Провадження № 2/344/972/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.,

за участю секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Івано-Франківська цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» звернувся до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним. В обґрунтування позову зазначив, що на примусовому виконанні Івано-Франківського міського відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), перебуває виконавчий лист №2-847/2010 виданий Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області 18.04.2011 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на корить ТОВ «ФК «Форінт» 2 810 599,55 грн. загальної заборгованості за Генеральною кредитною угодою №66 від 17.05.2007 року та укладених в її рамках Кредитними договорами №010/14-10-334G66 від 17.05.2007 року, №010/14-10-548G66 від 03.08.2007 року, №010/14-10-853G66 від 17.05.2007 року, №014/14-10-854G66 від 14.11.2007 року та №014/14-10-243G66 від 25.04.2008 року, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: - нежитлові приміщення №№II, III, VIII, IX, Х, загальною площею 208,2 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1 ; - приміщення магазину «Госптовари» в цілому, загальною площею 242,4 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_2 , а також 150,00 грн. витрат по оплаті повідомлення відповідачів про розгляд в газеті «Галичина», 1700,00 грн. судового збору та 250,00 грн. витрат по оплаті ІТЗ розгляду справи.

Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.12.2010 року у справі № 2-847/2010 року, позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Івано-Франківської ОД АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Генеральною кредитною угодою №G66 від 17.05.2007 року та укладених в її рамках Кредитними договорами №010/14-10-334G66 від 17.05.2007 року, №010/14-10-548G66 від 03.08.2007 року, №010/14-10-853G66 та №014/-14-10-854G66 від 14.11.2007 року та №014/14-10-243G66 від 25.04.2008 року в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки і стягнення судових витрат задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 2 810 599,55 грн. загальної заборгованості за Генеральною кредитною угодою № 66 від 17.05.2007 року та укладених в її рамках Кредитними договорами №010/14-10-334G66 від 17.05.2007 року, №010/14-10-548G66 від 03.08.2007 року, №010/14-10-853G66 від 17.05.2007 року, №014/14-10-854G66 від 14.11.2007 року та №014/14-10-243G66 від 25.04.2008 року в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. 18.04.2011 року на виконання вищевказаного судового рішення, Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області видано виконавчі листи №2-847/2010 року про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованості. У межах виконавчого провадження №26662256 щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , 04.10.2012р. реалізовано предмет іпотеки нежитлове приміщення магазину «Госптовари», заг.пл. 242,4кв.м. по АДРЕСА_2 за ціною 133 000,00грн., внаслідок чого на погашення заборгованості скеровано 113 715,00 грн. У подальшому, в межах наступного виконавчого провадження №41978028 зі стягнення з ОСОБА_3 заборгованості, реалізовано другий предмет іпотеки, а саме: нежитлові приміщення №ІІ, III, VІІa, IX, загальною площею 208,2 кв.м., що розташовані в підвалі 10-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , від реалізації якої на погашення заборгованості за виконавчим документом скеровано 970 229,74 грн.

Станом на дату звернення з даним позовом виконавче провадження № 41978028 зі стягнення з ОСОБА_3 триває, боржник доходу не отримує, відкриті рахунки у боржника відсутні, нерухоме майно за боржником не зареєстровано, погашень окрім вищевказаних не відбувалось. Щодо солідарного боржника ОСОБА_4 триває виконавче провадження №62388714, в межах якого жодних погашень не відбувалось.

10.02.2014 року державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Раковецьким М.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №41978199 з примусового виконання виконавчого листа щодо ОСОБА_1 13.11.2018 року головним державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ Івано-Франківській області Раковецьким М.С. в межах виконавчого провадження №41978199 на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.10.2018 року у справі №344/9022/18 винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, у відповідності до якої замінено стягувача з «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Форінт». 27.06.2019 року головним державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Раковецьким М.С. на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з реалізацією останнього предмету іпотеки, а саме: нежитлові приміщення №IІ, III, VIІa, IX, загальною площею 208,2 кв. м., що розташовані в підвалі 10-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , від реалізації якої на погашення заборгованості за виконавчим документом скеровано 970 229,74 грн.

20.11.2020 року ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/10250/20 задоволено скаргу ТОВ «ФК «Форінт». Визнано незаконними дії головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Раковецького М.С. та скасовано постанову головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ДВ ГТУЮ в Івано-Франківській області Раковецького М.С. від 27.06.2019 року про закінчення виконавчого провадження №41978199. 27.07.2021 року на виконання вищевказаної ухвали суду, головним державним виконавцем ВДВС у м.Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Раковецьким М.С. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №41978199 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа. Станом на дату подання цієї позовної заяви, відповідно до інформації отриманої з Автоматизованої системи виконавчого провадження статус вказаного виконавчого провадження - Відкрито. Залишок заборгованості за виконавчим документом в розмірі 1 726 654,81 грн., в тому числі Відповідачем ОСОБА_1 на дату подання цієї позовної заяви так і не погашено.

ТОВ «ФК «Форінт» (кредитору/стягувачу) стало відомо, що 02.06.2023 року ОСОБА_1 на підставі Договору дарування квартири посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського місько нотаріального округу Девляшевською С.П., зареєстрованого в реєстрі за №764 (надалі - Оспорюваний договір) подарувала ОСОБА_2 (Відповідач 2) квартиру АДРЕСА_3 . Дану квартиру ОСОБА_1 отримала наступним чином: 1/4 частка належала на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Агентством по приватизації державного житлового фонду м. Івано-Франківська, а 3/4 частка належала на підставі Договору дарування від 05.09.2008 р.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно до 08.09.2008 року однією із співвласниць цієї квартири, у розмірі 1/4 частки була саме ОСОБА_2 , яка являється матір`ю ОСОБА_1 .

Цього ж самого дня, 02.06.2023 року, о 18 год. 53 хв. 08 с. за ОСОБА_2 , на підставі Оспорюваного договору, зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Представником позивача зазначається, що укладення Оспорюваного договору дарування нерухомого майна та реєстрація за ОСОБА_2 права власності на вищевказане майно відбулось під час наявного чинного виконавчого провадження №41978199 щодо стягнення з ОСОБА_1 залишку заборгованості за виконавчим документом в розмірі 1 726 654,81 грн. Таким чином, ОСОБА_1 , знаючи про наявність у неї значної суми заборгованості перед ТОВ «ФК «Форінт», в межах відкритого виконавчого провадження №41978199, діючи вочевидь недобросовісно, з метою приховування вищевказаного нерухомого майна, безоплатно подарувала його на користь своєї матері, що свідчить про вчинення дій на шкоду кредитора, виключно з метою уникнути звернення стягнення на таке майно, згідно ЗУ «Про виконавче провадження», позбавивши можливості стягувача (ТОВ «ФК «Форінт») задовільнити частково свої вимоги за рахунок такого майна.

Отже, з моменту наявності невиконаних зобов`язань, у випадку позивачів, щонайменше з 2010 р. (коли було постановлено рішення про стягнення заборгованості) по день звернення до суду, кожний правочин вчинений боржником ( ОСОБА_1 ) на шкоду кредитора (ТОВ «ФК «Форінт») набуває ознак фраудаторного правочину. Розуміючи, що у разі не переоформлення наявного у Відповідача 1 права на квартиру, на таке майно буде звернено стягнення, в порядку визначеному ЗУ «Про виконавче провадження», з метою ухилення від виконання зобов`язання. ОСОБА_1 свідомо здійснила переоформлення наявного права на квартиру на користь своєї матері (шляхом укладання Оспорюваного договору). Вище зазначене підтверджує, що дії боржника є недобросовісними, оскільки безоплатне відчуження (дарування) квартири на користь її матері свідчить про вчинення дій на шкоду кредитора, позбавивши можливості кредитора частково задовільнити свої вимоги за рахунок тако майна. Тобто, правочин щодо безоплатного дарування квартири Відповідачем 1 на користь своєї матері є фраудаторним, вчиненим на шкоду Позивача з метою недопущення звернення стягнення на таке майно у межах виконавчого провадження під час примусового виконання рішення суду про стягнення боргу, та відповідно підлягає визнанню недійсним.

Заборгованість відповідачем не погашається по причині відсутності у боржниці ОСОБА_1 будь-яких доходів та майна, окрім вищевказаної квартири, яка безоплатно відчужена нею 02.06.2023 року на користь її матері, з метою приховання цього майна від наступного звернення стягнення на майно в рахунок погашення боргу за невиконаними зобов`язаннями. За таких обставин ТОВ «ФК «Форінт» вважає своє право порушеним, оскільки наявність у власності боржниці ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_3 , надало б Товариству як Стягувачу можливість задовільнити свої вимоги в рахунок зазначеного майна в порядку Закону України «Про виконавче провадження». Безоплатне відчуження боржником (вчинення дій на шкоду кредитора) зазначеного майна на користь своєї матері позбавляє ТОВ «ФК «Форінт» такої можливості. Враховуючи наведене, просить суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_4 Горбачевського, буд.9, укладений 02.06.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Девляшевською С.Г зареєстрований в реєстрі за №764. Стягнути із Відповідачів на користь Позивача понесені судові витрати.

07.02.2024 року представником відповідача ОСОБА_1 подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 вільно розпорядилася належною їй квартирою, оскільки предмет договору дарування не перебував під обтяженням, жодних обмежень щодо дарування квартири у відповідачки не було. При цьому вона не отримувала жодних повідомлень, викликів, заборон та постанов від державного виконавця у виконавчому провадженні №41978199. Зобов`язання ОСОБА_1 , на яке посилається позивач є похідним від основного, яке випливає з Генеральної кредитної угоди №G 66 від 17.05.2007 року, та укладених в її рамках кредитними договорами № 010/14-10-334G66 від 17 травня 2007 року, №010/14-10-548G66 від 03 серпня 2007 року, №010/14-10-853G66 та №014/14-10-854G66 від 14 листопада 2007 року та №014/14-10-243G66 від 25 квітня 2008 року позичальником за якими є ОСОБА_3 . В процесі виконання судового рішення було реалізовано обсяг майна, переданого в іпотеку ОСОБА_3 для забезпечення виконання кредитних зобов`язань, та погашено заборгованість по кредиту. Тому вважає, що заявлені вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРІНТ» не підлягають до задоволення, та просить відмовити в задоволенні позову.

23.02.2024 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив в якому зазначає, що у даній справі оскаржується Договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Девляшевською С.П. зареєстрований в реєстрі за №764, відповідно до умов якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 . Тобто предметом позову є безвідплатний договір. Окрім того, відповідно до п. 15 оспорюваного Договору дарування, витрати, пов`язані з нотаріальним оформленням такого договору оплачені ОСОБА_5 . У даному випадку, оспорюваний Договір дарування є абсолютно безвідплатним зі сторони обдарованої сторони - ОСОБА_2 , яка не понесла жодних витрат, пов`язаних із набуттям у власність предмету оспорюваного Договору дарування. Таки чином, норми Цивільного кодексу України, а саме ч.1 ст.388 ЦК України, на які посилається представник відповідача не регулюють спірних правовідносин, а відтак посилання на них безпідставне.

10.02.2014 року державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Раковецьким М.С. винесено постанову про відкритя виконавчого провадження №41978199 з примусового виконання виконавчого листа щодо ОСОБА_1

13.11.2018 року головним державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Раковецьким М.С. в межах виконавчого провадження №41978199 на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.10.2018 року у справі №344/9022/18 винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, у відповідності до якої замінено стягувача «Райффайзен Банк Аваль» на його правонастурника ТОВ ФК «Форінт».

27.06.2019 року головним державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Раковецьким М.С. на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з реалізацією останнього предмету іпотеки, а саме: нежитлові приміщення №ІІ, II, VIIa, IX, загальною площею 208,2 кв. м. розташовані в підвалі 10-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , від реалізації якої на погашення заборгованості за виконавчим документом скеровано 970 229,74 грн. 20.11.2020 року ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області у справі №344/10250/20 задоволено скаргу ТОВ «ФК «Форінт». Визнано незаконними дії головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Раковецького М.С. та скасовано постанову головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ГТУЮ в Івано-Франківській області Раковецького М.С. від 27.06.2019 року про закінчення виконавчого провадження № 41978199.

27.07.2021 року на виконання вищевказаної ухвали суду, головним державним виконавцем ВДВС в Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Раковецьким М.С. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження № 41978199 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа. Станом на дату подання позовної заяви, відповідно до інформації отриманої з Автоматизованої системи виконавчого провадження статус вказаного виконавчого провадження - Відкрито. Залишок заборгованості за виконавчим документом в розмірі 1 726 654,81 грн., в тому числі Відповідачем 1 ОСОБА_1 на дату подання позовної заяви так і не погашено.

У відзиві на позовну заяву не наведено жодного аргументу та не підкріплено жодним доказом факт відсутності невиконаних боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем. Також не спростовано як факт наявності відкритого актуального виконавчого провадження №41978199 про стягнення на користь позивача заборгованості, яке триває з 2014 року так і факту обізнаності ОСОБА_1 про таке виконавче провадження.

Враховуючи обставини викладені у позовній заяві ТОВ «ФК «Форінт» про визнання недійсним договору дарування у даній справі та у відповіді на відзив, докази долучені до позовної заяви, слід прийти до висновків, що ОСОБА_1 , знаючи про наявність у неї значної суми заборгованості перед ТОВ«ФК «Форінт» в межах відкритого виконавчого провадження №41978199, діючи вочевидь недобросовісно, з метою приховування вищевказаного нерухомого майна, безоплатно подарувала його на користь ОСОБА_2 , що свідчить про вчинення дій на шкоду кредитора, виключно з однією метою - уникнути звернення стягнення на таке майно, згідно ЗУ «Про виконавче провадження», позбавивши можливості стягувача (ТОВ ФК «Форінт») задовільнити частково свої вимоги за рахунок такого майна. Враховуючи наведене просить суд позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позову не визнав з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилася про дату та час судових засідань повідомлялася належним чином про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позов від відповідача не надходило. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.12.2010 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", 2 810 599 грн. 55 коп. загальної заборгованості за Генеральною кредитною угодою №66 від 17.05.2007 року, та укладених в її рамках кредитними договорами №010/14-10-334 G 66 від 17 травня 2007 року, №010/14-10-548 G 66 від 03 серпня 2007 року, №010/14-10-853G66 та №014/14-10-854G66 від 14 листопада 2007 року та №014/14-10-243G66 від 25 квітня 2008 року, в тому числі шляхом звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки згідно договорів іпотеки, укладених між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_3 : за №328-Д від 17 травня 2007 року, зміненого договором про внесення змін до договору іпотеки №2655 від 25.04.2008 р. зі змінами, посвідченими 03.08.2007 року за реєстровим №543-Д і змінами від 15.11.2007 року за №941Д, та договору іпотеки №3263 від 14 листопада 2007 року, зміненого додатковим договором до договору іпотеки №1345 від 25.04.2008 року: нежитлові приміщення №№ II, ІІІ, VІІІa, ІХ, Х, загальною площею 208,2 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, приміщення магазину "Госптовари" в цілому, загальною площею 242,4 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2 , яке належать ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, а також 150 грн. витрат по оплаті повідомлення відповідачів про розгляд справи в газеті "Галичина" 1700 грн. судового збору, 250 грн. витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Зазначене рішення набрало законної сили 14.12.2010 року (а.с.6-8).

18.04.2011 року на виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.12.2010 року видано виконавчий лист Справа №2-847/2010 року (а.с.9).

10.02.2014 року державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Раковецьким М.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №41978199 з примусового виконання виконавчого листа №2-847 виданого Івано-Франківським міським судом 18.04.2011 року за яким божником є ОСОБА_1 , а стягувачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 заборгованості за Генеральною кредитною угодою в сумі - 2810599,55 грн., в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: нежитлові приміщення № 2, 3, 8а, 9,10, загальною площею 208,2 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, приміщення магазину "Госптовари" в цілому, загальною площею 242,4 кв.м, що знаходяться в АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі продажу, а також 150 грн. витрат по оплаті повідомлення відповідачів про розгляд справи в газеті "Галичина", 1700 грн. судового збору, 250 грн. витрат за розгляд справи (а.с.10).

13.11.2018 року головним державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ Івано-Франківській області Раковецьким М.С. в межах виконавчого провадження №41978199 на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22.10.2018 року у справі №344/9022/18 винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження, у відповідності до якої замінено стягувача з «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Форінт» (а.с.11).

27.06.2019 року головним державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Раковецьким М.С. на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №41978199.

Із зазначеної постанови встановлено, що нежитлові приміщення №ІІ, III, VIIа, ІХ, загальною площею 208,2 кв.м., що розташовані в підвалі 10-ти поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 - реалізовано. Коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна належного солідарному боржнику ОСОБА_3 недостатньо для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя. Стягуто боргу 970 229,74 грн., виконавчого збору 97 023,01 грн., 400 грн. витрат на проведення виконавчих дій (а.с.12).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.11.2020 року у справі №344/10250/20 задоволено скаргу ТОВ «ФК «Форінт». Визнано незаконними дії головного державно виконавця Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Раковецького М.С. та скасовано постанову головного державного виконавця Івано-Франківського міського відділу ДВ ГТУЮ в Івано-Франківській області Раковецького М.С. від 27.06.2019 року про закінчення виконавчого провадження №41978199 (а.с.14-15).

27.07.2021 року головним державним виконавцем ВДВС у м.Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Раковецьким М.С. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №41978199 з примусового виконання виконавчого листа №2-847 від 18.04.2011 року.

02.06.2023 року між ОСОБА_1 (Дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровувана) укладено договір дарування квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Девляшевською С.П., відповідно до якого ОСОБА_1 (дарувальник) подарувала, тобто передала безоплатно у власність матері - ОСОБА_2 , належну їй квартиру, трикімнатну, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (сорок). ОСОБА_2 , прийняла цей дарунок від дочки - ОСОБА_1 , а саме прийняла в дарунок квартиру, трикімнатну, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (сорок).

У п.3 Договору зазначено, що квартира, що дарується за цим договором, належить дарувальнику в цілому на праві приватної власності, а саме: - 1/4 частка квартири належить дарувальнику на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Агентством по приватизації державного житлового фонду м. Івано-Франківська 24 квітня 1998 року згідно з розпорядженням МВК від 07.04.1998 року №102-р, зареєстрованого Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу за №4538/54, що підтверджується написом на вказаному Свідоцтві про право власності на житло; 3/4 частки квартири належать дарувальнику на підставі Договору дарування частини квартири, посвідченого ОСОБА_6 , державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, 05.08.2008 року за реєстровим №1-1824.

Сторони оцінили цей дарунок у 100 000,00 грн. (пункт 6 Договору).

Витрати, пов`язані з нотаріальним оформленням цього договору, оплачує Дарувльник (п.15 Договору) (а.с.19-20).

02.06.2023 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , на підставі договору дарування, серія та номер 764 від 02.06.2023 року, виданого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Девляшевською С.П., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав (а.с.21).

Згідно інформаційної довідки про виконавче провадження від 31.10.2023 року, виконавче провадження №41978199 відкрите (а.с.17).

Як вбачається з інформаційної довідки від 31.10.2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 08.09.2008 року за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності в розмірі частки 1/1 на квартиру, трикімнатну з коморою в підвалі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.22-23).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України.

Згідно зістаттею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Саме такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18) зазначено, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Так, судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.12.2010 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль", 2 810 599 грн. 55 коп. загальної заборгованості за Генеральною кредитною угодою №66 від 17.05.2007 року, та укладених в її рамках кредитними договорами №010/14-10-334 G 66 від 17 травня 2007 року, №010/14-10-548 G 66 від 03 серпня 2007 року, №010/14-10-853G66 та №014/14-10-854G66 від 14 листопада 2007 року та №014/14-10-243G66 від 25 квітня 2008 року, в тому числі шляхом звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки згідно договорів іпотеки, укладених між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_3 : за №328-Д від 17 травня 2007 року, зміненого договором про внесення змін до договору іпотеки №2655 від 25.04.2008 р. зі змінами, посвідченими 03.08.2007 року за реєстровим №543-Д і змінами від 15.11.2007 року за №941Д, та договору іпотеки №3263 від 14 листопада 2007 року, зміненого додатковим договором до договору іпотеки №1345 від 25.04.2008 року: нежитлові приміщення №№ II, ІІІ, VІІІa, ІХ, Х, загальною площею 208,2 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, приміщення магазину "Госптовари" в цілому, загальною площею 242,4 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_2 , яке належать ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, а також 150 грн. витрат по оплаті повідомлення відповідачів про розгляд справи в газеті "Галичина" 1700 грн. судового збору, 250 грн. витрат по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Зазначене рішення набрало законної сили 14.12.2010 року (а.с.6-8).

10.02.2014 року державним виконавцем ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Раковецьким М.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №41978199 з примусового виконання виконавчого листа №2-847 виданого Івано-Франківським міським судом 18.04.2011 року.

27.06.2019 року головним державним виконавцем Івано-Франківського міського відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області Раковецьким М.С. на підставі п. 15 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №41978199, яка була скасована судом та 27.07.2021 року на виконання ухвали суду, головним державним виконавцем ВДВС у м.Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Раковецьким М.С. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження №41978199 з примусового виконання виконавчого листа №2-847 від 18.04.2011 року.

02.06.2023 року між ОСОБА_1 (Дарувальник) та ОСОБА_2 (обдаровувана) укладено договір дарування квартири, який посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Девляшевською С.П., відповідно до якого ОСОБА_1 (дарувальник) подарувала, тобто передала безоплатно у власність матері - ОСОБА_2 , належну їй квартиру, трикімнатну, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (сорок). ОСОБА_2 , прийняла цей дарунок від дочки - ОСОБА_1 , а саме прийняла в дарунок квартиру, трикімнатну, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (сорок).

ОСОБА_1 укладаючи 02.06.2023 року із своєю матір`ю ОСОБА_2 . Договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , якій ОСОБА_1 передала безоплатно у власність дану квартиру, будучи обізнана про наявність рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.12.2010 року та відкритого виконавчого провадження №41978199 з примусового виконання виконавчого листа №2-847 від 18.04.2011 року.

Слід зазначити, що правочин-це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тому дії особи, що вчинені без наміру створити будь-які юридичні наслідки, не призводять до правочинів. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють його лише для вигляду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину учасники мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Причому справжні їх цілі можуть бути протизаконними (наприклад, укладення громадянином договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від накладення на нього арешту і реалізації в рахунок виконання зобов`язань).

Відповідачі у справі не довели суду, що їхні дії, як сторін Договору дарування квартири від 02.06.2023 року, не були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно, як до близьких родичів, з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за рахунок майна відповідача ОСОБА_1 рішення суду про стягнення грошових коштів.

У постанові Верховного суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 зазначено, що вирішуючи питання про наявність підстав для визнання недійсним правочину внаслідок укладення договору, зміст якого суперечить ЦК України, Верховний Суд врахував, що: 1) відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості; 2) майно відчужене на підставі безвідплатного договору; 3) майно відчужене на користь близького родича; 4) після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.

На переконання Верховного Суду, сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.

Фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкротом»); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із ч.2 та ч.3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення (в тому числі, вироку) про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржник (дарувальник), проти якого ухвалено вирок про стягнення коштів та відкрито виконавче провадження, та його сини (обдаровувані), які укладають договір дарування, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду також вважає, що очевидна необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо застосування статей 3, 16, 234 ЦК України з метою охорони прав та інтересів кредитора і забезпечення реальної можливості визнання недійсними договорів, вчинених на шкоду майновим правам та інтересам кредиторів, та для забезпечення розумної передбачуваності судових рішень, а тому справа містить виключну правову проблему і її вирішення необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначені висновки викладені у Постанові Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц.

Так, оскільки укладаючи Договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_1 передала її безоплатно у власність своїй матері ОСОБА_2 , Договір був укладений ОСОБА_1 у період настання у неї зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 03.12.2010 року, та внаслідок укладення спірного договору, боржник ( ОСОБА_1 ) перестала бути платоспроможною, суд вважає, що такий Договір набув ознак фраудаторного правочину. Враховуючи наведене, та той факт, що ОСОБА_1 продовжує користуватися спірною квартирою, підлягають до задоволення вимоги позову про визнання недійсним Договору дарування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , укладений 02.06.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі за №764, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Девляшевською С.П.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача по 1 342,00 грн судового збору з кожного.

На підставі наведеного та керуючись 4, 5, 12, 13, 81, 76-81, 89, 133, 141, 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним задовольнити.

Визнати недійсним Договір дарування квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 , укладений 02 червня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Девляшевською С.П. та зареєстрований в реєстрі за №764.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», місцезнаходження: м.Київ, вул.Князів Острозьких, 32/2, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 342 гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», місцезнаходження: м.Київ, вул.Князів Острозьких, 32/2, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 342 гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», місцезнаходження: м.Київ, вул.Князів Острозьких, 32/2, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Суддя: Татарінова О.А.

Повний текст рішення складено 27 травня 2024 року