Справа № 399/146/24
Провадження № 2/399/144/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

12 вересня 2024 року смт Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участю секретаря судових засідань Гриценко Т.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Нижник Олександра Павлівна, про визнання недійсним договору дарування,

встановив:

Громадянка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 , укладеного між нею та ОСОБА_3 , 28 липня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Нижник О.П.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що в листопаді 2022 року після смерті її чоловіка до неї приїхав зведений брат ОСОБА_3 разом з дружиною та запропонував їй свої послуги по забезпеченню їй доглядом, харчуванням, утриманням її житлового будинку і присадибної ділянки в належному стані. Натомість ОСОБА_3 поросив відписати йому належний ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований АДРЕСА_1 .

Оскільки позивач ОСОБА_1 залишилась проживати одна, часто хворіє і потребує стороннього догляду, тому погодилась на його пропозицію.

28 липня 2023 року позивач уклала з відповідачем у Приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Нижник Олександри Павлівни договір, тексту якого не читала, вважаючи, що в ньому передбачені всі права і обов`язки, про які вони домовилися.

Перші пів року після укладення договору відповідач сумлінно виконував свої зобов`язання, а на початку січня цього року коли ОСОБА_1 потрапила до лікарні ОСОБА_3 припинив забезпечувати її харчуванням і доглядом і переїхав жити до іншого міста. Піклуватися про неї відповідач відмовився не обґрунтувавши свою відмову.

Після його від`їзду позивач знову залишалася проживати одна і вимушена була звернутися за допомогою до своїх знайомих, які погодилися доглядати за нею при умові, якщо вона укладе з ними договір довічного утримання. ОСОБА_1 це влаштовувало і почала збирати документи, необхідні для укладення договору. Під час отримання в Реєстраційній службі управління юстиції документів на будинок позивач дізналася, що фактично між нею і відповідачем був укладений договір дарування, чого вона не бажала.

Вважає, що договір дарування, укладений з метою приховати дійсний правочин про довічне утримання, є удаваним правочином, під час укладення договору дарування діяла під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання.

Ухвалою суду від 05 квітня 2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначити підготовче засідання.

8 травня 2024 року до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву про визнання недійсним договору дарування. В відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що у листопаді 2022 року у позивачки ОСОБА_1 помер чоловік. Остання, залишилася одна, інколи хворіла, потребувала уваги та певної допомоги по господарству. Тому вона ініціювала питання спільного проживання - запропонувала сім`ї відповідача переїхати жити до неї, щоб разом вести спільний побут та господарство. Також позивачка запропонувала відповідачеві укласти договір дарування домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та належало їй на праві власності.

На той час відповідач з дружиною мали у власності будинок АДРЕСА_2 , в якому проживали багатороків, тримали господарство, садили город.Але погодились на прохання сестри переїхати до неї, зразу після збору урожаю восени.

З ними також проживає донька ОСОБА_5 разом з малолітньою онукою ОСОБА_6 . Тож плануючи майбутній переїзд дочка подала відповідні документи і з 1 вересня 2023 року дитина була зарахована до Павлиського ліцею імені В.О.Сухомлинського Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області.

28.07.2023 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Нижник Олександрою Павлівною засвідчено договір дарування, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , згідно якого ОСОБА_1 передає, а він приймає у безоплатну власність житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Під час укладання та посвідчення договору нотаріус роз`яснювала ОСОБА_1 правову природу правочинів дарування, довічного утримання, спадкового договору, заповіту, а також відмінності між даними правочинами. При цьому ОСОБА_1 наполягала саме на укладенні договору дарування, і до його підписання та посвідчення нотаріусом їй роз`яснювались правові наслідки укладання цього договору. Тому для відповідача є незрозумілими доводи позивачки про необхідність визнання недійсним договору дарування в зв`язку із тим, що вони на її думку, неналежно здійснювали за нею догляд в період її лікування. Проте їм відомо, що ОСОБА_1 домовилася з іншими особами щодо догляду за нею шляхом укладання договору довічного утримання, і саме тому наразі звернулася до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору дарування.

Крім того, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд має визнати не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті цього договору, а й за такими обставинами, як вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку з цим у догляді та сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Враховуючи пенсійний вік позивачки, те, що остання не страждає на будь які захворіння, які потребують додаткового стороннього догляду та допомоги, ініціативу самої позивачки щодо вчинення правочину, не має підстав розглядати взагалі питання щодо неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину.

На підставі вищезазначеного відповідач просить в задоволенні позову відмовити.

Ухвалою суду від 27 травня 2024 року підготовче судове засідання закрито та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Надали пояснення згідно позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_4 в судовому засіданні просили в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування відмовити в повному обсязі. Надали пояснення згідно поданого до суду відзиву на позовну заяву.

Третя особа приватний нотаріус Нижник О.П. в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлення належним чином, до суду надіслала листа в якому просила розглянути справу без її участі за наявними в справі матеріалами.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , повідомила, що знає відповідачку ОСОБА_1 по сусідству майже чотири роки, завжди їй допомагає по господарству, про нових власників помешкання нічого не знає, лише те, що це брат позивачки, який недобросовісно виконує свої зобов`язання перед відповідачкою, нібито зі слів самої ОСОБА_1 .

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , повідомила, що є сусідкою позивачки, допомагала їй по господарству, коли помер чоловік ОСОБА_1 . родичі в особі ОСОБА_3 та його родини почали приїжджати до неї в гості, потім і зовсім переїхали до неї жити. Зі слів позивачки, так як вона вже боялась залишатись одна, то попросила відповідача переїхати до неї жити, щоб доглядати за нею та допомагати по господарству, а натомість, ОСОБА_1 зробить на його ім`я документи на будинок та на прилеглу до нього територію. Проте, відповідач, не виконував свої зобов`язання, навіть коли позивачці стало погано, то швидку допомогу викликала свідок. Зі слів свідка, відповідач, навіть не хотів відчиняти двері лікарям.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , повідомила, що є дружиною відповідача і в с. Шевченки в них був свій будинок і господарство. Коли дізнались, що чоловік ОСОБА_1 захворів, то приїжджали провідувати його в лікарні, коли він помер, вони з чоловіком приїхали підтримати сестру відповідача, а також допомогли фінансово скільки могли. У листопаді позивачка ОСОБА_1 запропонувала своєму брату ОСОБА_3 переїхати разом з його сім`єю до неї жити на умові, що вони будуть за нею доглядати та допомагати по господарству, а вона зробить договір дарування на ОСОБА_3 . Що вони і зробили. Здали в оренду свій будинок переселенцям, перевезли свої речі до ОСОБА_1 та переїхали жити до неї, натомість позивачка зробила договір дарування на відповідача. Але відносини між ними почались погіршуватись, а потім і вкрай зіпсувались через, що вони були вимушені з чоловіком виїхати з будинку.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 , пояснила, що до смерті чоловіка ОСОБА_1 вона не пам`ятає, щоб її батьки тісно спілкувались з позивачкою. Коли в неї стали погані стосунки з чоловіком вона переїхала з дітьми до міста Кременчука, проте її батьки зателефонували їй і повідомили, що їм ОСОБА_1 запропонувала переїхати до неї жити, вони так і зробили. Свідок написала заяву на перевод дитини до Павлиського ліцею ім. В.О. Сухомлинського Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області. Проте прожила з позивачкою близько місяця та переїхала знову до міста Кременчука на орендовану квартиру разом з дітьми, так як ОСОБА_1 постійно була обурена, незадоволена і роздратована, через що стосунки погіршувались.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що є однокласницею ОСОБА_9 знає її тільки з гарної сторони, коли побачила її на вулиці смт ОСОБА_11 разом з чоловіком, то дуже зраділа, але при розмові з ними, зрозуміла, що в них щось трапилось. З розмови виявилось, що ОСОБА_1 запропонувала їм переїхати до неї жити та останні мають доглядати за нею та допомагати, що вони сумлінно і виконували, але невдовзі, ОСОБА_1 , почала прискіпуватись до нових мешканців, та життя для останніх стало нестерпним, що не хотілось повертатись додому. При наступній зустрічі дізналась від ОСОБА_9 , що з ОСОБА_1 зовсім зіпсувались відносини, остання навіть не впускає їх до двору і простить, щоб вони покинули її домоводіння.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 котра являється сусідкою по селі ОСОБА_13 , пояснила, що знає сім`ю ОСОБА_14 тільки з гарної сторони, гарна сім`я, добрі господарі та приємні сусіди. Після того, як дізналась, що сестра відповідача запропонувала переїхати до неї жити, свідок дуже зраділа, бо їхнє село вимирає і ніяких перспектив на майбутнє вже немає. Після запитання на яких умовах вони переїжджають, то Омельченки заявили, що сестра запропонувала зробити договір дарування. Проте, після переїзду стосунки зіпсувались, по чиїй вині, свідок не знає.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 повідомила, що знає про домовленість між позивачем і відповідачем, а саме: ОСОБА_3 буде доглядати за ОСОБА_1 та допомагати по господарству, натомість остання переоформить будинок на відповідача.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 який є керівником у ОСОБА_3 пояснив, що з осені 2023 року, помітив гарний настрій у відповідача, через що і дізнався, зі слів ОСОБА_3 , що має дуже хорошу сестру, бо запропонувала переїхати до неї жити та переробить на нього документи на будинок. Не пройшло і кілька місяців як радість змінилась сумом, оскільки стосунки між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 так погіршились, що остання заявляла або їм вибиратись або вона з собою щось зробить.

Заслухавши сторони, представників сторін, свідків, дослідивши письмові докази суд встановив наступні факти та відповідні правовідносити.

Згідно виписки-епікризу із медичної карти стаціонарного хворого № 179 ОСОБА_1 має діагноз гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба серця з (застійною) серцевою недостатністю /а.с. 8/.

Згідно технічного паспорту житловий будинок по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_1 та ОСОБА_17 /а.с. 11-15/.

Згідно свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 вид. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_17 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 16/.

28 липня 2023 року маж ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування житлового будинку згідно якого позивачка подарувала відповідачеві житловий будинок АДРЕСА_1 . Даний договір було посвідчено Приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Нижник Олександрою Павлівною та зареєстровано в реєстрі за № 465 /а.с. 9, 10, 103-154./

Таким чином позивач по справі ОСОБА_1 на власний розсуд розпорядилася належними їй на праві власності будинком.

У зв`язку зі складними міжусобними відносинами між позивачем та Омельченком, останній переїхав жити до іншого міста про свідчить договір найму (оренди) житлового будинку /а.с. 48-50/.

Адміністрацією КНП «ЦПМСД Онуфріївської селищної ради» було надано інформацію за № 01-17/448 від 04.06.2024 року, з якої видно, що дослідивши журнал викликів чергового кабінету, стало відомо, що 15 січня 2024 року, від гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 викликів не надходило, тобто бригада чергового кабінету не здійснювала виїзд до вищезгаданої особи та, відповідно, не доставляли до інших закладів охорони здоров`я. Проаналізувавши інформацію в медичній інформаційній системі стало відома, що гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 із 30 травня 2018 року дійсно була пацієнтом КНП «ЦПМСД Онуфріївської селищної ради». Відповідно до амбулаторної карти пацієнта, яка зберігається в Павлиській амбулаторії загальної практики сімейної медицини, стало відомо, що ОСОБА_1 зверталась до лікарні 17.09.2019 р. обстеження УЗД щитовидної залози; 17.09.2020 р. з діагнозом ішемічна хвороба серця із стенокардією, середньої тяжкості; 19.12.2023 р. з діагнозом ішемічна хвороба серця, серцево-судинна недостатність, про що свідчать копії результатів /а.с. 95-100/.

Позивач по справі у своєму позові стверджує, що передала належний їй будинок відповідачу безоплатно, та розраховувала на те, що відповідач буде виконувати певні дії стосовно неї, пов`язані із її доглядом, посилаючись на ст. 717 ЦК України стверджує, що вказаний договір є недійсним.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.

Тлумачення статей 215, 216ЦК України свідчить, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина першастатті 229 ЦК України, в редакції, чинній на момент вчинення оспорюваного правочину).

Під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставістатті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення.

Помилка, яка істотним чином впливає на формування волі сторони правочину, повинна існувати на момент його вчинення.

У постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року в справі № 6-93 цс16 зазначено, що «якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірному житлі після укладення договору дарування. Лише в разі встановлення цих обставин норми частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 947/32485/20 зазначено, що «під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу)».

У постановах Верховного Суду від 15 вересня 2021 року в справі №161/17523/16-ц, від 26 жовтня 2021 року в справі 3447/2297/19 вказано, що: «наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, - суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі (іншому житлі) після укладення договору дарування. Виключно у разі встановлення цих обставин правила частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.

Верховний Суд наголосив, що лише з`ясування таких обставин, як вік позивача, його стан здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним. Наведені обставини можуть бути лише опосередкованими доказами наявності такої помилки. В іншому випадку усі правочини, укладені особами відповідного віку, стан здоров`я яких є поганим та які продовжили проживати у подарованому житлі, підлягали б визнанню недійсними, що призвело б до обмеження правочиноздатності такої категорії осіб, що, у свою чергу, порушувало б гарантії, проголошені в статті 21 Конституції України щодо рівності осіб у їх правах.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку: неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Отже, наявність чи відсутність помилки, тобто неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає на підставі встановлених під час судового розгляду обставин конкретної справи.

Подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16 і 61-13347ск23 від 29.01.2024 року.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Нижник Олександрою Павлівною позивачу роз`яснено зміст ст.ст. 203, 717-728 ЦК України, а також правові наслідки укладеного договору. Крім того в матеріалах справи відсутні дані про те, що позивач має ознаки розладу психічного здоров`я, що свідчить про те, що вона розуміла значення своїх дій.

ОСОБА_1 не довела, що на момент укладення оспорюваного договору дарування вона помилялася стосовно правової природи укладеного нею правочину та існували обставини, які зумовлюють визнання договору дарування недійсним, оскільки, укладаючи цей договір, вона усвідомлювала їх істотні умови і правові наслідки його укладення. Наступна зміна свого рішення або ставлення до його наслідків в результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому, тобто після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки станом на момент укладення оспорюваного правочину. Суд виходить з того, що підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації.

Виходячи з викладеного суд вважає, що твердження позивачки про нерозуміння наслідків уладеного нею договору не підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд окремо звертає увагу сторін на той факт, що із вказаного вище договору дарування, укладеного сторонами, не вбачається будь-яких обов`язків обдарованого перед дарувальником.

Також суд бере до уваги проміжок часу, який минув з дати укладення договору дарування (28.07.2023) до часу виникнення спору між сторонами.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд на підставіст.141 ЦПК України вважає за необхідне залишити судові витрати по справі за позивачем.

Керуючись статтями 2, 4, 12, 76, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

постановив:

В задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Нижник Олександра Павлівна, про визнання недійсним договору дарування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 13 вересня 2024 року.

Суддя М.М. Лях