Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1683/24
Номер провадження2/711/958/24
25 жовтня 2024 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого - судді: Казидуб О.Г.
секретаря судового засідання: Шульга А.В.
представника позивача-адвоката: Нестерко І.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав,-
Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 вересня 2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб.
Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 вересня 2015 року шлюб було розірвано.

Після розлучення діти залишилися проживати з ним. Відповідачка ніяким чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я не піклується, про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання ними освіти. На його думку, наявні умови, які шкодять інтересам дітей.

Відповідачка, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, участі у вихованні дочок не приймає взагалі. Всі питання щодо виховання вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку біологічної матері. Діти знаходяться на повному його утриманні.

Таким чином, відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дітьми, участі у житті дочок свідомо не приймає.

Наказом Придніпроського районного суду м. Черкаси № 711/193/18 від 22 лютого 2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Проте, вказані аліменти жодного разу сплачені не були, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Вважає, що вищезазначені обставини варто розцінювати як ухилення від виховання дітей матір`ю, свідомого нехтування не своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Дітям створено належні умови для проживання та розвитку. Всі питання щодо виховання вирішуються ним без участі та підтримки з боку відповідача, для розвитку дочок батьком прикладаються всі зусилля та можливості.

Відповідачка відмовляється від зустрічей з дітьми, навіть не намагається з ними спілкуватись.

Починаючи з 2012 року мати жодного разу не привітала дочок з днем народження, не спілкується з ними, не цікавиться умовами їх проживання та навчання.

На його думку, відповідачка сама самоусунулася та відмовилася від своїх батьківських прав, це питання заборгованості по аліментах..

Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

04 березня 2024 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, зобовязано Орган опіки та піклування Черкаської міської ради надати суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

07 травня 2024 року ухвалою, занесеною до Протоколу судового засідання, залучено в якості третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12 червня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі. Зазначив, що він з відповідачкою розлучився в кінці 2015 року, а окремо проживати стали з 2013 року. Мати ніколи не приходила к дітям на перший дзвоник, вона навіть толком не пам`ятає, коли в дітей день народження. Практично діти матері своєї не знають, вона неодноразово притягувалась до кримінальної відповідальності. Останньою краплею стало те, що вона викрала дітей і шукали їх всією областю. Перший раз їх знайшли з дітьми в м. Сміла, а другий раз під Херсоном, на третій раз вона потім сама пропала на тиждень, знайшла потім собі чоловіка навіть старше ніж він. Вона любила випити і чоловіка тоді собі такого ж знайшла, який любив випити. Він про це знає, в зв`язку з тим, що він працював разом з ним. Де зараз знаходиться відповідачка йому не відомо.

Адвокат Нестерко Ігор Олександрович, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі та просив його задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце слухання справи була повідомлена шляхом направлення рекомендованого повідомлення за зареєстрованою адресою проживання.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Черкаської міської ради за дорученням ОСОБА_5 в судовому засіданні, яке відбулось 12 червня 2024 року, зазначила, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Також, зазначила, що Висновок про відповідність інтересам неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , позбавлення батьківських прав їх матері має лише рекомендаційний характер.

Представник третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_8 в судове засідання не з`явився, надавши через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи за їхньої відсутності.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона з 2019 року є класним керівником ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вона ніколи не бачила. На батьківські збори приходить лише батько. Вона, як класний керівник, має номер телефону лише ОСОБА_1 . Зі слів відповідача вона знає, що мама вже давно з родиною не проживає, з ОСОБА_9 вона більше на тему мами не говорила, стосовно мами вона ніколи згадок з їхнього боку не чула.

Неповнолітня ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначила, що свою маму вона ніколи не бачила, не знає як вона виглядає, вона з нею не спілкувалася, вона не була присутньою в її вихованні, ніколи не вітала її зі святами, її виховували тато, бабуся з дідусем.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначила, що сім`ю ОСОБА_12 вона добре знає. Позивач є її шкільним другом, вона неодноразово була в нього дома. Свідку відомо, що позивач був одружений на ОСОБА_13 , яка народила йому двох дітей. Їй відомо, що позивач сам піднімав своїх дівчаток, він неодноразово розповідав, що він їздив з ними на тренування, з ОСОБА_13 вони не живуть з 2015 року, на жодному дні народженні вона ОСОБА_13 не бачила. Вона є хрещеною ОСОБА_9 , вони часто спілкувались, в неї є дитина, яка спілкувалась з дівчатками. З 2015 року свідок ОСОБА_14 не бачила, останній раз вона її бачила в 2014 чи в 2013 році. Чого бабуся не спілкується з дітьми їй не відомо.

Справу розглянуто за правилами заочного розгляду передбаченими ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідача повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, яка не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову, а позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи.

Суд, заслухавши думку сторін, покази свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 81 цього Кодексу.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази надаються сторонами та іншими. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2, 3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК).

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, ІНФОРМАЦІЯ_9 народилася ОСОБА_3 та відповідно до Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_4 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_10 народилася ОСОБА_4 . Батьками зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

02 вересня 2015 року рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15 вересня 2007 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області розірвано.

26 лютого 2018 року Постановою головного державного виконавця Придніпровського відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Томашковим Олександром Сергійовичем винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5 відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 711/193/18 виданого 22.02.2018 Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше 5% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 10.01.2018 року та продовжувати до досягнення найстаршою дитиною ( ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ) повноліття.

Відповідно до Розрахунку Другого відділу Державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 151247 від 27.11.2023 року, станом на 01 серпня 2021 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 станом на 01.11.2023 року становить 213802 грн. 88 коп.

Відповідно до Акту опитування сусідів від 15 листопада 2023 року, затвердженого головним спеціалістом та заступником директора департаменту - начальником управління соціальної допомоги та компенсаційних виплат департаменту соціальної політики, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом зі своїми доньками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за адресою АДРЕСА_3 з 16 листопада 2012 року, інші особи не проживають з 14 вересня 2015 року.

Відповідно до Акту № 212 обстеження умов проживання від 28 квітня 2023 року, наданого головними спеціалістами служби у справах дітей Черкаської міської ради Зубалій Н.А.. Ситнік Л.І. , в квартирі АДРЕСА_4 створені належні умови для проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_11 , та малолітньої ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_12 .

Відповідно до Довідки Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 33 ім. В Симоненка Черкаської міської ради № 682 від 15.11.2023, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , навчається в ЧСШ № 33 з 01 вересня 2014 року по теперішній час і є ученицею 10-А класу; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , навчається в ЧСШ № 33 з 01.09.2016 року по теперішній час і є ученицею 8-А класу. Мати ОСОБА_2 жодного разу не відвідувала батьківські збори, класні та шкільні свята, не спілкувалася з класними керівниками та вчителями-предметниками, ні в телефонному режимі, ні особисто.

Відповідно до ч.1 ст.32Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Приписами ч.3 ст.51Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з положеннями абз.3 ч.2 ст.3СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Положеннями ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991р. (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

В ст.7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з ч.2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України.

Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20).

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Суд наголошує, що доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду по справі №466/9380/17 від 17 червня 2021 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з Висновку про відповідність інтересам неповнолітньої ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , та малолітньої ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , позбавлення батьківських прав їх матері № 6184/01-21 від 22.05.2024 року, виконавчий комітет Черкаської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_13 щодо неповнолітньої ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , та малолітньої ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 .

На думку суду, вищезазначений Висновок є обгрунтованим.

Також, в судовому засіданні судом було досліджено матеріали справи № 711/4060/15-ц за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за взаємною згодою подружжя.

В матеріалах справи № 711/4060/15-ц є Договір про визначення місця проживання дітей та участь батьків у їх вихованні від 13 лютого 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 2 Договору, батьки досягли згоди і підписанням цього Договору засвідчують своє волевиявлення щодо того, що після розівання шлюбу між ними, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , - діти від шлюбу матері та батька і на момент підписання цього Договору є неповнолітніми дітьми, будуть проживати разом з батьком за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04).

Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.

З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3, надає чітке визначення поняття ухилення від виконання батьківських обов`язків, наприклад не піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечуються необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 11.07.2017р. у справі «М. С. проти України» вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Суд бере до уваги, що надані позивачем ОСОБА_1 докази не доводять беззаперечно невиконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим доказам, суд дійшов до висновку про те, що підстави, передбачені ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав відсутні.

На підставі ст.ст. 150, 164, Сімейного Кодексу України та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 264, 265 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Черкаської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав - залишити без задоволення

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення

Повний текст рішення складено 29 жовтня 2024 року.

Головуючий: О. Г. Казидуб