СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/13129/17

пр. № 2/759/25/24

19 лютого 2024 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, третя особа - ОСОБА_7 ,

встановив:

ОСОБА_1 , через свого представника-адвоката Мироненка О.О., заявила позов, за яким просила усунути ОСОБА_8 від права спадкування до майна її чоловіка ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати недійсним заповіт ОСОБА_9 , що посвідчений 20.01.2017 року державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О. за реєстровим №8-41.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_9 . При зверненні позивача до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Халявки Н.М. із заявою про прийняття спадщину, як спадкоємця першої черги за законом, їй стало відомо, що спадкодавець склав заповіт, яким заповів все своє майно дружині ОСОБА_3 . Позивачка вказує, що відповідачка не дбала про свого чоловіка, перешкоджала йому скласти заповіт, свідомо позбавляла його можливості скористатись необхідною медичною допомогою, не надавала продуктів харчування, відбирала засоби звязку тим самим позбавляла спадкодавця спілкування з рідними дітьми, і як наслідок довела його до тяжкого фізичного стану, що був близький до смерті. Наведені обставини на думку позивачки є підставою для усунення відповідачки від спадкування. Разом з тим, позивачка вказує, що спірний заповіт не відповідає дійсній волі спадкодавця.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Миколаєць І.Ю. від 07.09.2017 року позов залишено без руху для усунення недоліків.

У звязку з невиконанням вимог ухвали позов повернуто позивачу, про що суддею 05.12.2017 року постановлена ухвала.

Постановою Київського апеляційного суду від 20.02.2018р. ухвалу від 05.12.2017 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою судді від 05.03.2018 року за позовом відкрите провадження, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 08.08.2018 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду матеріалів кримінального провадження №0001208 від 11.02.2017 р., що знаходиться в провадженні Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Постановою Київського апеляційного суду ухвала суду від 08.08.2018 скасовано, справу направлено для продовження розгляду по суті.

Ухвалою суду від 10.11.2020 року підготовче провадження закрите, справу призначено до розгляду по суті.

У зв`язку з відстороненням судді Миколаєць І.Ю. від здійснення правосуддя, справу прийнято до провадження цього складу суду зі стадії підготовчого провадження, про що суддею 08.04.2021 року постановлено ухвалу.

Від представника відповідача надійшов відзив, за яким просить відмовити в задоволенні позову, за необгрунтованістю.

Інших заяв по суті спору не надходило.

Ухвалою суду від 29.11.2021 року підготовче провадження закрите, справу призначено до розгляду по суті.

Позивачка в судове засідання не зявилась, про причини неявки не повідомила.

З огляду на те, що судовий розгляд неодноразово відкладався через неявку позивачки, суд знаходить за можливе ухвалити рішення, на наявних доказах.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити, за необгрунтованістю, надав пояснення, що зводяться до викладеного у відзиві.

Судом встановлено таке.

ОСОБА_9 склав заповіт, що був посвідчений 12.04.2016 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О. за реєстровим №8-339, за яким заповів належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3

11.07.2016 року ОСОБА_9 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

ОСОБА_9 склав новий, як був посвідчений 20.01.2017року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербиною Я.О. за реєстровим №8-41, за яким заповів ОСОБА_3 все своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалося взагалі все, те що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер, у віці 73 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Халявкою Н.М. 01.03.2017 року до майна ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведено спадкову справу №7/2017.

З огляду на спадкову справу вбачається, що із заявами про прийняття спадщини за законом звернулись діти спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , дружина спадкодавця ОСОБА_3 подала заяву про прийняття спадщини за заповітом, до складу спадкового майна входить право власності спадкодавця на квартиру АДРЕСА_1 , та на житловий будинок і земельні ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Нотаріус 28.08.2017 року відмовила спадкоємцям ОСОБА_1 та ОСОБА_7 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Постанова обгрунтована тим, що спадкодавець ОСОБА_9 скористався своїм правом та призначив спадкоємця до всього належного йому майна.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не мають права на обовязкову частку у спадщині, що залишилась після ОСОБА_9 .

Згідно зі ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтями 1233-1235 ЦК України взначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 1257 ч.2 ЦК України встановлено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у ч. 3 ст. 203 ЦК України.

Згідно зі ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 1224 ЦК України встановлено, що не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

З огляду на обгрунтування позову, саме вказані норми є підставами для заявлених вимог.

Разом з тим, обовязок доказування обставин, що визначені вказаними нормами, лежить на позивачеві, про що судом неодноразово наголошувалось в судовому засіданні.

Проте суду так і ненадано належних та допустимих доказів в обгрунтування доводів позову.

Той факт, що заявою позивачки порушена кримінальна справа за фактом смерті її батька та неправомірного заволодіння його майном, сам по собі, не вказує на неправомірну поведінку відповідачки відносно спадкодавця.

Похилий вік та тяжкий стан здоровя спадкодавця, за відсутності іншого, не можна розцінити як обставину, що не дозволяла йому при складенні спірного заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними.

В задоволенні клопотань позивачки про призначенні у справі посмертної судово-медичної та посмертної судово-психіатричної експертизи судом відмовлено, за необгрунтованістю.

Так в обгрунтування клопотань покладено лише протокол паталого-анатомічного дослідження трупа спадкодавця, який містить лише висновок про причину смерті ОСОБА_9 , і не містить даних, що хворому надавалась неналежна медична допомога, як на те вказує позивачка.

Крім того, клопотання заявлені поза межами строків визначених законом.

Інших доказів позивачкою не надано.

Напроти, з огляду на послідовність дій спадкодавця, а саме складення заповіту 12.04.2016 року, щодо частини належного майна на користь відповідачки, укладення шлюбу з відповідачкою в липні 2016 року та складення заповіту на все майно знову ж таки на користь відповідачки, вказують на переконання суду на те, що між ними існували тривалі відносини притаманні подружжю.

Позивачкою не надано будь яких доказів, що вона опікувалась батьком, а такої опіки, з огляду на його вік та стан здоровя, він потребував.

Діти спадкодавця забрали його від відповідачки незадовго до його смерті.

Тому, суд погоджується з доводами відповідачки, що її чоловік не бажав залишити своє майно дітям, через нехтування ним.

Відтак, суд приходить до переконання, що ОСОБА_9 , за життя, свідомо розпорядився своїм майном на користь дружини ОСОБА_3 , доказів, що давали б суду підставу для усунення останньої від спадкування не має.

Отже в задоволенні позову слід відмовити, за необгрунтованістю.

Клопотання про розподіл судових витрат не заявлено.

Заходів забезпечення позову судом не вживались.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10-13, 77-80, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Можливість отримати інформацію щодо справи, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://sv.ki.court.gov.ua.

Головуючий Сенько М.Ф.