П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року м. Київ

Справа № 760/19772/22

Апеляційне провадження №22-ц/824/10663/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Арапіної Н.Є. 01 березня 2024 року в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецпарк» про відшкодування матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В

У грудні 2022 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 матеріальну шкоди у розмірі 22529,70 грн та безпідставно отримані кошти у розмірі 3483 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 вересня 2023 року посадовою особою управління патрульної поліції у Київській області було складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 та в подальшому вказаний автомобіль було передано на зберігання фізичній-особі підприємцю ОСОБА_2 .. Під час тимчасового зберігання вказаною особою транспортного засобу Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 було завдано пошкоджень вказаному транспортному засобу. Крім того, відповідальна особа ТОВ «Укрспецпарк» безпідставно вимагала сплати вартість зберігання транспортного засобу.

Враховуючи викладене просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрспецпарк» про відшкодування матеріальної шкоди - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не було доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності на відповідача, а саме протиправність дій останнього, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою.

Відносно стягнення безпідставно отриманих коштів, суд першої інстанції вказав, що між сторонами фактично виникли договірні відносини, в силу яких відповідач зберігав майно позивача, а позивач в свою чергу повинен був оплатити кошти за зберігання вказаного майна.

Не погодився із вказаним рішенням суду позивач, ним подана апеляційна скарга, в якій він посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач вказує на те, що в акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 10 вересня 2022 року вказано, що транспортний засіб позивача переданий для транспортування та зберігання ФОП ОСОБА_2 , а тому вказана особа, з урахуванням приписів п. 15 Порядку №1102 зобов`язана відшкодувати завданні збитки.

Також вказує, що в акті огляду та тимчасового затримання транспортного засобу зазначено, що транспортний засіб позивача був переданий для транспортування та зберігання ОСОБА_2 , у зв`язку з чим вимагання та отримання грошових коштів директором ТОВ «Укрспецпарк» - Пінчуком А.О. , є безпідставним.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10 вересня 2023 року посадовою особою управління патрульної поліції у Київській області було складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, згідно якого у позивача було вилучено транспортний засіб Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 , із потертостями ЛФП та було передано вказаний транспортний засіб на зберігання фізичній-особі підприємцю ОСОБА_2 /а.с. 9-10/.

12 вересня 2022 року позивачем було надано письмові пояснення посадовій особі управління поліції, в яких він зазначив, що відповідачі вимагали з нього сплатити грошові кошти за послугу зберігання автомобіля /а.с. 11/.

Згідно розписки від 12 вересня 2022 року, складеної позивачем, останній отримав авто Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 , у пошкодженому стані /а.с. 20/.

Відповідно до рахунку-фактури № від 12 вересня 2022 року вартість ремонту автомобіля складала 22529,70 грн, що включає в себе технологічну мийку, зняття/встановлення заднього та переднього бамперів, приготування фарби з підбором зразку, підготовка до фарбування, фарбування переднього та заднього бамперу, полірування деталі без ремонту, полірування деталі після відновленого ремонту, мийка зовнішня, фарба та зовнішні матеріали /а.с. 21/.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Пунктами 1,2 ч. 1 ст. 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння, право користування (сервітут).

Відповідно до ч. 1 ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

В порядку ч.ч.1,2 ст 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Приписами ст. 977 ЦК України визначено: якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов`язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1166 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема ч. 1 вказаної норми передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправна поведінка заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, вина. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна одночасна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст.78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст. ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль марки Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 було вилучено в особи, яка керувала даним транспортним засобом, ОСОБА_1 працівниками поліції в порядку, визначеному законом.

Даних про визнання неправомірними дій вказаних посадових осіб матеріали справи не містять.

Також в матеріалах справи відсутні дані про те, що вказаний транспортний засіб належить позивачу.

Разом з тим, як було зазначено в Акті огляду та тимчасового вилучення автомобіля від 10 вересня 2022 року автомобіль марки Toyota Camry, державний номерний знак НОМЕР_1 на момент вилучення мав потертості лако-фарбового покриття. Вказані обставини свідчать про те, що автомобіль вже був доставлений на штрафмайданчик з пошкодженнями. Таким чином позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що вказані пошкодження транспортного засобу відбулися при тимчасовому затримані транспортного засобу і з вини осіб, що здійснили таке затримання і, зокрема, відповідача ФОП ОСОБА_2 . А отже позивачем не доведені обставини як заподіяння йому матеріальної шкоди, так і обставини протиправної поведінки відповідача ФОП ОСОБА_2 , його вина та причинно-наслідковий зв`язок між цими обставинами.

Щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 3483 грн, колегія суддів вказує наступне.

В матеріалах справи наявна копія реквізитів ТОВ «Укрспецпарк» за зберігання транспортних засобів на спец-майданчиках щодо поточного рахунку компанії: НОМЕР_2 АТ «Універсал Банк», ідентифікаційний код отримувача: 39893605 із визначеною сумою 3432,00 грн та квитанція ТОВ «Нова Пей» про здійснення позивачем оплати цих послуг /а.с.10,12/.

Разом з тим, згідно з Актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 10 вересня 2022 року, транспортний засіб був переданий на тимчасове зберігання ФОП ОСОБА_2 . Даних про передачу та перебування транспортного засобу у ТОВ «Укрспецпарк» матеріали справи не містять, а надані позивачем документи не дають можливості встановити, що було сплачено саме за зберігання транспортного засобу «Toyota Camry».

Також позивачем не доведено обставини, що вказані грошові кошти вибули з його власності поза його волею, що є необхідним для застосування механізму правового захисту, визначеного положеннями ст. 1212 ЦК України.

А, отже, суд першої інстанції зробив вірний висновок про відсутність підстав для стягнення цих коштів як безпідставно набутих на підставі положень ст.1212 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З огляду на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з положень ст.141 ЦПК України, відсутні підстави і для здійснення позивачу понесених ним витрат на правову допомогу при звернені до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук