Справа № 740/2003/24
Провадження № 2/740/787/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.

за участю секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом,

установив:

У березні 2024 року позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили встановити факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частини земельної частки (паю) площею 4,7 га із земель колишнього КСП «Дружба» на території Григоро-Іванівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, яка належала ОСОБА_4 , за кожною.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 та невісткою ОСОБА_4 . У свою чергу позивачка ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_3 та онукою ОСОБА_4 по батьковій лінії.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На момент смерті вона була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею проживали та були зареєстровані: ОСОБА_3 - її син; ОСОБА_1 - її невістка; ОСОБА_5 - її онука. Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить, зокрема, земельна частка (пай) площею 4,7 га колишнього КСП «Дружба» на території Григоро-Іванівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області.

ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після якого у встановленому законом порядку прийняли позивачі.

З метою оформлення спадкових прав на вищевказану земельну частку (пай) позивачі звернулися до нотаріуса, однак отримали відмову, яка мотивована тим, що відсутні документи, які підтверджують родинний зв`язок ОСОБА_3 з ОСОБА_4 . При цьому свідоцтво про народження ОСОБА_3 втрачено за невідомих обставин. Крім того, позивачі не можуть оформити право на спадщину на земельну частку (пай) у нотаріальному порядку, оскільки ОСОБА_4 померла раніше, ніж був виданий правовстановлюючий документ - сертифікат на право на земельну частку (пай), а тому за захистом своїх прав позивачі змушені звернутися до суду.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 29 березня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 03 травня 2024 року 08-30 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 03 травня 2024 року підготовче провадження у справі закрито; справу призначено до судового розгляду по суті на 16 липня 2024 року 09-00 год., яке відкладено на 15 жовтня 2024 року 08-30 год.

У матеріалах справи міститься клопотання позивачів про розгляд справи без їх участі, позов підтримали та просили його задовольнити.

До суду надійшло клопотання секретаря Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області - Ганни Ярмоленко, в якому вона просила розглянути справу без представника ради та прийняти рішення згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, керуючись законом і своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 14).

Довідкою № 15-11/116 від 04.04.2023, виданою старостою Ніжинського старостинського округу № 3 Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, підтверджується, що на день смерті ОСОБА_4 була зареєстрована та постійно проживала в АДРЕСА_1 ; на день її смерті за вищевказаною адресою були зареєстровані та проживали: ОСОБА_3 - син померлої; ОСОБА_1 - невістка померлої; ОСОБА_5 - онука померлої (а. с. 15).

Згідно з довідкою № 15-11/371 від 27.11.2023, ОСОБА_3 фактично прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (а. с. 16).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 42).

Відповідно до довідки № 15-11/117 від 04.04.2023, виданої старостою Ніжинського старостинського округу № 3 Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, ОСОБА_3 на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним на день смерті та протягом 6-ти місяців з дня смерті за вищевказаною адресою проживали і були зареєстровані: ОСОБА_1 - дружина померлого; ОСОБА_5 - дочка померлого (а. с. 19).

У листі № Ш-438 від 23.03.2023 директор Державного архіву Чернігівської області повідомив, що в книзі первинних актових записів про народження по Григоро-Іванівській сільраді (Ніжинської міської ради) Ніжинського району Чернігівської області за 1939 рік, що збереглися частково, актового запису про народження ОСОБА_3 немає (а. с. 20).

Згідно з випискою з погосподарської книги № 1 за 1977-1979 роки по Григоро-Іванівській сільській раді Ніжинського району Чернігівської області в житловому будинку АДРЕСА_1 , особистий рахунок № НОМЕР_1 , в 1977-1979 роках були зареєстровані: ОСОБА_4 , 1908 року народження - голова сім`ї; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - син голови сім`ї; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - невістка; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - онука; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - онука.

На виконання ухвали суду від 29.03.2024 Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області подало до суду копію заяви про видачу паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 28 січня 1998 року Ніжинським МРВ УМВС України в Чернігівській області на ім`я ОСОБА_3 , зі змісту якої вбачається, що в графі «мати» заявником указана « ОСОБА_4 » (а. с. 36).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що факт родинних відносин, який просять установити позивачі, а саме, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_4 , знайшов своє підтвердження матеріалами справи.

Щодо позовних вимог позивачів про визнання за ними права власності в порядку спадкування за законом по 1/2 частини на земельну частку (пай), слід зазначити таке.

26 грудня 2023 року державний нотаріус Другої чернігівської державної нотаріальної контори - Світлана Репех винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у землі, що перебуває в колективній власності КСП «Дружба» Григоро-Іванівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, що належало ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої був ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно (а. с. 22).

У повідомленні № Ш-1448/0-1495/6-23 від 06.11.2023 в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області - Надії Чіпак зазначено, що ОСОБА_4 включена до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що є додатком до Державного акта на право колективної власності на землю серії ІІ-ЧН № 000040 по КСП «Дружба» Григоро-Іванівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, зареєстрованого 17.08.1995. ОСОБА_4 належить, але не видавався сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0253529 площею 4,7 га по КСП «Дружба», зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 25.10.1996 за № 529. Державний акт на право власності на земельні ділянки замість вказаного сертифіката ОСОБА_4 не отримувала (а. с . 17).

ОСОБА_4 була включена до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, що є додатком № 1 до Державного акта ІІ-ЧН № 000040 (а. с. 18).

З копії спадкової справи № 388/1996, заведеної до майна ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частини житлового будинку.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , що підтверджується матеріалами спадкової справи № 257/1999, заведеної до майна померлого ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України (далі - ЗК України), сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

За змістом п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Указ).

Пунктом 1 Указу встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

У постанові від 17.03.2020 року по справі №396/1683/18-ц Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду зробив висновок, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

За приписами ст. 5, 22 Земельного кодексу України 1990 року кожний член КСП у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), право власності на яку виникає після одержання документа, що посвідчує це право.

Державний акт на право колективної власності на землю видається КСП із зазначенням розмірів земель, що перебувають у його власності і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (ст. 23 Земельного Кодексу України 1990).

Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження указаних списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному КСП.

За змістом ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525 ЦК УРСР).

За правилами ст. 548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За положеннями ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (ст. 534, 553, 555 цього Кодексу).

У п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відмова в оформленні права власності на спірний будинок свідчить про наявність правових підстав для визнання цього права в судовому порядку.

Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

Положеннями ст. 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зокрема, за змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Отже, установлено, що ОСОБА_4 за життя правомірно набула права власності на земельну частку (пай), була включена до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, однак за життя не одержала сертифіката на право власності на земельну частку (пай). У свою чергу спадкоємці не позбавлені можливості звернутися до суду та успадкувати право на земельну частку (пай) що належало спадкодавцю.

Як убачається зі спадкової справи, заведеної до майна ОСОБА_4 , спадщину після її смерті прийняв син ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У свою чергу, позивачі у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання за позивачами права власності в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай), яка належала ОСОБА_4 , у рівних частках, а тому позов підлягає задоволенню. При цьому зі справи не вбачається, що набуття позивачем права власності на зазначені земельні ділянки порушує права та законні інтереси інших осіб.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 268, 272, 273, 315, 318 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Територіальної громади в особі Талалаївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на земельну частку (пай) у порядку спадкування за законом - задовольнити.

Установити факт родинних відносин між ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , як між сином та матір`ю.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частини земельної частки (паю) площею 4,7 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Дружба» на території Григоро-Іванівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, яка належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ) право власності на 1/2 частини земельної частки (паю) площею 4,7 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього КСП «Дружба» на території Григоро-Іванівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, яка належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко