головуючий у суді І інстанції Зотько Т.А.
провадження № 22-ц/824/8966/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

02 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) про визнання користування місця поховання та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (надалі по тексту - відповідач) про визнання користування місця поховання та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 серпня 2023 року позивач звернувся до відповідача з запитом про поновлення свідоцтва про поховання свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та похований на Лісовому кладовищі міста Києва, НОМЕР_1.

17 серпня 2023 року відповідач надав позивачу лист №1062 яким було відмовлено у видачі свідоцтва про поховання померлого, мотивуючи це тим, що у Книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян Лісового кладовища у графі ПІБ, хто здійснив поховання написано рукою « АДРЕСА_1 ». Однак « АДРЕСА_1 » не є родичем померлого ОСОБА_2 та позивач не знає особу з прізвищем « ОСОБА_3 ». На момент смерті батька, ОСОБА_2 , як і позивач проживали за адресою: АДРЕСА_1 разом із жінкою - ОСОБА_4 , ще з одним сином ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_6 . Після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , квартира за адресою: АДРЕСА_1 була приватизована його жінкою ОСОБА_4 та дітьми - сином ОСОБА_5 , донькою ОСОБА_6 . А відтак серед проживаючих за адресою: АДРЕСА_1 . відсутня особа з прізвищем « ОСОБА_3 », що підтверджує факт помилки у Книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян Лісового кладовища, а саме в графі ПІБ, хто здійснив поховання.

З огляду на викладене, позивач є рідним сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом, у якому просить суд визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 користувачем місця поховання на Лісовому кладовищі міста Києва, на якому похований його батько ОСОБА_2 , НОМЕР_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати відповідача внести зміни до Книги реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян Лісового кладовища міста Києва, щодо особи, яка здійснила поховання батька ОСОБА_2 , НОМЕР_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та видати йому відповідне свідоцтво про поховання.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_1 співкористувачем місця поховання на Лісовому кладовищі міста Києва НОМЕР_1 , на якому похований його батько ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для зобов`язання відповідача внести зміни до Книги реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян Лісового кладовища міста Києва, щодо особи, яка здійснила поховання його батька ОСОБА_2 , оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів здійснення саме ним поховання ОСОБА_2 , тому в цій частині позовних вимог відмовлено.

Та з метою реалізації права позивача, як близького родича померлого визнано ОСОБА_1 співкористувачем місця поховання на Лісовому кладовищі міста Києва НОМЕР_1 , на якому похований його батько ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Ритуальна служба СКП «Спецкомбінат ПКПО» подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене на підставі неправильного застосування норм цивільного законодавства та на підставі висновків, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» (надалі по тексту - Закон), особа, яка зобов?язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб?єктів господарської діяльності, які уклали договори із сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг.

Згідно статті 2 Закону, користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону.

Відповідно до статті 25 Закону, забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання). Також, відповідно до статті 27 Закону, кожне поховання та перепоховання померлих реєструється спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі реєстрації поховань померлих, форма якої встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Відповідно до п. 2.11 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, що затверджені наказом Держжитлокомунгоспу України від 19 листопада 2003 року №193 (надалі по тексту - Порядок), кожне поховання та перепоховання реєструється в спеціальній Книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян (надалі по тексту - Книга реєстрації), форму якої наведено в додатку 1. Запис до Книги реєстрації здійснюється в алфавітному порядку, за роками, у цілому по кладовищу чи, де це необхідно, окремо за кожним сектором. Усі графи Книги реєстрації обов?язково заповнюються чорним або фіолетовим чорнилом. Виправлення написаного в Книзі реєстрації не допускається. Книга реєстрації має бути прошнурованою, пронумерованою та скріпленою печаткою.

Книга реєстрації зберігається на кладовищі постійно, а в разі ліквідації кладовища - передається на зберігання до архіву органу місцевого самоврядування.

Книги реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян зберігаються постійно на кладовищах та ведуться відповідно до умов визначені Порядком.

У Книзі реєстрації поховань померлих на Лісовому кладовищі міста Києва є запис про поховання ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), зазначено, що здійснив поховання померлого - ОСОБА_3 .

У зв?язку із тим, що поховання ОСОБА_2 здійснив Яблочкин - та чинним законодавством не визначено іншого статусу як користувач місця поховання, правові підстави для визнання співкористувачем ОСОБА_1 у Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» відсутні, адже це суперечить чинному законодавству.

Учасник справи, повідомлений належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином померлого ОСОБА_2 , що підтверджуються свідоцтвом про народження від 05 березня 1970 року серії НОМЕР_3 (а.с. 5).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30 грудня 1996 року №4579, вбачається, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної, спільної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в рівних долях (а.с. 12).

Згідно з копії свідоцтва про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 у віці 44 роки, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінської районної державної адміністрації міста Києва 23 липня 1994 року складено актовий запис № 1367 (а.с. 4).

ОСОБА_2 похований на Лісовому кладовищі міста Києва на ділянці НОМЕР_1, що підтверджується довідкою Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спецкомбінат ПКПО» та актом обстеження місця поховання № 63 від 15 серпня 2023 року (а.с.9,10).

Позивачу було відмовлено у поновленні свідоцтва про поховання батька ОСОБА_2 , який похований на Лісовому кладовищі міста Києва на ділянці НОМЕР_1 , місце № НОМЕР_1 ,у зв`язку з тим, що поховання здійснив АДРЕСА_1 , а тому відсутні правові підстави для видачі свідоцтва про поховання.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону.

За приписами статті 11 цього Закону поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого. Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, в установленому законодавством порядку в день звернення видаються: лікарське свідоцтво про смерть - закладом охорони здоров`я; свідоцтво про смерть та довідка про смерть - відділом державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчим органом сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад, консульською установою чи дипломатичним представництвом України.

Відповідно до статті 25 Закону після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 Необхідного мінімального переліку вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 19 листопада 2003 року № 193, укладання договору-замовлення на підпоховання померлого в родинну могилу проводиться на підставі свідоцтва про смерть померлого, згоди користувача місця родинного поховання, оригіналу свідоцтва про смерть чи свідоцтва про поховання першого похованого.

Відповідач у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що у розумінні статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» підстави для визнання ОСОБА_1 користувачем місця поховання (місця родинного поховання) відсутні.

Зі змісту статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» вбачається, що умовами за яких особа вважається користувачем місця поховання (місця родинного поховання) є:

1) здійснення цією особою першого поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або

2) наявність у особи свідоцтва про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбаченого статтею 25 цього Закону.

Відповідачем листом відмовлено позивачу у поновленні свідоцтва про поховання його батька з посиланням на те, що у Книзі реєстрації поховань та перепоховань зазначено, що поховання здійснив « АДРЕСА_1 ».

Судом встановлено, що квартира за вказаною адресою належить на праві приватної спільної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на житло, а відомостей про особу « ОСОБА_3 » матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, а також те, що станом на час смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не було прийнято Закон України від 10 липня 2003 року № 1102-IV «Про поховання та похоронну справу», яким визначено термін «користувач місця поховання», на який посилається відповідач у своїй апеляційній скарзі, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для визнання позивача співкористувачем місця поховання його батька, оскільки зазначення, що поховання здійснено « АДРЕСА_1 », за встановлених у вказаній справі обставин, не може бути підставою для порушення прав позивача, як близького родича померлого, на здійснення дій передбачених законом, пов`язаних з використанням місця поховання.

З огляду на встановлене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 співкористувачем місця поховання на Лісовому кладовищі міста Києва НОМЕР_1 , на якому похований його батько ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач підтвердив своє право користувача місця поховання.

Також, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог про зобов`язання відповідача внести зміни до Книги реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян Лісового кладовища міста Києва.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 23 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 30 жовтня 2024 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська