Справа № 467/755/24
Провадження № 2/467/204/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30.10.2024 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

у складі:

головуючого судді Догарєвої І.О.,

за участю секретаря Скорнякової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка Первомайського району миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

в с т а н о в и в :

24.05.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом.

У позовній заяві вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_3 . Після смерті батька відкрилась спадщина. До складу спадкового майна увійшов житловий будинок та земельна ділянка, розташована в межах Костянтинівської селищної ради Арбузинського (на даний час Вознесенського) району Миколаївської області. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті батька. З 18.07.2018 року позивач проходить службу у Збройних силах України до оголошення демобілізації, тому одразу після поховання батька він був змушений повернутись до військової частини, де проходив службу. Окрім нього спадкоємцем першої черги після смерті батька також є рідний брат позивача, ОСОБА_2 . З питання оформлення спадкових прав позивач звернувся до приватного нотаріуса Грицаєнко Л.М. 04.04.2024 року за №39/02-14 нотаріус у своєму роз`ясненні повідомила позивача про те, що ним пропущено строк для звернення із заявою про прийняття спадщини, в той час як відповідач, ОСОБА_2 своєчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та за його заявою 27.09.2019 року відкрито спадкову справу №76-2019 на майно ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Повідомлення від нотаріуса про відкриття спадкової справи позивач не отримував, так як у повідомленні була вказана невірна адреса. Позивачу невідомо, де зараз перебуває відповідач ОСОБА_2 , тому він не має можливості звернутися до відповідача з питання надання згоди на подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що пропустив строк прийняття спадщини з поважних причин, так як весь час знаходився в зоні ведення бойових дій і до березня 2024 року не мав можливості зайнятись питанням спадщини. Просив визначити йому додатковий строк два місяці, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 07.06.2024 року провадження у справі відкрито, справу визначено розглядати в порядку загального позовного провадження, у приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Грицаєнко Л.М. витребувано копію спадкової справи щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

09.08.2024 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

З матеріалів спадкової справи встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є громадянином російської федерації та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом Міністерства закордонних справ України від 30.12.2022 № 72/14-612-108558, повідомлено, що після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав з 27 грудня 2022 року українською стороною зупинена дія Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої у м. Мінську 22 січня 1993 року, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого у м. Москві 28 березня 1997 року, у відносинах України з російською федерацією та республікою білорусь.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан, який діє до сьогодні.

Згідно з листом Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» №25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022 року з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами російської федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.

Листом Міністерства закордонних справ України від 13.10.2022 року № 72/11-612/1-81401, повідомлено, що після письмового повідомлення російській стороні про рішення української сторони розірвати дипломатичні відносини, встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією, здійсненим у м. Мінську 14 лютого 1992 року, зазначений міжнародний договір припинив свою дію 24 лютого 2022 року.

Листом Міністерства закордонних справ України від 06.01.2023 року №72/14-612-2008, повідомлено, що після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони припинити дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої у м. Мінську 22 січня 1993 року, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого у м. Москві 28 березня 1997 року, дія зазначених міжнародних договорів для України припиняється 29 грудня 2023 року.

Таким чином, за умов припинення дипломатичних відносин між країнами, на даний час відсутній правовий механізм вчинення окремих процесуальних дій в межах судової справи за дорученням суду на території російської федерації.

Оскільки повідомити відповідача про судове провадження шляхом звернення із судовим дорученням до суду російської федерації про надання правової допомоги, а також іншими дипломатичними шляхами за поточних обставин не можливо, суд повідомляв відповідача про день, час та місце розгляду справи за останнім відомим місцем проживання відповідача, що співпадає з адресою будинку, який увійшов до складу спадщини, по АДРЕСА_2 , та шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки це єдиний можливий спосіб повідомлення відповідача за наявних умов.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. Звернувся до суду із заявою, в якій розгляд справи просив проводити за його відсутності, свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Зазначив, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

У зв`язку із неодноразовою неявкою в судове засідання відповідача, відсутністю відзиву на позов, у відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проведено заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Суд дослідив матеріали справи та встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с-щі Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що слідує зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 07.05.2019 року.

На момент смерті ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 1,00 га в межах Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №516355 від 22.09.2009 року, а також житловий будинок АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право власності, зареєстрованого в Первомайському МБТІ 21.02.1989 року за №1350.

Згідно з даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 28.11.1964 року, ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Костянтинівка Братського району Миколаївської області, є сином ОСОБА_3 .

04.04.2024 року за №39/02-14 приватним нотаріусом Грицаєнко Л.М. роз`яснено ОСОБА_1 , що строк для прийняття спадщини спадкоємцями за законом встановлено законодавством 6 місяців і його перебіг починається з моменту відкриття спадщини. Після смерті ОСОБА_3 спадкова справа була відкрита 27.09.2019 року за заявою спадкоємця. Строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 скінчився 04.11.2019 року. ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до суду.

З матеріалів спадкової справи №76-2019 на майно ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 27.09.2019 року звернувся син спадкодавця, громадянин російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . За його заявою заведена спадкова справа. У своїй заяві ОСОБА_2 повідомив, що крім нього спадкоємцем першої черги після смерті батька є ОСОБА_1 , позивач у цій справі, однак повідомив невірну адресу позивача, - по АДРЕСА_3 , тоді як позивач зареєстрований та проживає по АДРЕСА_4 , через що повідомлення нотаріуса було повернуте АТ «Укрпошта» з відміткою «невірна адреса».

За інформацією зі Спадкового реєстру інших спадкових справ після смерті ОСОБА_3 не заводилось. Заповітів на випадок смерті ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не не складав.

Згідно довідки №1638 від 26.09.2019 року, виданої Костянтинівською селищною радою Арбузинського району Миколаївської області, ОСОБА_3 по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав у АДРЕСА_2 . За цією ж адресою була зареєстрована онука померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , - ОСОБА_5 , 1991 року народження.

Як слідує зі свідоцтва про смерть НОМЕР_3 від 09.10.2017 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мати позивача та відповідача, померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Згідно довідки №1662 від 26.09.2019 року, виданої Костянтинівською селищною радою Арбузинського району Миколаївської області, ОСОБА_6 по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 проживала у АДРЕСА_2 . За цією ж адресою були зареєстровані: чоловік ОСОБА_3 та онука ОСОБА_5

04.04.2024 року до нотаріуса із заявою про надання роз`яснень щодо спадкування після смерті ОСОБА_3 звернулася представник позивача за довіреністю, ОСОБА_7

Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент розгляду справи не видавались.

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Отже, ОСОБА_1 є спадкоємцем першої черги після смерті батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину в установленому порядку після смерті батька він не прийняв та пропустив встановлений законом строк звернення із заявою про прийняття спадщини.

Частинами 2, 3 статті 1272 ЦК України встановлено, що за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно п. 24 Постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Пленум Верховного Суду України дав роз`яснення, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності.

Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 17.12.2021 року у справі № 369/6254/19-ц, оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Верховний Суд у Постанові від 26.06.2019 року у справі № 565/1145/17 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

При вирішенні цивільно-правового спору суд враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004у справі № 1-33/2004.

Стаття 17 Закону України «Про виконання рішення застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Дана позиція узгоджується з постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.10.2018 (справа №681/203/17-ц,провадження №61-26164св18).

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п.24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі Ейрі»; п.32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п.32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя наприклад, коли усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»).

Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосований у практиці Європейського суду з прав людини, отримане, хоча і не оформлене належним чином спадкове майно охоплюється поняттям «майно» у розумінні ст.1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини у справі «Ільхан проти Туреччини» від 27.06.2000 року зазначив, що при вирішенні питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру.

ОСОБА_1 , старший лейтенант медичної служби, з 18.07.2018 року і до оголошення демобілізації перебуває на військовій службі за контрактомм у військовій частині НОМЕР_4 , та перебуває на повному державному забезпеченні, що підтверджено довідкою від 15.04.2024 року№1203/р. та довідкою від 16.09.2024 року №3304/р.

Відповіднодо посвідчення Серія НОМЕР_5 від 12.02.2020 року ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Згідно довідки від 16.09.2024 року №3302/р про участь особи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, старший лейтенант медичної служби ОСОБА_1 з 08.11.2019 по 18.06.2020 року, з 19.02.2021 по 28.10.2021 року приймав безпосередню участь у здійсненні зазначених заходів у м. Бахмут Донецької області у складі військової частини НОМЕР_4 .

Згідно довідки від 16.09.2024 року №3297/р про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, старший лейтенант медичної служби ОСОБА_1 обіймає посаду начальника медичного пункту артилерійського дивізіону та з 24.02.2022 року бере безпосередню участь у зазначених заходах у складі військової частини НОМЕР_4 у різних населених пунктах Харківської області.

Оцінюючи поважність пропуску ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд враховує, що обставини збройної агресії російської федерації проти України починаючи з 2014 року є загальновідомими.

Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року №129-VIII визнано військову агресію російської федерації щодо України.

30.04.2018 року Указом Президента України №116 було введене в дію рішення Ради національної безпеки та оборони України від 30.04.2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях». Президентом України також підписаний Наказ Верховного головнокомандувача ЗС України «Про початок операції об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей».

Водночас, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 як на момент відкриття спадщини, так і протягом строку для її прийняття, і до цього часу перебуває на військовій службі та приймає безпосередню участь у відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації проти України. Місце дислокації його підрозділу віддалене від місця знаходження спадкового майна, а особливості військової служби унеможливили вчасне прийняття ним спадщини.

З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що ОСОБА_1 наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для нього щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька. Достатнім строком для прийняття спадщини позивач вважає два місяці. У межах заявлених позовних вимог суд вважає за необхідне надати позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини два місяці, перебіг якого рахується з дня набрання судовим рішенням законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 272, 354 ЦПК України, суд

у хв. а л и в :

Позовну заяву - задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Арбузинським районним судом Миколаївської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржене іншими учасниками справи в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.О.Догарєва