Постанова

Іменем України

10 грудня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/15229/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О.В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва

від 19 липня 2024 року про відмову у відкриті провадження за заявою про ухвалення додаткового рішення

в складі судді Макаренко І. О.

у цивільній справі №761/19548/22 Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3

про відшкодування шкоди, завданої залиттям

У С Т А Н О В И В:

В лютому 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій посилаючись на те, що рішенням Шевченківського районного суду від 23.05.2023 позов задоволено, просив стягнути з відповідачів понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн та гонорар успіху в розмірі 20% від суми задоволених вимог.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за заявою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач, діючи через представника, звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права та позбавляє права на повторне звернення до суду.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у відкритті провадження за заявою про ухвалення додаткового рішення, посилаючись на п. 2 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки в матеріалах справи наявне судове рішення, яким заяву про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду, що не є тотожним вирішенню питання по суті.

За наведених обставин, просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_2 , діючи через свого представника ОСОБА_5 , подав письмові пояснення, в яких посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів скарги, просив ухвалу суду від 19.07.2024 залишити без змін.

Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 просив здійснювати розгляд справи без його виклику (том 2, а. с. 2 на звороті). Також 04.12.2024 через підсистему "Електронний суд" представник позивача ОСОБА_4 подав окрему заяву про розгляд справи без його участі та без участі ОСОБА_1 .

Відповідачка ОСОБА_6 , належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася.

Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та їхніх представників.

Після судового засідання, яке було призначено на 10.12.2024, о 09 год. 40 хв., надійшло клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , в якому останній просив відкласти розгляд справи на іншу дату. Також просив долучити письмові пояснення, у разі, якщо судом буде відмовлено в задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою позивача про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для розгляду такої заяви з посиланням на те, що існує судове рішення, яке набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 14 лютого 2024 року представник позивача ОСОБА_4 звернувся до районного суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, а саме про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та гонорару успіху.

За приписами статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Також даною нормою закону визначено, що за наслідками розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення суд ухвалює додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення.

Отже, вирішуючи процесуальне питання, щодо розподілу судових витрат за заявою учасника справи про ухвалення додаткового рішення, суд повинен ухвалити одне із двох судових рішень: задовольнити заяву повністю або частково чи відмовити в її задоволенні.

Разом з тим, вирішуючи заяву представника позивача ОСОБА_4 від 14.02.2024 про ухвалення додаткового рішення, а саме щодо вирішення питання про розподіл витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції всупереч вимогам ЦПК України дійшов висновку про відмову у відкритті провадження за такою заявою.

Також в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали суд послався на те, що питання щодо розподілу понесених позивачем витрат на правничу допомогу вже вирішено ухвалою суду від 24.01.2024. Водночас, ухвала від 24.01.2024, на яку посилається районний суд в оскаржуваній ухвалі, в матеріалах справи відсутня та натомість наявна ухвала суду від 25.01.2024, якою заяву ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення, подану 08.07.2024, залишено без розгляду (том 1, а. с. 222-223).

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження за заявою позивача про ухвалення додаткового рішення.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції від 19.07.2024 є незаконною та ухвалена з порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає обґрунтованими.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що суду першої інстанції під час нового розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення необхідно врахувати висновки щодо розподілу судових витрат, викладені в рішенні від 23.05.2023 у цій же справі №761/19548/22. У разі встановлення обставин вирішення судом питання про розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, про що містяться висновки в мотивувальній частині рішення суду, учасник справи має право оскаржити таке рішення суду в цій частині в апеляційному порядку.

Оскільки, заява про ухвалення додаткового рішення розглядається судом, що ухвалив рішення по суті спору, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду, згідно вимог ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2024 року - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2024 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська