Справа № 464/1737/23 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/3205/24 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С. М.,

суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,

секретар судового засідання Зеліско-Чемерис К. Р.,

з участю представника позивача - адвоката Луки А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 вересня 2024 року (повний текст рішення складено 24 вересня 2024 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

у березні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 в якому просила стягнути з останнього на свою користь кошти в розмірі 116 123 грн 49 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ОСОБА_1 23 листопада 2022 року о 22.00 год по вул. Івана Франка, 159 в м. Львові, керуючи транспортним засобом Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем Audi А6 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по зустрічній смузі, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 1.4, 2.3б, 12.1 ПДР України. Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 12 грудня 2022 року по справі № 464/5866/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Внаслідок зазначеної ДТП власнику автомобіля Audi A6 д.н.з. НОМЕР_2 , позивачу ОСОБА_2 завдано матеріальних збитків. 3 метою визначення розміру збитків, позивачем було проведено експертне дослідження пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу Audi А6 д.н.з. НОМЕР_2 . Відповідно до звіту про оцінку автомобіля № 387/23 від 09 березня 2023 року вартість відновлювального ремонту, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, автомобіля Audi А6 д. Н.3. НОМЕР_2 складає 241 123 грн 49 коп. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 була забезпечена страховим полісом. Страхова компанія відповідача 27 грудня 2022 року, на підставі звернення позивача, виплатила йому відшкодування в межах максимальної по полісу суми страхового відшкодування, і така становить 125 000 грн 00 коп. Решту суми збитків у розмірі 116 123 грн 49 коп. повинен компенсувати відповідач. Вона здійснювала неодноразові спроби вирішити спір y позасудовому порядку, проте відповідач уникає телефонних розмов із нею, що і зумовило необхідність звернення до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відшкодування шкоди в розмірі 116 123 грн 49 коп.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1 161 грн 24 коп., витрати на проведення експертизи у розмірі 4 000 грн 00 коп.

Додатковим рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 16 жовтня 2024 року заяву представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн 00 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши в жовтні 2024 року апеляційну скаргу, в якій просить рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 вересня 2024 року скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення неправильно застосував статті 22 та 1194 ЦК України, адже позивачем не доведено фактичний розмір шкоди, спричиненої майну позивача, а саме не надано доказів коли і в який період здійснювався ремонт, які саме запчастини були замінені, придбані, їх вартість. Такими доказами, на думку відповідача, можуть бути квитанції (чеки, накладні) про перерахування коштів за проведений ремонт, про купівлю запчастин для проведення ремонту. Саме на позивача покладено обов`язок доведення цих обставин.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Додаткове рішення суду в апеляційному порядку не оскаржується.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 23 листопада 2022 року о 22.00 год, ОСОБА_1 , по вул. Івана Франка, 159 в м. Львові, керуючи транспортним засобом Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним, здійснив зіткнення з автомобілем Audi А6 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався по зустрічній смузі, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п.п. 1.4, 2.36, 12.1 ПІДР України, що підтверджується постановою Сихівського районного суду м. Львова від 12 грудня 2022 року.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «Audi А6» д.н.з. НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на умовах обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів, що підтверджується полісом № АР 7604634 від 15 березня 2022 року.

Згідно звіту № 387/23 ТОВ «Експерт-Сервіс» від 09 березня 2023 вартість відновлюючого ремонту, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу автомобіля Audi A6, д.н.з. НОМЕР_4 складає 241 123 грн 49 коп.

Згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 13 березня 2023 року ОСОБА_2 на її розрахунковий рахунок виплачено суму страхового відшкодування ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» у сумі 125 000 грн 00 коп.

Відповідно до висновку експерта № 4167-Е від 22 лютого 2024 року за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Audi A6, д.н.з. НОМЕР_4 внаслідок його пошкодження у ДТП, виходячи із даних, що містяться у наданих на дослідження матеріалах справи, в цінах на дату ДТП 23 листопада 2022 року, становить 267 699 грн 24 коп.

Обставини щодо винуватості ОСОБА_1 у ДТП, яка мала місце 23 листопада 2022 року за участю автомобіля Audi А6 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , власником якого є позивачка, також виплати їй страховою компанією відповідача страхового відшкодування в розмірі 125 000 грн 00 коп., в межах ліміту страхового відшкодування, особою, яка подала апеляційну скаргу, не оспорюються.

Спірним питанням у справі, що переглядається є визначення розміру шкоди, який має бути відшкодований відповідачем як особою, винною у її спричиненні, а також належних та допустимих доказів на підтвердження розміру шкоди.

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 22 ЦК України).

Відповідно до статті 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктами 2.3. та 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24.11.2003 № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.200 № 1335/5/1159) визначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Ця Методика розроблена згідно із Законами України «Про судову експертизу», «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національним стандартом № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, та іншими нормативно-правовими актами з питань судової експертизи й оцінки майна (пункт 1.1.)

Згідно з пунктом 1.3. вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

Методика застосовується, зокрема, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ та визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ (підпункт «д» та «е» пункту 1.4.).

Абзацом дев`ятим частини другої статті 7 «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом

Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі №753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18) дійшов висновку, що «визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимога Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (з відповідним змінами). Для усунення розбіжностей при визначенні матеріального збитку, суд повинен був у порядку, визначеному процесуальним законом, роз`яснити сторонам про необхідність призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи, а також наслідки непризначення відповідної експертизи та положення щодо належності та допустимості доказів».

Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (див. постанову Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 461/2217/19 (провадження № 61-9194св20)).

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що: «якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу».

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18), на яку міститься посилання в апеляційній скарзі, від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Аналогічний за своїм змістом висновок було викладено в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18) згідно з яким: «При цьому відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування».

Оскільки страховик виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі, визначеному статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу, то у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки є меншими від страхової суми (ліміту відповідальності) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справа № 686/17155/15-ц (провадження № 61-18840св18).

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15, від якого Велика Палата Верховного Суду не відступала.

Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є найважливішою складовою принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів, наявності сумнівів щодо їх достовірності суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок по доказуванню.

З урахуванням як звіту № 387/23 ТОВ «Експерт-Сервіс» від 09 березня 2023 року, так і висновку судової автотоварознавчої експертизи № 4167-Е від 22 лютого 2024 року, а також розміру виплаченого позивача страхового відшкодування страховиком відповідача, враховуючи принцип диспозитивності, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що сума, яка підлягає стягненню з винуватця складає 116 123 грн 49 коп. (241 123,49-125 000,00).

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, що розмір завданої позивачу шкоди підтверджено належним та допустимими доказами, зокрема звітом №387/23 ТОВ «Експерт-Сервіс» від 09 березня 2023 року та висновком судової автотоварознавчої експертизи № 4167-Е від 22 лютого 2024 року, які відповідачем не спростовані.

Відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо того, що позивачем не доведено розмір збитків, адже для відшкодування шкоди, завданої власнику внаслідок пошкодження його майна не обов`язково, щоб ним, на момент звернення до суду з позовом були фактично понесені витрати (з наданням відповідних доказів) на відновлення пошкодженого майна, у тому числі, придбані запчастини або оплачені послуги з відновлювального ремонту.

Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстави вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2024 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич