Провадження № 2/761/7965/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Левицької Т.В., при секретарі Герасько Д.М., за участю Позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), в якій позивач просить розірвати між нею та відповідачем шлюб, який зареєстрований 06.09.2016 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2292.

На підставі вимог п.п. 9, 12 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року /з відповідними змінами/ позивач та відповідач звільняються від сплати судового збору, оскільки позивач є особою з інвалідністю II групи, а відповідач є військовослужбовцем.

В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на те, що шлюбні відносини у неї з відповідачем припинені. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння та довіри. Подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливе. Протягом трьох років проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Від шлюбу з відповідачем сторони спільних дітей не мають, спільне сумісне майно у них відсутнє.

У позовній заяві позивач просить після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.07.2024 року було відкрито провадження в цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила розірвати укладений шлюб між нею та відповідачем.

В судовому засіданні відповідач також підтримав позовні вимоги, викладені у позовній заяві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, подані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2016 року, який зареєстрований Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2292, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_3 .

Сторонами не заперечується, що спільних неповнолітніх дітей вони не мають.

Вимогами ст. 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України).

Згідно положень ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя, зокрема, має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Відтак, з матеріалів справи та з встановлених судом обставин в судовому засіданні, суд не вбачав виявлення бажання у подружжя надання їм строку на примирення, враховуючи і те, що в судовому засіданні не було заявлено відповідних клопотань з цього приводу.

Як встановлено судом, подружнє життя між сторонами не склалося, три роки подружжя не проживає разом, шлюбні стосунки між ними фактично припинені, припинено ведення спільного господарства. Шлюб існує формально, його збереження не відповідає інтересам сторін.

Оскільки відповідач фактично визнав позов, про що вказав безпосередньо в судовому засіданні, так як не виклав заперечення щодо розірвання шлюбу і це визнання не порушує законних прав та інтересів сторін, суд відповідно до ст. 206 ЦПК України приймає таке визнання позову.

Відповідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач висловила бажання після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем.

З огляду на зазначене та враховуючи те, що як позивач, так і відповідач позов визнали, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалась і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, а тому позов підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 110, 112, 113 СК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 206, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 06.09.2016 року у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2292 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 прізвище « ОСОБА_3 ».

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного карги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: