Справа № 404/4854/23
Номер провадження 2-о/404/139/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

присяжних Романов О.П., Постика А.А.

за участю секретаря Шевчук Д.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Виконавчий комітет Фортечної районної у місті Кропивницькому ради (місцезнаходження: 25006, місто Кропивницький, вулиця Гоголя, будинок № 28), про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник, ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатним, встановлення над ним опіки, та призначення опікуном заявника, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дідом заявника. Зазначає, що останнім часом ОСОБА_2 почав себе дивно поводити, перестав впізнавати заявника, не розуміє наслідків своєї поведінки, не може орієнтуватися в простих життєвих ситуаціях. А відтак, заявник просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатним, встановити над ним опіку, та призначити опікуном заявника, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 10 липня 2023 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження в судовому засіданні (а.с.11).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 05 лютого 2024 року відкладено розгляд справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Фортечної районної у місті Кропивницькому ради, про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки, до 22 лютого 2024 року до 09 год. 00 хв., для виклику в судове засідання заявника ОСОБА_1 . Залучено адвоката для здійснення представництва інтересів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Кіровоградській та Миколаївській областях призначити адвоката Ніколаєнко Володимиру Єлісейовичу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно якого розглядається питання про визнання недієздатним та встановлення опіки, для здійснення захисту за призначенням (а.с.61).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 22 лютого 2024 року відкладено розгляд справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Фортечної районної у місті Кропивницькому ради, про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки, до 01 березня 2024 року до 09 год. 00 хв., з викликом учасників. Доручено Кропивницькому місцевому центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначити адвоката ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно якого суд розглядає справу про визнання його недієздатним та призначення опікуна (а.с.72).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 березня 2024 року призначено у справі судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Кропивницькій філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України». Провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта (а.с.75).

На адресу Кіровського районного суду міста Кіровограда надійшов лист Кропивницької філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інституту психіатрії, судово-психіатричних експертиз та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» в якому повідомлено, що вищевказана ухвала про призначення у справі судово-психіатричної експертизи повертається без виконання, у зв`язку з неявкою ОСОБА_2 на засідання комісії (а.с.88).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25 липня 2024 року поновлено провадження у справі. Призначено судове засідання. Доручено Південному міжрегіональному центру з надання безоплатної вторинної правничої допомоги призначити адвоката ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно якого суд розглядає справу про визнання його недієздатним та призначення опікуна (а.с. 89).

Заявник та його представник в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

Виконавчий комітет Фортечної районної у місті Кропивницькому ради в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву (вх. № 2635 від 24.01.2024 року) про розгляд справи за їх відсутності. В поданій заяві зазначив, що ОСОБА_1 не звертався з заявою, щодо погодження його кандидатури опікуна до виконавчого комітету Фортечної районної у місті Кропивницькому ради (а.с.43-45).

Представник ОСОБА_2 , адвокат Феоктістов О.В. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заперечує щодо визнання ОСОБА_2 недієздатним (вх. № 45127 від 01.11.2024 року).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд встановив таке.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05 вересня 1966 року виданого міським бюро ДРАЦС Кіровоградської області, батьками ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 (а.с.3).

В свою чергу, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 09 листопада 1993 року батьками ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 , та ОСОБА_5 (а.с.3).

Отже ОСОБА_2 (особа, щодо якої вирішується питання про визнання надієздатною) є дідом заявника.

Згідно довідки Житлово-будівельного кооперативу № 28 від 05 червня 2023 року, за адресою: АДРЕСА_2 проживають: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.7).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Статтею 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню.

У відповідних положеннях підпункту "е" пункту 1 статті 5 Конвенції зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг.

Згідно із статтею 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Частиною першою статті 30 Цивільного кодексу України визначено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до частини першої статті 36 Цивільного кодексу України, суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними(частина перша статті 39 Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 40 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.

Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша-третя статті 41 Цивільного кодексу України).

Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до статті 58 Цивільного кодексу України , опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними.

Відповідно до частини першої статті 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно з частиною першою статті 67 Цивільного кодексу України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Системний аналіз законодавства України дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод.

Відповідно до частини третьої статті 296 Цивільного процесуального кодексу України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Частиною третьою статті 297 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про стійкий психічний розлад, внаслідок якого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу (стаття 298 Цивільного процесуального кодексу України).

У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-384цс16 викладено правову позицію про те, що за положеннями частини першої статті 39 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним" від 28 березня 1972 року роз`яснено, що даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.

Діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов`язаних зі станом її психічного здоров`я (частина перша статті 7 Закону України "Про психіатричну допомогу").

Відповідно до положень статті 299 Цивільного процесуального кодексу України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною та представника органу опіки та піклування.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 Цивільного процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 Цивільного процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання щодо визнання ОСОБА_2 недієздатним, з урахуванням досліджених доказів, суд вважає, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_2 хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

В матерілах справи міститься епікриз із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 7900/2438 (Неврологічне відділення), відповідно до якого ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні, та йому встановлено діагноз: ГПМК (29.11.16р.) по ішемічному типу в б.ПЗМА, атеротромботичний підтип, перебіг середньої тяжкості, гострий період. ГХ III ст., ст. 1, риск 4, атеросклероз. Виражений лівобічний атактичний геміпарез (а.с.6).

Однак, суд зазначає, що вказані документи не вказують на те, що ОСОБА_2 має стійкий психічний розлад та не може усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Суд звертає увагу, що дієздатність - це категорія цивільного та цивільно-процесуального права. Набуття дієздатності, обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною встановлюються зазначеними галузями права та відбувається за рішенням суду. Обмеження дієздатності та визнання особи недієздатною обмежує здатність фізичної особи самостійно вступати в правовідносини та після визнання такого факту особі призначається опікун чи піклувальник.

Таким чином, недієздатність - втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обов`язки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України. Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обов`язкового проведення судово-психіатричної експертизи.

Визнання особи недієздатною - це не тільки визначення стану здоров`я, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний).

Під медичним критерієм слід розуміти "хронічний, стійкий психічний розлад". Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичного критеріїв існувати не може.

Вказані критерії одночасно несуть як медичний, так і юридичний характер. Юридичний критерій недієздатності має, перш за все, психологічну природу. Він свідчить про тяжкість психічного захворювання, ступінь розладів у інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сферах психічної діяльності. Не кожний психічний розлад призводить до нездатності особи приймати участь у цивільних відносинах, а тільки такий його ступінь (глибина), який суттєво впливає на волю, пам`ять та інтелект хворого, що позбавляє особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, для визнання особи недієздатною встановити, у передбаченому порядку, тільки наявність психічного захворювання недостатньо. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали в результаті захворювання у вигляді глибини ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери. Таким чином, межа між дієздатністю та недієздатністю психічно хворого встановлюється відповідно до юридичного (психологічного) критерію - здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів.

Суттєве ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери психічної діяльності, яке проявляється у неможливості особи усвідомлювати значення своїх дії та (або) керувати ними, може потягнути за собою важливі наслідки правового характеру у вигляді визнання громадянина недієздатним.

При цьому слід зазначити, що під когнітивними порушеннями розуміють зниження пам`яті, сприйняття, розумових здібностей, порушення мови, що можуть свідчити про порушення нормальної роботи головного мозку. Легкий когнітивний розлад представляє собою динамічне незначне погіршення окремих когнітивних функцій (пам`яті, уваги, мислення), що не призводить до побутової, соціальної дезадаптації та не впливають значним чином на діяльність людини. причинами таких порушень може бути хронічна перевтома, постійне перенапруження, стреси. пошкодження головного мозку в результаті захворювань, вікові зміни та недостатнє кровопостачання головного мозку.

Зважаючи на вищевикладене, вимоги діючого законодавства, встановлені у справі обставини, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про визнання особи ОСОБА_2 недієздатним, є безпідставними, необґрунтованими та недовденеими, а тому задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог про призначення опікуна, то ці вимоги також не підлягають задоволенню, оскільки діючим законодавством визначено, що опікун може бути призначений судом лише щодо фізичної особи, яка визнана недієздатною і лише за поданням органу опіки та піклування. Вказане свідчить про те, що підставою для призначення опіки є дві обов`язкові умови, за відсутності яких опіка призначена бути не може.

Крім того, заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є недієздатною особою. Подання органу опіки та піклування на призначення ОСОБА_1 опікуном, до суду не надходило. Більш того, виконавчим комітетом Фортечної районної у місті Кропивницькому ради повідомлено суд, що ОСОБА_1 не звертався із відповідною заявою до органу опіки та піклування про погодження його кандидатури опікуна.

Враховуючи вищевикладене, заява ОСОБА_1 в цій частини є також необґрунтованою та безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 30, 36, 39, 40, 41, 55, 58, 60, 67 Цивільного кодексу України, статтями 3, 12, 76, 77, 81, 89, 296-299 Цивільного процесуального кодексу України суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Виконавчий комітет Фортечної районної у місті Кропивницькому ради (місцезнаходження: 25006, місто Кропивницький, вулиця Гоголя, будинок № 28), про визнання фізичної особи недієздатною та встановлення над нею опіки, відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний тест рішення суду складено 01.11.2024 року.

Головуючий суддя Л.Д. Кулінка

присяжні А.А. Постика

О.П. Романов

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда