ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9118/24 Справа № 202/8783/24 Суддя у 1-й інстанції - Дребот І. Я. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення фату смерті особи на тимчасово окупованій території України,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кузькин Роман Валерійович,

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2024 року,-

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

13.07.2024 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 червня 2024 року надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про встановлення фату смерті особи на тимчасово окупованій території України, в якій заявник просив встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Дніпропетровська (сучасний Дніпро), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ялта, автономної республіки Крим.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2024 року узадоволенні заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), за участі заінтересованої особи Індустріального відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (місцезнаходження: 49081, м. Дніпро, проспект Слобожанський, 14), про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

16.08.2024 року від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кузькин Роман Валерійовичнадійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2024 року та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що заявник по справі були надані суду достатні докази для підтвердження факту смерті, але суд не застосував так звані «Намібійські випадки», не взяв до уваги надані докази, а тому відмовив у задоволення заяви за недоведеністю.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзиву на апеляційну скаргу в порідку ст.360 ЦПК України не надходило.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Від третьої особи - Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника.

Інші учасники справи будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи (а.с.80-84), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення фату смерті суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 заявляючи вимоги про встановлення факту смерті особи ОСОБА_2 , в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано жодного доказу на підтвердження даних обставин.

Але колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погодитись не може з огляду на таке.

В матеріалах цивільної справи (а.с.16-17) є копія посвідчення на поховання № НОМЕР_1 , з якого вбачається, що комунальне підприємство «Ріткал» ІНФОРМАЦІЯ_3 займалось захороненням померлої ОСОБА_2 .

Як вбачається з копії медичної довідки про смерть (а.с.24), ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 . Причина смерті набряк головного мозку.

Положеннями ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання ж про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Так, у практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №235/2357/17 від 22.10.2018 р.

Враховуючи викладене, посвідчення на поховання № НОМЕР_1 померлої ОСОБА_2 та медична довідка про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , що знаходяться на а.с.16-17, 24, є належними доказами, які підтверджують факт смерті.

Разом з тим в заяві про встановлення факту смерті, заявник бажає встановити не тільки факт смерті, а й причину смерті.

Встановлення причини смерті не відповідає приписам ст.317 ЦПК України, а тому задоволенню не підлягає.

За таких обставинах апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи, в оскаржуваному рішенні є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Кузькин Роман Валерійович задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Індустріальний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про встановлення фату смерті особи на тимчасово окупованій території України задовольнити частково.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Дніпропетровська (сучасний Дніпро), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Ялта, автономної республіки Крим.

Стягнути з Міністерства юстиції України (ЄДРПОУ 00015622) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 6 810 (шість тисяч вісімсот десять) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: