Справа № 134/1103/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 жовтня 2024 року селище Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Швець Л.В.,

при секретарі судового засідання Томашенко О.М.,

з участю: представника позивача адвоката Глушкової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду селища Крижопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадщину за заповітом,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах та від мені якої діє адвокат Глушкова О.І., звернулася до суду із позовом про визнання права власності на домоволодіння із належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованими у АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Тернівка, Тульчинського району, Вінницької області помер її чоловік ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому на час смерті майно. Згідно заповіту, який складений заповідачем 14.03.2019 року, вона є спадкоємцем житлового будинку з присадибною земельною ділянкою, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а відповідач призначена спадкоємцем належної заповідачу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,36 га, яка розташована на території Тернівської сільської ради. Даний житловий будинок відноситься до суспільної групи робочих дворів, де головою двору був ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується довідкою. Однак, голова домогосподарства ОСОБА_3 за життя не оформив право власності на житловий будинок. Приватним нотаріусом зареєстровано спадкову справу, після смерті ОСОБА_3 . Однак за відсутності правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок, нотаріусом було відмовлено їй в видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 26 червня 2024 року відкрито провадження у справі за даним позовом, призначено підготовче засідання, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 12 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити з підстав наведених у позовній заяві, вказавши, що інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 за заповітом не має.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Так, судом встановлено, що відповідно до відомостей, які містяться в копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 02 травня 2019 року ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 від 02.03.1978 року, судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 02 березня 1978 року уклали шлюб, та після укладення шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_5 ». Дані відомості підтверджують факт шлюбних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем.

Так, відповідно до Довідки-виписки із погосподарської книги № 202 від 08.04.2024 року, яка видана Тернівським старостинським округом Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області, зазначено, що згідно із записами погосподарської книги № 8, номер: особовий рахунок № НОМЕР_3 за 1991-1995 роки, житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 , мав попередній АДРЕСА_2 , відноситься до суспільної групи робочих дворів. Голова господарства: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Присадибна земельна ділянка надана в користування має загальну площу 0,10 га.

Відповідно до Рішення виконавчого комітету Крижопільської селищної ради Тульчинського району Вінницької області № 537 від 23 листопада 2023 року, вирішено присвоїти будівлі житлового будинку, що належить ОСОБА_1 поштову адресу: АДРЕСА_3 (колишня адреса АДРЕСА_4 ).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 191/2019, копія якої надана на виконання ухвали суду приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Питель М.С. та яка заведена до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_2 , яка являється дочкою померлого ОСОБА_3 про прийняття спадщини згідно заповіту та якій видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка належала померлому ОСОБА_3 на праві приватної власності. В матеріалах спадкової справи міститься копія заповіту, який складений ОСОБА_3 та посвідчений 14.03.2019 року секретарем Тернівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області, відповідно до якого житловий будинок з присадибною земельною ділянкою, що знаходиться в АДРЕСА_1 , останній заповів своїй дружині ОСОБА_1 . Згідно довідки виконавчого комітету Тернівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області № 1230 від 10.10.2019 року, копія якої міститься в матеріалах спадкової справи, вбачається, що покійний гр. ОСОБА_3 до дня своєї смерті постійно проживав зі своєю дружиною ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із довідки № 96/01-16 від 01.08.2024 року, виданою приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Питель М.С. у видачі свідоцтва на право на спадщину на житловий будинок із господарськими спорудами по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 відмовлено з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії технічного паспорту, виготовленого на замовлення позивачки ОСОБА_1 ФОП « ОСОБА_6 » ІНФОРМАЦІЯ_6 за результатами технічної інвентаризації житлового будинку садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа будинку 79,5 кв. м, житлова площа 56,8 кв. м, до складу входять: житловий будинок садибного типу «А», веранда «а», сарай «Б», гараж «В», хвіртка ворота «1, 2» огорожа «3».

ФОП « ОСОБА_7 » надав ОСОБА_1 висновок від 14 травня 2024 року № 36/24 про оцінку вартості житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , яка складає 79 239,00 гривень.

Відповідно до ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 3 ст.1268, ч. 1 ст.1269 ЦК України).

Згідно ч. 3ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно листа Міністерства юстиції України за № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

При розгляді справ про визнання права власності на спадкове майно суду належить встановити: факт смерті спадкодавця, коло спадкоємців, наявність (відсутність) заповіту, факт прийняття спадщини, наявність спадкового майна.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство.

Так, у відповідності до законодавства, діючого до прийняття 15.04.1991 року Закону України «Про власність», право власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначається, що за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Спеціальним нормативним актом, який визначав порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах, були Вказівки по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13.04.1979 № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24/26 (далі - Вказівки № 5-24/26), та Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25.05.1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69), які були замінені Інструкцією з ведення погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22.02.1995 № 48. Згідно із зазначеними Вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 04.11.2021 року в справі № 452/888/19 (номер провадження 61-5247св20) зазначено, що: «відповідно до статті 563 ЦК Української РСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу. Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах. Правила цієї статті застосовуються також при спадкоємстві майна в господарстві громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сільському господарстві. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 та № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Отже, застосування судами норм статей 120, 123 ЦК Української РСР без належного з`ясування питання про правильність віднесення будинку до суспільної групи господарств - колгоспний двір є помилковим».

Оскільки спірний житловий будинок відносився до суспільної групи робочих дворів, тому положення статей 120, 123 ЦК УРСР застосуванню не підлягають, оскільки майнові правовідносини господарства робітника були врегульовані загальними нормами цивільного, земельного та сімейного права. Він не мав статусу колгоспного двору, а тому немає підстав застосування до правовідносин у цій справі норм ЦК УРСР1963 року, у тому числі за аналогією закону.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що позивачка проживала разом із спадкодавцем на момент смерті, що відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається із копії спадкової справи, інших спадкоємців, які би претендували на спадщину за заповітом, а саме на житловий будинок по АДРЕСА_1 не виявлено. Разом з тим відповідачка, яка є теж спадкоємцем після смерті померлого ОСОБА_3 за заповітом на земельну ділянку, яка належала останньому на праві приватної власності, визнала позовні вимоги, заявлені позивачкою.

Установлено, що ОСОБА_3 був головою робочого двору за адресою: АДРЕСА_5 , який не втратив право на майно двору станом на 15.04.1991, згідно з діючим на той час законодавством, вважався власником цього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_5 ОСОБА_3 за життя не встиг отримати.

Враховуючи те, що житловий будинок по АДРЕСА_5 ОСОБА_3 за життя набув у встановленому законом порядку, суд дійшов висновку, що за позивачкою в порядку спадкування за заповітом належить визнати право власності на вказане нерухоме майно.

За таких обставин, враховуючи, що наявні достатні правові підстави для визнання за позивачкою в порядку спадкування права власності на спірне домоволодіння, беручи до уваги, що іншого способу для захисту спадкових прав позивачка не має, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони законні, обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 1216-1218, 1220-1223, 1258, 1268-1270, 1296 ЦК України, ст. ст. 4, 13, 76-81, 211, 247, 263-265, 268, 293, 294, 315, 319, 354-355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадщину за заповітом задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , право на спадщину за заповітом після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на цілий житловий будинок АДРЕСА_6 , до складу якого входить: житловий будинок садибного типу «А», веранда «а», сарай «Б», гараж «В», хвіртка ворота «1, 2» огорожа 3) по АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 .

Повний текст рішення складено 25 жовтня 2024 року.

Суддя