РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 523/13727/23

Номер провадження 2/495/1593/2024

14 травня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Анісімової Н.Д.,

при секретарі судового засідання Червинської І.В.,

за участю:

представника позивача Цибульської Г.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просить суд визначити їй додатковий строк у 3 місяці для подання у нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_4 .

Мотивуючи свої вимоги, позивачка вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла її матір - ОСОБА_4 .

Після смерті матері відкрилася спадщина на земельну ділянку № НОМЕР_1 землі запасу Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області площею 1,НОМЕР_1 га та земельну ділянку № НОМЕР_5 землі запасу Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області площею 0,40 га.

За життя, матір позивачки склала заповіт, який посвідчений 12.03.2007 року секретарем Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, реєстровий № 83. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 9304302 від 17.04.2007 року, вказаний заповіт зареєстрований в Спадковому реєстрі за № 42223913 від 17.04.2007 року.

Відповідно з вказаним заповітом ОСОБА_4 , на випадок своєї смерті заповіла належні їй земельну ділянку № НОМЕР_1 землі запасу Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області площею 1,НОМЕР_1 га та земельну ділянку № НОМЕР_5 землі запасу Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області площею 0,40 га своєї донці - ОСОБА_2 .

Таким чином позивач є спадкоємцем за заповітом після матері на земельну ділянку № НОМЕР_1 , землі запасу Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одесько області площею 1,НОМЕР_1 га та земельну ділянку № НОМЕР_5 землі запасу Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області площею 0,40 га.

Тривалий час позивач не могла прийняти те, що її матір померла, це завдало їй значних моральних страждань. Крім того, вона тривалий час доглядала за хворою матір`ю, тривалий час перебували в пригніченому, депресивному стані.

Після смерті матері своєчасно позивач не звернулася до нотаріуса у зв`язку з тим, що після смерті матері погіршився мій стан здоров`я, та, крім того, через юридичну необізнаність, вважала достатнім для володіння і управління спадковим майном наявності заповіту та родинних відносин. Також, вона не звернулася своєчасно до нотаріальної контори у зв`язку з епідемією короновірусу та повномасштабним вторгненням росії на території України 24 лютого 2022 року. Позивач постійно перебуває в пригніченому стані, турбується за своє життя та життя своїх рідних, не відчуваємо себе в безпеці, тому оформлення документів відійшло на інший план, бо першочерговою метою є вижити під час війни.

Відповідачка ОСОБА_3 є онукою померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Вона вважає, що може претендувати на спадкове майно після померлої бабусі, оскільки позивач не оформила свої спадкові права належним чином.

Враховуючи зазначені обставини, позивач вимушена звернутися до суду із цим позовом.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.08.2023 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини була залишена без руху.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04.10.2023 року позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини була передана за підсудністю до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2023 року головуючої суддею по вказаній цивільній справі було обрано Анісімову Н.Д .

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.11.2023 року цивільна справа була прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача адвокат Цибульська Г.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає, та не заперечує проти їх задоволення.

Суд дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку сторони позивача, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 23.05.2012 року виконавчим комітетом Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області,

ОСОБА_4 доводилася позивачці рідною матір`ю, що підтверджується свідоцтвом про народження позивачки ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 від 15.01.1971 року. Після розлучення позивачці було присвоєно прізвище « ОСОБА_2 », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 від 24.07.1991 року.

Після смерті матері, ОСОБА_4 , відкрилася спадщина на земельну ділянку № НОМЕР_1 землі запасу Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області площею 1,НОМЕР_1 га, яка належала їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 293272, який виданий 01.06.2005 року Білгород-Дністровською райдержадміністрацією та земельну ділянку № НОМЕР_5 землі запасу Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області площею 0,40 га, яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 293364, який виданий 01.06.2005 року Білгород-Дністровською райдержадміністрацією.

При житті покійна ОСОБА_4 склала заповіт, що був посвідчений секретарем Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та зареєстрований у реєстрі за № 83 12 квітня 2007 року, яким вона на випадок смерті зробила наступне розпорядження: «Земельна ділянка, що мені належить, площею 1,56 га, яка розташована на території Староцаричанської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ділянка № НОМЕР_1 , із земель запасу Староцаричанської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю, серії ЯА, № 293272 та земельну ділянку площею 0,40 га, ділянка № НОМЕР_5 , із земель запасу Староцаричанської сільської ради, яка розташована на території Староцаричанської сільської ради, згідно державного акту на право приватно власності на землю серії ЯА, № 293364, я заповідаю: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ».

23.09.2023 року державним нотаріусом Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Садановим О.В. було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з пропущеним строком на прийняття спадщини.

Як зазначає позивачка, вона дійсно пропустила строк для прийняття спадщини, оскільки після смерті матері погіршився її стан здоров`я, надалі епідемія Ковід-19 та повномасштабна війна.

Так, у відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи , які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

В силу ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно із ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Натомість судом встановлено, що позивач названих вище вимог закону не дотрималася та після відкриття спадщини не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України).

В той же час, відповідно до ст. 1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.

Відповідно до ст. 1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.

У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом.

При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Вказане у повній мірі відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача, щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про смерть спадкодавця, наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку, та доведення поважності причин пропуску строку.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 не проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не подала нотаріусу заяву, про прийняття спадщини, а на підставі статті 1272 ЦК України звернулася до суду із позовом, про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, мотивуючи тим, що дійсно пропустила строк для прийняття спадщини, оскільки після смерті матері погіршився її стан здоров`я, надалі епідемія Ковід-19 та повномасштабна війна.

Проте, суд вважає, що ОСОБА_2 не була позбавлена можливості звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з часу відкриття спадщини, адже, заява могла бути подана шляхом направлення її поштою до нотаріальної контори.

У позовній заяві ОСОБА_2 не зазначає обґрунтованих підстав, які б перешкоджали їй звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Судом не встановлено причинний зв`язок, що може свідчити про наявність об`єктивних та непереборних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті матері у 2012 році.

Водночас, відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена у справі (ВС/КЦС № 681/203/17-ц від 17.10.2018) - лише незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини може бути підставою для задоволення таких вимог, а в даному випадку такий часовий проміжок є значним, оскільки складає більше одного року.

Враховуючи тривалість пропуску позивачем строку для прийняття спадщини (спадкодавець померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а звернулася позивач до нотаріальної контори у вересні 2023 року), а також, беручи до уваги встановлені обставини, суд вважає, що позивач, та її представник, не довели існування об`єктивних перешкод для прийняття ОСОБА_2 спадщини, а отже, не довели, що пропуск строку для прийняття спадщини відбувся з поважних причин.

Щодо визнання позову відповідачем суд зазначає наступне.

Як роз`яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину.

При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-85цс12, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин.

Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача.

Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача.

Позов, для того, щоб бути задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача.

Однак, судом встановлено, що позивачем пред`явлено позов про надання додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини до ОСОБА_3 , яка є онукою померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 . Проте суд зауважує, що ОСОБА_3 є неналежним відповідачем у справі, оскільки заяву про прийняття спадщини після померлої вона не подавала, спадщину не прийняла, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилася.

Отже, суд не може брати до уваги подану ОСОБА_3 заяву про визнання позову, оскільки вона не є належним відповідачем по справі.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов пред`явлено до неналежного відповідача є підставою для відмови в позові.

Отже, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги пред`явлені до неналежного відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного та керуючись ст. 263-265 ЦПК України, ст. 1270,1272 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Повний текст судового рішення складено 24.05.2024 року.

Суддя Н.Д. Анісімова