здоров`ю третьої особи. Також при укладенні полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ «СГ «ТАС» (приватне) взяло на себе зобов`язання здійснити страхову виплату на користь потерпілої особи, а не відшкодувати шкоду заподіяну каліцтвом або іншими ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи внаслідок ДТП, а отже норма п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України про негайне виконання рішення не може бути застосована, оскільки у АТ «СГ «ТАС» (приватне) не є завдавачем шкоди, а виконує лише договірне зобов`язання /а.с.116-119/.

18.04.2024 представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Скочиляс І.М. було подано відповідь на відзив згідно якої зазначає, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, чи окремого проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на його утриманні. Саме по собі отримання позивачем пенсії, яка забезпечила її прожитковий мінімум, не має правового значення для вирішення спору. Також документами, які підтверджують факт перебування на утриманні, є доходи за попередній календарний рік та розміри пенсій. Зокрема до матеріалів страхової справи було долучено: копію пенсійного посвідчення ОСОБА_1 , копію довідки про доходи загиблого ОСОБА_4 ; копію трудової книжки загиблого ОСОБА_4 , копію довідки про розмір пенсії ОСОБА_1 .. До дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 утримував свою непрацездатну матір - ОСОБА_1 , яка досягла пенсійного віку, встановленого законом. До дня смерті свого сина ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) - ОСОБА_1 фактично перебувала на його утриманні з огляду на те, що доходи ОСОБА_4 перевищували доходи позивача, яка мала єдине джерело доходу - пенсію. Зазначена матеріальна допомога була для позивача постійним і основним джерелом доходу. Позивачка виконала всі умови та надала страховій компанії всі необхідні документи, які підтверджують її перебування на утриманні у померлого сина. Щодо стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних витрат, представник позивачки зазначає, що 14.11.2023 відповідачем було прийняте незаконне рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, є підставою саме з цієї дати вважати дії останнього незаконними та вимагати стягнення штрафних санкцій за користування чужими коштами. Стягнення штрафних санкцій є похідною позовною вимогою, а тому підлягає задоволення в разі прийняття рішення про стягнення страхового відшкодування як основної позовної вимоги. Щодо ліміту страхового відшкодування зазначає, що копія вказаного договору не містить ані реквізитів сторін, ані дати укладення .з його змісту неможливо встановити, між ким та за яких обставин такий договір був укладений. З цього випливає, що за даним договором добровільного комплексного страхування в частині програми «Автоцивілка плюс» опція сервісний автомобіль марки «Hundai Santa Fe», р.н. НОМЕР_1 , не був застрахований, а тому умови вказаного договору до розгляду даної справи жодного значення не мають. Натомість автомобіль марки «Hundai Santa Fe», р.н. НОМЕР_1 , був застрахований за іншим (відмінним від наданого відповідачем ) договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту за опцією «Легке Каско».Саме умовами цього договору за опцією «Легке Каско» передбачено, що АТ «СГ «ТАС» додатково відшкодовує майнову шкоду, завдану третім особам, у розмірі 50 000 грн. Враховуючи те, що ОСОБА_1 є третьою особою, якій було завдано майнової шкоди у зв`язку із втратою годувальника, їй відшкодовується майнова шкода на умовах договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту за опцією «Легке Каско». Щодо негайного виконання рішення зазначає, що страхова компанія, як відповідальна за шкоду сторона, має відшкодувати позивачу шкоду, завдану смертю, а тому між сторонами виникли деліктні правовідносини /а.с.134-136/.

29.04.2024 представником позивачки ОСОБА_1 , адвокатом Скочиляс І.М., було подано письмові пояснення, в яких зазначає наступне. Представник відповідача у судовому засіданні, що відбулося 23 квітня 2024 наполягав на тому, що позивач ОСОБА_1 отримувала пенсію за віком, не потребував додаткової фінансової допомоги, а тому, відповідно, не перебувала на утриманні у свого загиблого сина ОСОБА_4 . Особливу увагу представник відповідача звертав на те, що отримувана ОСОБА_1 пенсія у розмірі 3000,00 грн не була меншою прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, встановленою законом. Верховний Суд у своїй Постанові від 3 січня 2021 року у справі №592/17552/18 вказав на те, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого, не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Більше того, згідно чинного законодавства, мінімальна пенсія не може бути нижчою за прожитковий мінімум, а максимальна пенсія обмежена десятьма розмірами прожиткового мінімуму. У ч.3 ст.46 Конституції України визначено гарантію, за якою «пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, установленого законом». Отримання пенсії, розмір якої є меншим від прожиткового мінімуму, є порушенням основоположних прав людини. Відповідно до ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тобто, до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, відносяться непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання на виконання положень пункту «е» статті 35.2 Закону страховій компанії було надано всі необхідні документи, які підтверджують факт перебування на утриманні. Зокрема, до матеріалів страхової справи було долучено: копію пенсійного посвідчення ОСОБА_1 ; копію довідки про доходи загиблого ОСОБА_4 ; копію трудової книжки загиблого ОСОБА_4 ; копію довідки про розмір пенсії ОСОБА_1 . До дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 утримував свою непрацездатну матір - ОСОБА_1 , яка досягла пенсійного віку, встановленого законом. ОСОБА_4 був офіційно працевлаштований у Виробничому підрозділі «Ходорівська дистанція колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді черговий по переїзду 4 розряду. Відповідно до довідки про доходи загальний розмір доходів за останніх шість місяців до дня смерті ОСОБА_4 становив 92 890 грн 11 коп. Відтак, середньомісячний дохід ОСОБА_4 становив 15 481 грн 66 коп. Цієї суми були достатньо ОСОБА_4 для того, аби забезпечувати свою матір харчовими продуктами, побутовими товарами, купувати їй лікарські препарати, оплачувати їй медичні обстеження. Позивачка є особою похилого віку, а тому регулярно потребувала отримання додаткових медичних послуг, які також є дороговартісними. До дня смерті свого сина ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) - ОСОБА_1 фактично перебувала на його утриманні з огляду на те, що доходи ОСОБА_4 перевищували доходи Позивача, яка мала єдине джерело доходу - пенсію. Зазначена матеріальна допомога була для позивача постійним і основним джерелом для існування. Матеріальна допомога була не одноразовою, а надавалася систематично, з дати виходу позивача на пенсію, після чого її син взяв на себе обов`язок щодо утримання матері. Також до позовної заяви долучалася Виписка із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 , яка підтверджувала той факт, що останній необхідне офтальмологічне лікування, коштів на яке ОСОБА_1 не вистачає у зв`язку із низьким рівнем пенсійного забезпечення. Якраз такого роду медичні втручання завжди оплачував позивачу її загиблий син. Більше того, наголошуємо, що позивач виконала усі умови, передбачені пунктом «е» статті 35.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та надала страховій компанії усі необхідні документи, які підтверджують її перебування на утриманні у померлого сина. Відповідач у судовому засіданні неправильно вказував дату, з якої слід нараховувати штрафні санкції за користування чужими коштами, наполягаючи на тому, що нарахування розпочинається після спливу 90 - денного строку для прийняття рішення у страховій справі. Дійсно, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняте обгрунтоване рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування. Проте, згідно з правовим висновком Верховного Суду України від 29 червня 2016 року у справі 6192цс16, від якого не відступав Верховний Суд, право особи на звернення до суду з вимогою про захист свого цивільного права виникає (та відповідно перебіг позовної давності починається) з моменту, коли право цієї особи порушене (особа довідалася про порушення свого права), тобто з моменту відмови у виплаті страхового відшкодування витрат на у тримання. За загальним правилом, звернутися до суду з позовом особа може протягом 3 років з дня, коли вона довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (стаття 257, частина перша статті 261 Цивільного кодексу України). Зважаючи на те, що 14 листопада 2023 року відповідачем було прийняте рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, є підстави саме з цієї дати вважати дії останнього незаконними та вимагати стягнення штрафних санкцій за користування чужими коштами. Саме 14 листопада 2023 року право позивача ОСОБА_1 було порушене, їй незаконно було відмовлено у виплаті страхового відшкодування витрат на утримання. Так, якби відповідач не повідомляв про прийняте у страховій справі рішення, зупинив розгляд страхової справи чи відтерміновував прийняття рішення, то штрафні санкції у такому випадку нараховувалися б з моменту спливу 90- денного строку з дня подання заяви про виплату страхового відшкодування. Однак, у даному випадку була чітка відмова страховика у виплаті страхового відшкодування, яка зафіксована у листі відповідача, датованого 14.11.2023 /а.с.158-162/.

01.05.2024 представником відповідача АТ «СГ «ТАС» І. Пилипчаком було подано письмові пояснення. В обгрунтування пояснень зазначає, що оскільки, предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданою смертю потерпілого, доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а й факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. Сам факт проживання за однією адресою із загиблим не може свідчити про перебування на його утриманні. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові 18 квітня 2018 року у справі № 165/325/17, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховується при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» - прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, осіб, які втратили працездатність. До осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані особами з інвалідністю в установленому порядку. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність на одну особу в розрахунку на місяць встановлено у розмірі 2093 гривень. Згідно довідки УПФУ у Львівській області № 2486 6544 4546 1029 на дату смерті ОСОБА_4 , його матір ОСОБА_1 отримувала пенсію в розмірі 3000,00 грн. Дана обставина визнається і позивачкою, яка у позовній заяві зазначає, що станом на момент смерті сина отримувала пенсію по інвалідності у розмірі 3000,00 грн. Таким чином, дохід позивачки перевищував встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність а тому позивачка не вважається такою, що потребувала матеріальної допомоги. Позивач не додає до заяви про страхове відшкодування, позовної заяви документи що підтверджують перебування на утриманні загиблого, документів про розмір пенсії призначеної позивачу внаслідок втрати годувальника, як і не надала доказів що отримувала матеріальну допомогу від загиблого, яка була постійним та основних джерелом доходів. Щодо позовних вимог в частині стягнення пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 12 086 грн 54 коп., три відсотки річних у розмірі 1 169 грн 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 1 206 грн 00 коп зазначає, що строк (90 днів) на прийняття рішення стосовно заяви про виплату позивачу страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, розпочав свій перебіг 24.10.2023, тобто із дня коли страховику стало відомо про постанову про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення за ст. 286 КК України на момент ДТП, діяв також договір добровільного страхування цивільної відповідальності власника автомобіля марки Hyundai д.н. НОМЕР_1 , відповідно до умов якого ліміт страхового відшкодування за майнову шкоду становив 50 000,0 грн, отже позивач вважає, що загальний ліміт за шкоду заподіяну життю та здоров`ю внаслідок ДТП, становить 370 000,00 грн (320 000 грн, згідно полісу АТ/3598308 Додаток 4, та 50 000 грн., згідно договору добровільно страхування відповідальності Додаток 5), що не відповідає дійсності, так як згідно п.п. 6.3.4. п. 6 Договору добровільного комплексного страхування в частині програми "Автоцивілка плюс" опція сервісний, страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну життю, здоров`ю третьої особи. Таким чином, при укладенні Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів AТ «СГ «TAC» (приватне) взяло на себе зобов`язання здійснити страхову виплату на користь потерпілої особи, а не відшкодувати шкоду заподіяну каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи внаслідок ДТП, а отже, норма п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, не може бути застосована, оскільки у АТ «СК «ТАС» (приватне), не є завдавачем шкоди, а виконує виключно договірне зобов`язання /а.с.171-174/.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Гули Л.В. від 19.02.2024 справу передано за підсудністю до Жидачівського районного суду Львівської області /а.с.78-79/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 13.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 02.04.2024 /а.с.83-84/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 20.03.2024 клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Постановлено підготовче судове засідання проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою електронного ресурсу Електронний суд /а.с..96-97/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 02.04.2024 закрито підготовче провадження в справі. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 23.04.2024 /а.с.108-109/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 18.04.2024 клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Доручено Залізничному районному суді м. Львова забезпечити проведення відеоконференції у судовому засіданні на 23.04.2024 /а.с.141/.

23.04.2024 протокольною ухвалою зобов`язано сторони надати письмові пояснення по справі та оголошено перерву в судовому засіданні до 16.05.2024 /а.с.145-156/.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 06.05.2024 клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено. Доручено Залізничному районному суді м. Львова забезпечити проведення відеоконференції у судовому засіданні на 16.05.2024 /а.с.192/.

Розгляд справи по суті відбувся 16.05.2024 за участі позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки адвоката Скочиляс Ірини Мирославівни та представника відповідача Пилипчака Івана Михайловича .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з мотивів наведених у позові та відповіді на відзив.

Представник позивачки, адвокат Скочиляс І.М., позовні вимоги підтримала з мотивів наведених у позові та зазначила, що позивачка є пенсіонеркою, а від померлого сина ОСОБА_4 отримувала допомогу, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Представник відповідача АТ «СГ«ТАС» Пилипчак І.М. проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі покликаючись на мотиви наведені у відзиві на позов та письмових поясненнях.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування від 19.09.2023 представник ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , директор ТОВ «Центр автовиплат поліс» звернувся до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою про страхове відшкодування в якій просить здійснити виплату страхового відшкодування: для дружини потерпілого ОСОБА_5 - 20 100,00 грн, для сина потерпілого ОСОБА_6 - 20 100,00 грн, для доньки потерпілого ОСОБА_7 - 20 100 грн, для матері потерпілого ОСОБА_1 - 20 100,00 грн, а також відшкодування на утримання - 241 200,00 грн/а.с. 11-13/.

Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_10 уклали шлюб 29.05.1993 у Вербицькій сільраді Жидачівського району Львівської області, про що було зроблено відповідний актовий запис №5 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 , а також прізвище друини змінено на « ОСОБА_11 » /а.с.18/.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого Вербицькою сільрадою Жидачівського району Львівської області ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а.с.22/.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 виданого Вербицькою сільрадою Жидачівського району Львівської області ОСОБА_9 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 , а її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 /а.с.26/.

Згідно з свідоцтвом про шлюб ОСОБА_12 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб 22.09.2018 у Виконавчому комітеті Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, про що було зроблено відповідний актовий запис №73 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 /а.с.27/.

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_6 від 31.12.2003 ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності 2 групи /а.с.30/.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 виданого Вербицькою сільрадою Жидачівського району Львівської області ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , а його батьками є ОСОБА_13 та ОСОБА_1 /а.с.31/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 виданого 17.11.2022 виконавчим комітетом Ходорівської міської ради ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 /а.с.32/.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_9 ОСОБА_4 27.11.1991 був прийнятий на роботу у Ходорівську Дистанцію колії Львівської залізниці в колону № 1 монтером колії по 2 розряду та 24.07.2023 звільнений з роботи у зв`язку із смертю працівника /а.с.35-36/.

Згідно з довідкою про доходи, ОСОБА_4 працював черговим по переїзду 4 розряду в «Укрзаізниці» виробничого підрозділу «Ходорівська дистанція колії» Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та загальна сума його доходу за період з лютого 2023 по липень 2023 становить 92 890 грн 11 коп /а.с.33/.

Згідно з довідкою про доходи № 2486 6544 4546 1029 ОСОБА_1 перебуває на обліку у Миколаївському об`єднаному управлінні ПФУ в Львівській області і отримує пенсію по інвалідності та сума пенсії за період з 01.03.2023 по 31.08.2023 складає 18 000 грн /а.с.34/.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_10 виданого 24.07.2023 виконавчим комітетом Ходорівської міської ради ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.37/.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань по кримінальному провадженні №0000591 21.07.2023 близько 00 год 10 хв на автодорозі «Ходорів-Рогатин», а саме неподалік будинку №40, с. Вочатичі, Стрийського району, автомобіль марки «Хюндай Сантафе», р.н. НОМЕР_11 , під керуванням ОСОБА_3 здійснив зіткнення з велосипедом марки «Україна» під керуванням ОСОБА_4 , внаслідок ДТП велосипедиста госпіталізовано в Стрийську ЦРЛ з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку важкого ступеня, внутрішньо мозкова гематома, набряк головного мозку, мозкова кома, госпідалізований в реанімаційне відділення /а.с.45/.

Відповідно до полісу №АТ 3598308 від 10.07.2023 АТ «СГ «ТАС» транспортний засіб «Hundai Santa Fe», державний номер НОМЕР_1 , є застрахованим /а.с.46/.

Згідно з листом АТ «СГ «ТАС» (приватне) №1444 від 26.09.2023 повідомлено, що АТ «СГ «ТАС» (приватне) призупинило розгляд справи, оскільки не було документального підтвердження того, що по справі завершене кримінальне провадження, а також страховику невідомо щодо набрання рішення у такій справі законної сили. При наданні вироку суду по кримінальній справі, який вступив в законну силу розгляд справи страховиком буде відновлено і по справі буде прийняте відповідне рішення /а.с.52-54/.

Відповідно до заяви про долучення документів від 19.10.2023 АТ «СГ «ТАС» (приватне) було долучено постанову про закриття кримінального провадження від 29.09.2023, згідно якої кримінальне провадження №0000591 від 11.07.2023 за ч. 2 ст. 286 КК України було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, через відсутність в діянні складу кримінального правопорушення /а.с.55-60, 124-125/.

Згідно листа АТ «СГ «ТАС» (приватне) № 16734/7123 від 14.11.2023 було прийняте рішення про страхову виплату у розмірі 20 100,00 грн дружині потерпілого ОСОБА_5 /а.с.61/.

Згідно листа АТ «СГ «ТАС» (приватне) № 16733/7123 від 14.11.2023 було прийняте рішення про страхову виплату у розмірі 20 100,00 грн сину потерпілого ОСОБА_6 /а.с.62/.

Згідно листа АТ «СГ «ТАС» (приватне) № 16732/7123 від 14.11.2023 було прийняте рішення про страхову виплату у розмірі 20 100,00 грн дочці потерпілого ОСОБА_7 /а.с.63/.

Згідно листа АТ «СГ «ТАС» (приватне) № 16735/7123 від 14.11.2023 було прийняте рішення про страхову виплату у розмірі 20 100,00 грн матері потерпілого ОСОБА_1 та відмовлено у відшкодуванні шкоди пов`язаного зі смертю потерпілого згідно п.27.2 ст.27 Закону /а.с.64/.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит №1794 від 28.11.2023 у базі даних страховика АТ «СГ «ТАС» (приватне) наявний договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту, виданий АТ «СГ «ТАС» (приватним), на автомобіль марки «Hundai Santa Fe», р.н. НОМЕР_1 , що був чинним на 10.07.2023. Загальний розмір за вищезгаданим договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту за опцією «Легке КАСКО» становить 50 000,00 грн. За даним договором страхові виплати здійснюються за майнову шкоду /а.с.65/.

Відповідно до заяви про долучення документів до заяви про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було долучено копію виписки із медичної картки, згідно якої ОСОБА_1 було проведено операцію на правому оці /а.с.66-68/.

Згідно полісу №АТ/3598308 транспортний засіб «Hundai Santa Fe», номерний знак НОМЕР_1 , було застраховано на суму триста двадцять тисяч гривень за одного потерпілого, сто шістдесят тисяч за заподіяну шкоду майну, три тисячі двісті гривень франшизи /а.с.126/.

Відповідно до договору добровільного комплексного страхування в частині програми «Автоцивілка плюс» опція сервісний, згідно якого предметом даного договору є майнові інтереси, що не суперечать закону, та пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяні страхувальником або іншою особою, цивільна відповідальність якої застрахована, майну третіх осіб, включаючи власників вантажу та багажу (вантажобагажу), під час експлуатації наземного транспортного засобу, вказаного в Полісі ОСЦПВ як «забезпечений», та здійснення перевезень чи транспортного експедирування вантажу, якщо є причинно-наслідковий зв`язок між експлуатаціяє такого ТЗ і заподіянню шкоди третій особі /а.с.127-129/.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно із статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положення цієї статті кореспондується з частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування», за змістом якої договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Отже, чинним законодавством визначено, що до кола осіб які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, належать:

а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання;

б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Зміст поняття «непрацездатні громадяни» визначено у статті 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої непрацездатними громадянами вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви.

Згідно з пунктом 35.2 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до заяви додаються: паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння ДТП, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Основним елементом вимоги відшкодування шкоди є доведення факту перебування особи на утриманні померлого та доведення обставини, що допомога, яка надавалася, була для заявника постійним та основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Статтею 13 ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права у межах наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 25 ЗУ «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника.

Спеціальним законом (ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено надання страховику документів, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, а саме довідку про призначену державну пенсію, надану утриманцям внаслідок втрати годувальника та розмір даної пенсії.

Відповідно до п.п. є п.2 ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника до заяви про виплату страхового відшкодування додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника.

Таким чином, для отримання недоотриманого доходу в зв`язку зі смертю годувальника, позивачу необхідно надати до страховика наступні документи: оригінал довідки про стан сім`ї за життя загиблого, оригінал довідки про доходи загиблого за дванадцять місяців до дорожньо-транспортної пригоди, довідку про призначення утриманцю пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Звертаючись до суду із даним позовом позивачка зазначила, що основним доказом наявності в неї права на отримання відшкодування по втраті годувальника є досягнення нею пенсійного віку, наявність інвалідності та родинних відносин з померлим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди сином, а також те, що син постійно надав їй матеріальну допомогу, оскільки офіційно працював та отримував заробітну плату, навіть не зважаючи на те, що вони разом не проживали. На підтвердження підстав для отримання страхового відшкодування позивачкою страховику було надано довідку про доходи загиблого сина 01.03.2023 по 31.08.2023, тобто за 6 місяців, довідку про розмір її пенсії як інваліду ІІ групи, довідки про склад сім`ї відповідного зразка надано не було, більше того в судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що син разом із нею не проживав.

Суд звертає увагу, що до матеріалів справи стороною позивача долучено заяву про склад сім`ї, наданою ОСОБА_5 згідно з якою на момент смерті ОСОБА_4 на його утриманні були дружина ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 , донька ОСОБА_14 та мати ОСОБА_1 /а.с.39/, однак вказана заява не може бути доказом на підтвердження факту перебування ОСОБА_1 на утриманні її загиблого сина ОСОБА_15 , оскільки як зазначено представником позивачки ОСОБА_1 адвокатом Скочиляс І.М. в судовому засіданні вказану заяву формувала ОСОБА_5 під час подання документів для виплати страхового відшкодування відповідачем та інформація вносилася особисто ОСОБА_5 , будь-якого іншого доказу на підтвердження даної обставини до матеріалів справи не долучено.

Більше того, в судовому засіданні встановлено, що у ОСОБА_1 є ще одна дитина - донька ОСОБА_16 , котра проживає у тому ж селі, що і позивачка та яка відповідно до ст. 202 СК України зобов`язана утримувати мати ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групидоказів).

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із ч. 4 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно зі статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільного-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю потерпілого.

В даній справі доказуванню підлягає факт перебування позивачки на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі.

Для обгрунтування своєї позиції, стороною позивача надано довідку про заробітну плату сина та про отриману нею пенсію. Однак, крім вказаної довідки суду не було надано більше ніяких доказів, що свідчили про перебування ОСОБА_1 на утриманні свого сина та її потреби у матеріальній допомозі. Крім того, матеріали справи не містять довідки про доходи загиблого за останні дванадцять місяців до дорожньо-транспортної пригоди, що унеможливлює встановлення обставини наявності доходів останнього щодо утримання своєї матері.

Сам факт пенсійного віку та наявності у позивачки ОСОБА_1 інвалідності не підтверджує обставини того, що вона перебувала на утриманні.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року під час розгляду справи № 165/325/17, в якому зазначено, що особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не забезпечують її прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Так, набуття статусу особи, яка має право на утримання як непрацездатна особа, вона повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України».

ОСОБА_1 не надано будь-яких доказів передбачених ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ЦК України про те, що вона перебувала на утриманні свого сина та на даний час має дохід, менший від встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України» та що допомога померлого була основним та постійним джерелом її існування.

Також не заслуговують на увагу покликання сторони позивачки, що син ОСОБА_4 ніс витрати у зв`язку із оперативним втручанням, яке було проведено позивачці, оскільки долучена до матеріалів справи виписка містить тільки інформацію про проведення такого оперативного втручання, однак не містить інформації щодо вартості послуги, а також чи проводилась оплата і що така оплата була здійснена саме ОСОБА_4 .

Тому, враховуючи вище встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами як потреби у матеріальній допомозі так і те, що син ОСОБА_4 надавав їй таку допомогу, яка в свою чергу була постійним та основним джерелом її існування.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі № 734/2313/17 (провадження № 61-7550св19).

Отже, матеріали справи не містять доказів надання страховику всіх визначених пункті 35.2 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» документів, які є передумовою для прийняття відповідачем рішення щодо виплати страхового відшкодування.

З доданого до матеріалів справи листа ПрАТ «СГ «ТАС» від 14.11.2023 № 16735/7123 вбачається, що ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_17 , скеровувались запити щодо надання документів, які підтверджують перебування на утриманні потерпілого згідно п.п. «е» 35.2 ст. 35 Закону. По сьогоднішній день відповіді надано не було.

Також у матеріалах справи відсутні докази, що позивачка, після отримання листа від 14.11.2023, надала страховику документи, які зазначені у цьому листі, для прийняття рішення про відшкодування шкоди у зв`язку зі смертю годувальника.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачка не подала належних та допустимих доказів, що вона мала право на страхове відшкодування в порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

До аналогічних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 03 червня 2021 року в справі № 705/3172/19 (провадження № 61-10103св20).

Звертаючись до суду із позовом позивачка також просила стягнути пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 27 975,43 грн, три відсотки річних у розмірі 2 770,41 грн, інфляційні втрати у розмірі 3 879,25 грн, а всього разом - 34 625,09 грн. Оскільки такі вимоги є похідними від вимог про стягнення страхового відшкодування, відтак і такі задоволенню не підлягають.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, відтак судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 4,5,12,13,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 241 200 (двісті сорок одна тисяча двісті) грн 00 коп; пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 27 975 (двадцять сім тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) грн 43 коп, трьох відсотків річних у розмірі 2 770 (дві тисячі сімсот сімдесят) грн 41 коп, інфляційних втрати у розмірі 3 879 (три тисячі вісімсот сімдесят дев`ять) грн 25 коп та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 27.05.2024.

Суддя Р.Г. Равлінко