ПОСТАНОВА

Іменем України

25 жовтня 2024 року м. Кропивницький

справа № 385/1066/23

провадження № 22-ц/4809/1126/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Головань А. М., Дуковський О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Соловйової І.О.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Універсал Банк»;

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2023 року ( ОСОБА_2 ).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог, заперечень на позов та інших доводів сторін

Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк», Банк) 26.06.2023р звернулось до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за договором про надання банківських послуг «Monobank» від від 09 лютого 2019 року у розмірі 91 833,57 грн станом на 25 квітня 2023 року, у тому числі: загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 91 833,57 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 09 лютого 2019 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 09 лютого 2019 року. Анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Підписавши Анкету-заяву, відповідачка підтвердила, що ознайомилась та отримала примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язалась виконувати його умови.

Стверджується, що Банк свої зобов`язання за Договором виконав належним чином та у повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. На підставі укладеного Договору відповідачка отримала кредит у розмірі 70 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. У подальшому кредитний ліміт змінювався позивачем, у тому числі шляхом його збільшення.

Разом з тим, відповідачка свої зобов`язання за Договором належним чином не виконала. Станом на 28 грудня 2022 року у відповідачки прострочення зобов`язання зі сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим зафіксовано Істотне порушення Клієнткою зобов`язань та вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 28 грудня 2022 року направив відповідачці повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Однак, відповідачка на контакт не виходила та не вчинила жодної дії, направленої на погашення заборгованості.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2023 року позов АТ «Універсал Банк» задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором від 09 лютого 2019 року у розмірі 70 000,00 грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); у задоволенні позовних вимог про стягнення 21 833,57 грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) відмовлено; здійснено розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи вимоги Банку, суд першої інстанції керувався тим, що на підставі укладеного Договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 70 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок та зобов`язана його повернути позивачу.

Поряд з цим, дійшовши висновку, що Правила та Умови кредитування не є складовою Договору, суд першої інстанції вважав, що посилання АТ «Універсал Банк» про передбачене Правилами та Умовами кредитування право самостійно збільшувати кредитний ліміт на суму заборгованості клієнта та направлення відповідних коштів на здійснення щомісячного мінімального платежу, погашення відсотків за користування кредитним лімітом та неустойки за прострочені платежі є безпідставними. Враховуючи наведене, вимоги Банку в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту у розмірі 21 833,57 грн є необґрунтованими.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із заочним рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2023 року, відповідачка, з дотриманням визначеного процесуальним законом порядку, оскаржила його до суду апеляційної інстанції. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення. Вважає, що рішення суду винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що на час відкриття провадження та розгляду справи відповідачка перебувала за кордоном, а тому не отримувала позовну заяву з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі. Про рішення суду дізналася з телефонного дзвінка представника позивача до матері, про що остання повідомила відповідачку. На переконання скаржниці, за таких обставин суд повинен був завчасно повідомити відповідачку про час та місце розгляду справи судовою повісткою про виклик або ж за допомогою засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

Зазначає, що наявні у матеріалах справи Умови і Правила надання банківських послуг, Тарифи і Паспорт споживчого кредиту не містять підпису відповідачки, а підписана анкета-заява до Договору містить лише її анкетні дані та контактну інформацію. АТ «Універсал Банк» не надало до суду належних та допустимих доказів видачі відповідачці банківської картки та відкриття рахунку. У матеріалах справи відсутня банківська виписка, з якої можна було б встановити факт користування банківською карткою та наявність у відповідачки заборгованості кредитом. Складений позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Також наголошує, що позивачем не надано будь-яких доказів того, що саме відповідачкою підписаний електронним цифровим підписом Договір від 09 лютого 2019 року.

За викладеного вважає відсутніми докази отримання відповідачкою кредиту на договірній основі.

Повідомляє, що розрахунок судових витрат у суді апеляційної інстанції складає 24 000,00 грн.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21 червня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 у даній справі залишено без руху; встановлено строк для усунення недоліків скарги.

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 21 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на скаргу.

21 серпня 2024 року закінчено підготовчі дії; справу призначено до розгляду у суді апеляційної інстанції на 09 жовтня 2024 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

У відповідності до вимог процесуального закону сторони повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 188-191).

Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У засіданні суду апеляційної інстанції сторони участі не брали.

Від представника скаржниці надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.

За ч.5 ст.268 ЦПК датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступного.

Фактичні обставини, встановлені судами

09 лютого 2019 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про надання банківських послуг АТ «Універсал Банк», відповідно до якої просила відкрити поточний рахунок у гривні № НОМЕР_1 та встановити кредитний ліміт відповідно до умов Договору (а.с. 12).

Підписавши зазначений документ, відповідачка погодилась з тим, що анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Також підтвердила, що ознайомилася та отримала примірники вищезазначених документів у мобільному додатку, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Наведений у анкеті-заяві зразок її власноручного підпису або його аналоги (електронний /електронний цифровий підпис) просить вважати обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті у Банку; засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення дій згідно з Договором; визнала, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях; підтвердила, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися нею та/або Банком з використанням електронного/ електронного цифрового підпису. Також підтвердила, що зазначена анкета-заява є заявою на відкриття рахунку і карткою зі зразком підпису; надала право та доручила Банку здійснювати договірне списання коштів з усіх її рахунків, відкритих у Банку, без додаткових розпоряджень, для погашення будь-яких інших її грошових зобов`язань, що випливають із умов Договору та/або будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений між сторонами.

За умовами укладеного між сторонами Договору Банк надає Клієнту кредит: поновлювальний кредитний ліміт/кредитну лінію, який може бути використаний для отримання готівкових грошових коштів та/або здійснення безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги в межах кредитного ліміту з урахуванням вартості послуг Банку відповідно до Тарифів.

На підставі укладеного Договору відповідачка отримала кредит у розмірі 70 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, відкритий у Банку.

Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту не містять підпису позичальниці. У графі «Підпис споживача» у Паспорті споживчого кредиту Чорної картки monobank зазначено, що Споживач отримує паспорт споживчого кредиту в мобільному додатку та підписує його у електронному вигляді до підписання Договору.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Загальними положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам процесуального закону відповідає у повній мірі.

Мonobank це проект АТ «Універсал Банк», в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках monobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю цього проекту є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Умови обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку за посиланням https://www.monobank.ua/terms.

Платіжна карта передається Клієнту не активованою та активується Банком при додаванні інформації з картки в мобільний додаток з авторизацією за номером телефону або при активації Клієнтом віртуальної картки в мобільному додатку. З метою ідентифікації Клієнта при проведенні операцій з використанням картки при активації картки встановлюється ПІН-код, що є аналогом власноручного підпису Клієнта. Клієнт погоджується, що використання картки і правильного ПІН-коду є належною і достатньою ідентифікацією держателя платіжної картки.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що принцип юридичної сили електронного правочину найбільш повно відображається у вимогах щодо форми правочину. Це підтверджується закріпленими на рівні міжнародних документів правовими нормами: ч. 1 ст. 8 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про використання електронних повідомлень у міжнародних договорах - повідомлення або договір не можуть бути позбавлені дійсності або позовної сили лише на тій підставі, що вони складені у формі електронного повідомлення; ст. 5 Типового закону про електронну торгівлю Комісії Організації Об`єднаних Націй з права міжнародної торгівлі - інформація не може бути позбавлена юридичної сили, дійсності або позовного захисту лише на тій підставі, що вона складена у формі повідомлення даних.

Аналогічна норма міститься й у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»: юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 чю. 1 ст. 3 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Отже, завершальним етапом укладення Договору є його підписання сторонами.

Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц.

Апеляційний суд вважає цілком обґрунтованими доводи позивача щодо юридичної сили електронного документа, у тому числі, вчиненого в електронній формі правочину.

З мобільного застосунку «Мonobank», у якому відображена процедура входу у застосунок та який є у загальному доступі, вбачається, що без погодження з Умовами та Правилами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту увійти у додаток неможливо. У свою чергу, без входу у додаток неможливим є користування карткою. Так, у випадку, коли особа не дає згоди з Умовами і правилами надання банківських послуг у застосунку «Мonobank»шляхом накладення електронного цифрового підпису, тоді застосунок «Мonobank» не переходить на наступний етап входу у головне меню застосунку. Проведення будь-яких операцій без такого підтвердження не є можливим. Позивач наголошує на тому, що лише шляхом попереднього погодження з Умовами і правилами надання банківських послуг можливий вхід у головне меню застосунку «Мonobank» та подальше проведення банківських операцій, у тому числі, отримання кредиту.

Викладене свідчить, що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» Договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі.

Апеляційним судом також враховано, що з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 25 липня 2024 року у справі № 500/6150/14.

Відповідно до положень с. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають застосуванню ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).

Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).

Разом з тим, заперечуючи факт отримання кредитних коштів за Договором, відповідачка Договір у судовому порядку не оспорювала. Судове рішення, що набрало законної сили, про визнання зазначеного Договору недійсними в матеріалах справи відсутнє.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач.

Колегією суддів враховано, що відповідачка не спростувала того, що вона укладала Договір з позивачем та отримала кредитні кошти за таким Договором, а лише посилалася на недоведеність таких фактів позивачем.

У контексті викладеного, колегія суддів звертає увагу також на те, що до предмета доказування належить сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.

У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник.

Колегією суддів зважено на те, що відповідачка не надала жодного доказу, який би спростовував доводи позивача про те, що вона укладала відповідний Договір та отримувала кошти за таким Договором.

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано вважав встановленим факт отримання відповідачкою коштів за Договором у межах встановленого та погодженого сторонами кредитного ліміту у розмірі 70000,00 грн.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Колегія суддів вважає цілком підставним та погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за Договором щодо повернення тіла кредиту у сумі 70000,00 належним чином не виконала, а тому у цій частині вимоги Банку підлягають задоволенню.

Викладені в апеляційній скарзі доводи скаржниці щодо порушення місцевим судом норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, не знайшли свого підтвердження, а тому не спростовують відповідних обґрунтованих та правомірних висновків місцевого суду, натомість, зводяться до власного суб`єктивного розуміння як спірних правовідносин, так і їх нормативно-правового регулювання.

Колегією суддів відхиляються та не приймаються до уваги також доводи скаржниці щодо порушень судом першої інстанції норм процесуального права.

Так, для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки / врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову КЦС ВС від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Об`єднаної палати КЦС ВС від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Отже, колегія суддів вважає доцільним врахувати, що судовими рішеннями у даній справі, які набрали законної сили, неодноразово встановлювався факт належного повідомлення відповідачки про розгляд даної справи судом першої інстанції (постанова Кропивницького апеляційного суду від 15 грудня 2023 року, ухвала Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2024 року).

Крім того, зваживши на встановлені у даній справі фактичні обставини, апеляційний суд вважає за необхідне зауважити, що висновки суду за результатами перегляду заочного рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2023 року за поданою скаржницею апеляційною скаргою ґрунтуються також на необхідності забезпечення та дотримання принципу юридичної визначеності (res judicata).

Враховуючи, що визначені процесуальним законом підстави для зміни або скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні, у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2023 року у даній справі, - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А. М. Головань

О. Л. Дуковський