Справа № 496/5846/24
Провадження № 2/496/2686/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Пасечник М.Л., вивчивши матеріали цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою власністю,

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Ільїн С.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання нерухомого майна особистою власністю.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 11.09.2024 року позовну заяву було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення зазначених недоліків позовної заяви не пізніше десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позову без руху.

30.10.2024 року через підсистему «Електронний суд» надійшла заява від адвоката Ільїна С.В. про усунення недоліків, але оглянувши вказану заяву вбачається, що представником позивача не в повному обсязі усунуто недоліки.

Так, в порушення вимог п.3 ч.3 ст. 175 ЦПК України, представником позивача не вказано ціну позову.

Разом з тим, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна. (п.2 ч.1 ст. 176 ЦПК України).

У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності» вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Ціна позову має визначатись на підставі підтвердженої ринкової вартості нерухомого майна (спірної земельної ділянки), яку представник позивача просив визнати особистою власністю ОСОБА_1 . Однак, представник позивача належним чином не підтвердив ринкової вартості спірного нерухомого майна.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом ЦПК України такий обов`язок покладається на позивача. Вартість майна визначається на момент пред`явлення позову.

З огляду на те, що позовна заява не містила доказів щодо оцінки майна (земельної ділянки), неможливо встановити розмір судового збору, який підлягає сплаті позивачем при зверненні до суду із вимогою про визнання нерухомого майна особистою власністю.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб - 3028 гривень.

Ставки сплати судового збору встановлено ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особо - підприємцем, сплачується судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1211, 20 грн.) і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (15 140 грн.).

Однак, до матеріалів справи не долучено документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

При цьому, представник позивача вказував, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, а тому звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на підтвердження чого долучив до позовної заяви копію посвідчення серії НОМЕР_1 .

Згідно п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) зроблено висновок, що п.13 ч.1 ст. 5 Закону № 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22.10.1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У ст. 22 цього ж Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у ст. 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п.13 ч.1 ст. 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27.11.2019 року у справі № 285/3858/17 (провадження № 61-34722св18) зроблено висновок, що відповідно до п.13 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час постановлення ухвали суду про усунення недоліків апеляційної скарги) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Верховний Суд зазначає, що зазначена пільга щодо сплати судового збору поширюється на учасників бойових дій, які звертаються до суду як позивачі за захистом своїх порушених прав.

У даній справі позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, що стосується визнання нерухомого майна особистою власністю. Позивачем не заявлено позовних вимог щодо поновлення, захисту його прав як учасника бойових дій, а отже у цій справі він не звільнений від плати судового збору за подання позовної заяви.

Отже, на підставі викладеного, позивачу необхідно було здійснити оцінку вартості майна та вказану оцінку надати суду, сплативши судовий збір з урахуванням вартості оцінки майна.

Натомість, позивачем не здійснено оцінку вартості майна, не надано її до суду та не сплачено судовий збір за подання позову до суду з урахуванням вартості оцінки майна.

Таким чином, представником позивача виконані вимоги суду частково, а тому суд вбачає підстави для повернення позовної заяви, відповідно до ст. 185 ЦПК України.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони чи обмеження, зміст яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

З рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Із зазначеного вбачається, що повернення позовної заяви у відповідності до ст. 185 ЦПК України не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не позбавляє права позивача на повторне звернення до суду із вказаним позовом.

Керуючись ст.ст. 185, 259-260, 353 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою власністю- вважати неподаною та повернути позивачу з усіма доданими до неї документами.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання ухвали.

Суддя М.Л. Пасечник