КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Кордюкова Ж.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,

встановив:

У жовтні 2023 року ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал»» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до публічного договору (оферти), розміщеного 05.08.2014 в газеті «Хрещатик» №110 (4510) ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язалось своєчасно надавати послуги відповідної якості з централізованого водопостачання та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), а відповідачі зобов`язалися своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, визначених договором.

На офіційному веб-сайті ПрАТ «АК «Київводоканал» 31.05.2021 опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) укладання публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг відповідної якості з централізованого водопостачання та/або водовідведення, у зв`язку з чим цей договір вважається укладеним з 01.07.2021.

Відповідачі свої зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01.09.2015 по 31.08.2023 послуг належним чином не виконали, внаслідок чого виникла заборгованість з надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в сумі 15819,63 грн, за абонентське обслуговування в сумі 51,17 грн, 908,97 грн заборгованість за абонентське обслуговування, що загалом становить 16779,77 грн.

У зв`язку з простроченням оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення відповідачі повинні сплатити також 3% річних в розмірі 1814,97 грн та інфляційні втрати в розмірі 8450,27 грн.

Посилаючись на те, що відповідачі добровільно заборгованість не сплачують, позивач просив суд стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказану заборгованість та судові витрати на свою користь.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року позов задоволено.

Стягнутосолідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість за період з 01.09.2015 по 31.08.2023 заборгованість в загальному розмірі 16779,77, 3% річних в сумі 1814,97 грн та інфляційні втрати в сумі 8450,27 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 окремо з кожного, на користь ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» судові витрати в розмірі у розмірі 1342 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У апеляційній скарзі вказує, що суд, відмовивши у задоволенні клопотання про розгляд справи із викликом сторін, порушив його право на судовий захист.

Також посилається на те, що позивач здійснив нарахування заборгованості без урахування показань вимірювальних засобів, які встановлені у квартирі, а розрахунок заборгованості не є належним доказом існування цієї заборгованості та її розміру. Зазначає, що інфляційні нарахування та три відсотки річних позивач нараховував, зокрема, під час дії мораторію на такі нарахування, введеного на час карантину та воєнного стану.

Крім цього, у апеляційній скарзі просить суд застосувати строки позовної давності до вимог позивача за період з травня 2015 року по листопад 2020 року.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач ПрАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» у встановлений строк не скориствася.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 27 045,01 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що 05.08.2014 в газеті «Хрещатик» №110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (далі - Повідомлення) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору.

У разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал» для оформлення припинення надання цих послуг.

ПрАТ «АК «Київводоканал» здійснює основну діяльність із забору, очищення та постачання води, а також додаткову - каналізація, відведення та очищення стічних вод.

За умовами вказаного договору ПрАТ «АК «Київводоканал» зобов`язалось своєчасно надавати послуги відповідної якості з централізованого водопостачання та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, визначених договором.

На офіційному веб-сайті ПрАТ «АК «Київводоканал» 31.05.2021 опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) укладання публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг відповідної якості з централізованого водопостачання та/або водовідведення, у зв`язку з чим цей договір вважається укладеним з 01.07.2021.

Також встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є співвласниками (в рівних частках по 1/2 частці) квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг.

За правилом ст.179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків» затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року «Про внесення змін до постанови Кабміну від 08 жовтня 1992 року № 572», власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» врегульовані права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, якими є власник, споживач, виконавець та виробник, серед яких обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості, згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладання із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за недотримання умов його виконання, згідно з типовим договором. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а його обов`язком - оплатити житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Крім того, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачі є споживачем комунальних послуг.

Судом встановлено, що відповідачі своєчасно не сплачували за спожиті послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення.

Згідно з довідкою ПрАТ «АК «Київводоканал» від 29.09.2023 №9907/8/8/02-23 за період з 01.09.2015 по 31.08.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , обліковується заборгованість за централізоване водопостачання та централізоване водовідведення в сумі 15819,63 грн, за абонентське обслуговування в сумі 908,978 грн, за обслуговування вузла комерційного обліку в сумі 51,17 грн.

Відповідно до розрахунку ПрАТ «АК «Київводоканал» за період з вересня 2015 року по серпень 2023 року заборгованість за адресою: АДРЕСА_1 , складає: з надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в сумі 15819,63 грн, за абонентське обслуговування вузла комерційного обліку в сумі 51,17 грн, заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 908,97 грн, що загалом становить 16 779,77 грн, 3% річних в розмірі 1814,97 грн та інфляційні втрати в розмірі 8450,27 грн.

Жодних доказів повної чи частковою сплати вказаної заборгованості відповідачі суду не надали, наведений позивачем розрахунок не спростували.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст. 543 ЦК України).

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правилом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Суд першої інстанції установив, що відповідачі зареєстровані за зазначеною адресою та є співввласниками квартири, а тому вони як споживачі зобов`язані своєчасно оплачувати надані їм послуги.

Жодних доказів на підтердження того, що відповідачі звертались до позивача щодо ненадання послуг чи їх надання неналежної якості відповідачі суду не наддали. Надіні позивачем розрахунки заборгованості не спростували.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги з надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в сумі 15 819,63 грн, за абонентське обслуговування вузла комерційного обліку в сумі 51,17 грн, заборгованість за абонентське обслуговування в сумі 908,97 грн, що загалом становить 16 779,77 грн.

Обгрунтованими є також висновки суду щодо вимог про стягнення з відповідачів 3% річних в сумі 1814,97 грн та інфляційних втрат в сумі 8450,27 грн, нарахованих на суму заборгованості з наданих послуг, оскільки вони нараховані відповідно до вимог постанови КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 №206, якою установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Враховуючи, що відповідачі допустили прострочення у виконанні зобов`язання щодо оплати наданих послуг, колегія суддів погоджується, що вони повинні сплатити на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати, нараховані з урахуванням вимог постанови КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» від 05.03.2022 №206.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачами, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих їм житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими судом, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Твердження апелянта щодо порушення його права на судовий захист у зв`язку із розглядом справи у спрощеному провадженні без виклику сторін оцінюється колегією суддів критично.

Як видно із матеріалів справи, 18.06.2024 до Голосіївського районного суду м. Києва надійшла заява відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи з викликом сторін.

З урахуванням приписів ч.5-6 ст. 279 ЦПК України суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви відповідача про перехід до розгляду справи з викликом сторін, оскільки ціна позову не перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (критерій малозначності справи, встановлений законом на час розгляду справи судом першої інстанції), а характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають проведення судового засідання з повідомленням викликом сторін. Крім того, відповідач не позбавлений можливості викласти свої аргументи в письмових поясненнях. Враховуючи наведене суд зауважив, що не вбачає необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників і з атким висновком апеляційний суд погоджується.

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідачу ОСОБА_1 було відомо про розгляд справи в суді першої інстанції з 16 грудня 2023 року (дата отримання копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження (а.с. 47)), справу було розглянуто 19 червня 2024 року, і протягом цього часу ОСОБА_1 не скористався правом подати відзив на позовну заяву та будь-які докази на підтвердження своєї позиції.

Доводи апеляційної скарги щодо неправомірного нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних під час дії мораторію спростовуються наданим позивачем розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що вказані нарахування позивач не здійснював з лютого 2022 року.

Посилання апелянта на неврахування фактичних показників лічильників та, відповідно, необґрунтованість наданих позивачем розрахунків є безпідставними, оскільки розрахунки заборгованості є детальними та містять повну інформацію щодо періодів здійснення нарахувань, тарифів та здійснених оплат.

Апеляційний суд також звертає увагу, що, відповідно до по 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі своєчасно знімали та передавали показники протягом усього періоду нарахування заборгованості. При цьому, відповідачі отримували платіжні документи, в яких вказувалась кількість зареєстрованих у квартирі осіб, тариф, сума до сплати, розмір заборгованості та не були позбавлені можливості звернутися до позивача із вимогою щодо перерахунку.

Натомість, жодних претензій щодо якості наданих послуг чи звернень щодо правильності нарахувань/перерахунку, відповідач позивачу не заявляв. Відсутні у матеріалах справи також докази того, що відповідачі звертались до позивача щодо актуалізації даних по особовому рахунку, зокрема, щодо кількості зареєстрованих осіб та наявності пільг зі сплати вартості комунальних послуг.

Колегія суддів також не враховує заяву відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 200/11343/14-ц.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 про застосування строків позовної давності не заявляв.

Оскільки із матеріалів справи встановлено, що апелянт ОСОБА_1 був належно повідомлений про розгляд справи, клопотань щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності в суді першої інстанції не заявляв, отже, апелянт не може заявити про застосування позовної давності під час розгляду даної цивільної справи в суді апеляційної інстанції.

Доказів порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, матеріали справи також не містять.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 19 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова