У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю секретаря судового засідання Отруби В. В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_4 , заінтересовані особи: Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_2 , на бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаною скаргою, в якій просив: визнати протиправною бездіяльність посадових осіб Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з квартири АДРЕСА_1 , що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ак 230905, виданою 10 квітня 2006 року відділом державної виконавчої служби у Голосіївському районі м. Києва, зареєстрований 28 квітня 2006 року Другою київською державною нотаріальною конторою за № 3158587; зобов`язати державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з указаної квартири та припинити обтяження № 3158587 від 28 квітня 2006 року.

Свої вимоги мотивує тим, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва, якою було затверджено мирову угоду по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, відповідно до якої за ОСОБА_4 визнано право особистої приватної власності на частини квартири АДРЕСА_1 .

Разом з тим, заявнику стало відомо, що на вищевказану квартиру накладено арешт на підставі постанови ак 230905, винесеної 10 квітня 2006 року ДВС у Голосіївському районі м. Києва в межах виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-339-1, виданого 14 грудня 2005 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ВАТ «Укртелеком» коштів у сумі 13 043,35 грн,

У зв`язку з викладеним, 25 вересня 2022 року представником заявника було направлено адвокатський запит до Голосіївського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ з проханням зняти арешт з квартири та надати належним чином завірену копію постанови.

10 жовтня 2022 року виконавчою службою було надано відповідь за підписом начальника, в якій зазначено про відмову у знятті арешту з нерухомого майна, оскільки в АСВП відсутня інформація щодо постанови ак 230905 від 10 квітня 2006 року, винесеної ДВС у Голосіївському районі м. Києва, а встановлений трирічних строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву закінчився, у зв`язку з чим, вказане виконавче провадження знищено.

Враховуючи, що знищенню підлягають тільки закінчені виконавчі провадження, державний виконавець, під час винесення постанови про завершення виконавчого провадження, в межах якого було накладено арешт на вищевказану квартиру, у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» не зняв накладений арешт.

З огляду на викладене, наявність вищезазначеного арешту перешкоджає заявнику розпоряджатися належним йому майном, тому він звернувся до суду з цією скаргою для захисту та відновлення своїх порушених прав.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 січня 2024 року вказану справу передано судді Ішуніній Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 січня 2024 року вказану скаргу прийнято до розгляду та відкрито провадження.

22 березня 2024 року ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, залучено до участі в справі в якості заінтересованої особи ОСОБА_6 .

Представник заявника в судовому засіданні скаргу підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у ній та просила її задовольнити.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення скарги.

Голосіївський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Відповідно до частини другої статті 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про можливість слухання справи у відсутність державного виконавця.

Суд вислухавши представника заявника та представника заінтересованої особи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Суд встановив, що ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 13 березня 2023 року, яка набрала законної сили 31 березня 2023 року затверджено мирову угоду, укладену в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на частину трикімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Разом з тим, з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 320163590 від 13 січня 2023 року вбачається, що на вищевказану квартиру накладено арешт на підставі постанови ак 230905, виданої 10 квітня 2006 року ДВС у Голосіївському району м. Києва.

Зі змісту постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ак 230905 від 10 квітня 2006 року вбачається, що вона винесена на підставі виконавчого листа № 2-339-1, виданого Солом`янським районним судом міста Києва на виконання рішення від 04 лютого 2005 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ВАТ «Укртелеком» боргу в сумі 12 914,20 грн та державного мита в сумі 129,15, а всього - 13 043,35 грн.

У зв`язку з викладеним, 25 вересня 2022 року представником заявника подано адвокатський запит до Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУМЮ, в якому проси зняти вищевказаний арешт та надати належним чином завірену копію постанови.

10 жовтня 2022 року начальником відділу надано відповідь за вих. № 71688 на зазначений запит, в якій зазначив, що перевіркою АСВП встановлено, що відсутня інформація щодо постанови ак 230905 від 10 квітня 2006 року, винесеної ДВС у Голосіївському районі м. Києва на підставі якої 28 квітня 2006 року Другою київською державною нотаріальною конторою за № 3158587 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Враховуючи викладене, Відділ не може надати копію вищевказаної постанови та зняти накладений арешт, оскільки відсутні підстави, передбачені законодавством.

Тож, звертаючись до суду з указаною скаргою ОСОБА_4 посилається на те, що державним виконавцем не було здійснено відповідних дій із зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при завершені виконавчого документа, а тому вважає таку бездіяльність протиправною та такою, що прямо порушує його право.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Зазначений правовий висновок Верховного суду визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року № 813/1341/15. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 24 травня 2021 року по справі №712/12136/18.

Таким чином, у випадку наявності арешту на майно боржника, яке не було знято під час закінчення виконавчого провадження у виконавчої служби відсутнє право на скасування відповідної постанови, а у випадку якщо не встановлено порушення порядку накладення арешту у керівника відповідного відділу виконавчої служби також відсутнє відповідне право. Єдиною можливістю, визначеної законодавцем, щодо зняття арешту є відповідне рішення суду, на підставі якого арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня.

Таким чином, суд вважає що відсутні правові підстави для визнання протиправною бездіяльності посадових осіб Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), щодо не зняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_4 на підставі постанови ак 230905 від 10 квітня 2006 року, виданої відділом державної виконавчої служби у Голосіївському районі м. Києва.

В той же час судом установлено, що виконавче провадження в межах якого було накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , знищено у зв`язку зі спливом трирічного строку зберігання.

Згідно з перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 12 квітня 2024 року, відкриті виконавчi провадження щодо примусового стягнення з ОСОБА_4 коштів за виконавчим листом № 2-339-1 - вiдсутнi.

Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Ураховуючи наведене, скаргу в частині зобов`язання посадових осіб Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт, необхідно задовольнити.

З огляду на викладене, керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 15, 16, 18, 317, 321, 391 ЦК України, статтями 260, 354, 447-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати державного виконавця Голосіївського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ак 230905, виданої 10 квітня 2006 року відділом державної виконавчої служби у Голосіївському районі м. Києва, зареєстрований 28 квітня 2006 року Другою київською державною нотаріальною конторою за № 3158587 та припинити запис про обтяження за № 3158587 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна