Дата документу 20.05.2024Справа № 532/2208/23
Провадження № 2/554/3566/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року Октябрський районний суд м.Полтави

в складі головуючого судді Чуванової А.М.

за участю секретаря Єсліковської О.А.,

за участю учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

представник відповідача Головного управління Національної поліції в Полтавській області: Пуніна Л.В.,

представник відповідача Державної казначейської служби України: Кобеляцька М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Департаменту патрульної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок складення незаконного адміністративного протоколу,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року згідно розпорядження Полтавського районного суду Полтавської області до Октябрського районного суду м.Полтави надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Департаменту патрульної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок складення незаконного адміністративного протоколу, в якому позивач просить стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 1 000 000 грн. за завдану моральну шкоду працівниками Національної поліції України, стягнути 1212 грн. за втрачений час, 120 грн. - за виготовлення ксерокопій.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 12.10.2020 року працівником Кобеляцької поліції ОСОБА_2 було незаконно складено на нього адміністративний протокол за хуліганські дії в Кобеляцькому центрі ПМСД. Протокол було направлено до Кобеляцького районного суду Полтавської області. Судом вказаний протокол було направлено на доопрацювання.

05.12.2020 року працівником поліції ОСОБА_2 протокол було доопрацьовано. Позивач вказує на те, що до протоколу було вписано свідків, яких не було у Кобеляцькому центрі ПМСД, сам протокол не було вручено позивачу, а вказано, що він відмовився його отримувати.

13.12.2021 року провадження по даній справі було закрито постановою судді Новосанжарського районного суду Полтавської області. Позивач вказує, що незаконними діями працівників поліції йому було завдано значну моральну шкоду та шкоду його здоров`ю. Незаконні дії виразились у тому, що ОСОБА_2 склав адміністративний протокол за відсутності підстав для цього, відсутній склад адміністративного правопорушення. Закриття адміністративної справи свідчить про те, що адміністративний протокол складений незаконно, а крім того відшкодування шкоди здійснюється незалежно від вини. Скасування адміністративного протоколу у позивача зайняло 13 місяців.

ОСОБА_1 зазначає, що він щодня знаходився у душевних стражданнях і хвилюваннях, що на фоні основного захворювання щодня ускладнювалося, тому розмір завданої шкоди не може бути меншим 87 100 грн., але завдану шкоду він оцінює у 1 000 000 грн.

Позивач вказує, що він був змушений, маючи певні захворювання та не маючи можливості отримати правову допомогу, сам складати і писати різні заперечення і заяви. Шкода, завдана відповідачем, носить комплексний характер. На протязі одного року позивач змушений був проводити переписку, не міг спокійно жити. На переписку він витратив 20 годин та на відвідування судів 10 годин.

На підставі викладеного, позивач просить у повному обсязі задовольнити позовні вимоги.

04.01.2024 року від представника відповідача Головного управління Національної поліції в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначив, що подібні правовідносини за участю позивача ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Департаменту патрульної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди розглядалися Козельщинським районним судом Полтавської області, справа №532/2412/21, та судом не було встановлено підстав для відшкодування моральної шкоди.

Окремо звертає увагу суду, що матеріали протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вже досліджувалися Козельщинським районним судом Полтавської області. Підставою для відшкодування моральної шкоди є наявність так званого складу цивільного правопорушення (делікту), який включає в себе наступні елементи: наявність самої моральної шкоди; протиправні дії чи бездіяльність заподіювача шкоди, наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями (бездіяльністю) та завданою шкодою. В залежності від змісту правовідносин необхідна також вина особи, яка заподіла шкоду. Отже, при розгляді вимоги позивача про відшкодування завданої йому моральної шкоди судом можуть братися до уваги лише ті негативні наслідки немайнового характеру, які доведені позивачем під час розгляду даної справи. Так, відповідно до вищевказаних норм права позивач при розгляді справи повинен був довести: факт наявності моральної шкоди; факти протиправних діянь Головного управління Національної поліції; наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями Головного управління Національної поліції в Полтавській області та завданою шкодою.

Складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення ніяким чином не вплинуло на життєві зв`язки позивача та більше того, відповідачем не було заподіяно фізичного чи психологічного впливу, що призвели до негативних наслідків морального характеру. Крім того, жодного адміністративного стягнення, передбаченого ч.1 ст. 173 КУпАП, до позивача застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є тотожним з притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до ст.ст. 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не може бути доказом того, що дії або бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

Так, ОСОБА_1 не надано жодного доказу, який міг би підтвердити сам факт протиправних діянь Головного управління Національної поліції в Полтавській області та жодних доказів в обґрунтування наявності моральної шкоди.

Таким чином, обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, є недоведеними, а тому позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 не підлягають задоволенню (а.с.142-145).

11.04.2024 року від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву зазначив, що моральна шкода не підлягає відшкодуванню, якщо дії органів поліції були правомірними та не виходили за межі процесуального законодавства України. Вказуючи на незаконні дії службових осіб поліції, як на докази завдання позивачу шкоди, останній не надає жодного доказу на підтвердження описаних в позовній заяві обставин, а також те, що на теперішній час існують відповідні процесуальні документи, що набули законної сили про визнання незаконними дій працівника поліції, який 12.10.2020 року склав адміністративний протокол відносно позивача. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди діями відповідачів жодним доказом не підтверджений. Наявність постанови Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13.12.2021 року, якою закрито провадження по адміністративній справі дає лише право на відшкодування такої шкоди, а підставою є встановлена незаконність дій органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду.

На підтвердження факту порушення прав позивача, а саме у яких розмірах зазнав моральної шкоди позивач, вважає, що не було надано належних, допустимих доказів, а лише базувалося завдання моральної шкоди в майбутньому. Отже, відсутнє належне обґрунтування розміру заподіяної моральної шкоди. При цьому сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії (бездіяльність) відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Крім того, до позовної заяви має бути доданий обґрунтований розрахунок суми, що стягується на відшкодування моральної шкоди, чого ОСОБА_1 зроблено не було. Позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди та не зазначено з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди у розмірі 1 000000,00 грн., що суперечить вимогам розумності та справедливості, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Звертає увагу суду, що з органу Казначейства України, як з юридичної особи, взагалі не можливе проведення стягнення, оскільки рахунки Казначейства України призначені лише для виплат заробітної плати та інших соціальних виплат, за чітко встановленими кодами бюджетної класифікації, а тому Казначейство України не може відповідати своїм майном за дії/бездіяльність, спричинені іншими юридичними особами та Держави загалом.

Крім того, позивачем не зазначено з яких саме міркувань він виходить при визначенні розміру суми за втрачений час. Відсутність документального підтвердження таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування (а.с.197-199).

Ухвалою суду від 25.03.2024 року прийнято до провадження цивільну справу, розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, та розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали.

Ухвалою суду від 17.04.2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалами суду від 20.05.2024 року відмовлено в задоволенні заяв позивача ОСОБА_1 про відвід судді Чуванової А.М.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив вимоги задовольнити у повному обсязі з підстав, вказаних у позовній заяві. Зазначив, що він хворіє на гіпертонію, двоє його синів є інвалідами. Справа його розглядалася більше року, і лише через 13 місяців була закрита.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Полтавській області ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала з підстав, вказаних у відзиві. Зазначила, що немає доказів спричинення позивачу моральної шкоди.

Представник відповідача Державної казначейської служби України Кобеляцька М.А. в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні вимог з підстав, вказаних у відзиві. Зазначила, що відповідач не порушив права позивача, доказів заподіяння шкоди позивачу не надано.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції України до суду не з`явився, в наданій заяві просив про розгляд справи у його відсутність та врахувати, що належним відповідачем по справі є ГУНП в Полтавській області, яке є відповідачем по справі, та до складу якого входять територіальні (районні) чи структурні підрозділи поліції Полтавщини, в тому числі ВП №2 Полтавського РУП.

Суд вирішив розглянути справу у відсутність представника Департаменту патрульної поліції України.

Заслухавши позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 09.03.2021 року до провадження судді Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшли матеріали щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП.

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №015456 від 05.12.2020 року зазначено, що 12.10.2020 року о 13 год. 15 хв. в м.Кобеляки в приміщенні Кобеляцької ЦРЛ, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в кабінеті №17 Кобеляцького центру ПМСД гр. ОСОБА_1 вчинив хуліганські дії відносно гр. ОСОБА_4 , а саме: висловлювався нецензурною лайкою в її сторону, розкидав речі, які знаходилися на її робочому столі (а.с.15).

Постановою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13.12.2021 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.173 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набрала законної сили 24.12.2021 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4)у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Правила щодо відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, встановлені ст. 1173 ЦК України, згідно з якою шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з ч. 1 ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Загально конституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон №266/94-ВР).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Так, частиною першою статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Таким чином, шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України.

Разом з тим, частиною другою статті 1176 ЦК України визначено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Пунктом 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди, передбачене пунктом 5 статті 3 Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до положень частини п`ятої та шостої статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Частиною другою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Згідно з частиною третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Однак, положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення діють загальні правила відшкодування моральної шкоди.

Отже, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Такі висновки зазначені у постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даній справі підставою для відшкодування моральної шкоди є неправомірне складання щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, що підтверджується постановою суду про закриття справи про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Разом з тим, це не спростовує тієї обставини, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу, свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

У постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №158/272/21 (провадження № 61-12280св21), зазначено, що «цивільним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів вказує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного цивільного суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного цивільного суду».

В рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 зазначав, що внаслідок протиправних дій працівників поліції у зв`язку з незаконним складанням протоколу, він був змушений доводити свою правоту в судовому порядку, витрачати час та кошти для доведення незаконності дій та рішення працівника відповідача, вимушений був змінити звичний спосіб життя, зазнав душевних страждань та переживань, постійної тривоги.

Враховуючи, що провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд доходить висновку про те, що доведено факт наявності завданої позивачу шкоди, незаконного рішення заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та прийняттям незаконних рішень заподіювачем.

Суд вважає, що у зв`язку з вищенаведеними обставинами, а саме, складанням та розглядом щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, позивач зазнав моральних переживань та страждань, причиною яких є нервове напруження, погіршення відносин з оточуючими людьми, порушення нормальних життєвих зв`язків.

За встановлених обставин справи, суд доходить висновку про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, є підставою для відшкодування позивачу за рахунок держави моральної шкоди.

А тому, з урахуванням: характеру правопорушення; тривалості вимушених змін для позивача: з дати складення протоколу про адміністративне правопорушення і до скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності із закриттям провадження у справі (пройшло більше року); необхідності докладання позивачем зусиль по доказуванню незаконності складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, та для відновлення порушених прав, що призвело до моральних страждань та переживань, з врахуванням вимог розумності та справедливості, суд вважає, що на відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача слід стягнути 5000.00 грн. В задоволенні решти вимог позивачу слід відмовити.

Щодо позовних вимог про відшкодування 1212 грн. за втрачений час, 120 грн. - за виготовлення ксерокопій суд зазначає наступне.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Суд вважає в цій частині вимоги позивача ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, в зв`язку з їх необґрунтованістю і недоведеністю.

Що стосується вимог позивача про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу на його користь відшкодування моральної шкоди, суд вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є ГУНП в Полтавській області, Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі № 910/23967/16).

Крім того, суд вважає відмовити в задоволенні позовних вимог до Департаменту патрульної поліції України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Згідно заяви відповідача Департаменту патрульної поліції України, працівники ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області, дії яких, на думку позивача, завдали йому моральної шкоди, не є працівниками Департаменту патрульної поліції України чи його територіальних підрозділів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не заявлялося клопотання про заміну неналежного відповідача.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Аналогічна позиція зазначена і у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Таким чином, судом встановлено, що позов пред`явлено до неналежного відповідача Департаменту патрульної поліції України, тому суд вважає, що у задоволенні позовних вимог до цього відповідача слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12,13,81,141,223,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.15,23,1166,1167,1174 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Департаменту патрульної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок складення незаконного адміністративного протоколу - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , на відшкодування моральної шкоди 5000 гривень.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене на підставі ч. 1 ст. 354 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцяти денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач: Головне управління Національної поліції в Полтавській області, місцезнаходження: 36014, м.Полтава, вул.Пушкіна,83, ;

відповідач: Департамент патрульної поліції України,місцезнаходження: 03048, м.Київ, вул.Федора Ернста,3, код ЄДРПОУ: 4010846;

відповідач: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: 01601 м.Київ, вул.Бастіонна,6, .

Повний текст судового рішення складено 30.05.2024 року.

Суддя А.М.Чуванова