ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8054/24 Справа № 242/1066/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Черков В. Г. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів Агєєва О.В., Бондар Я.М.,

за участю секретаря Бортник В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №242/1066/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 23 квітня 2024 року,

встановив:

У березні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, який був задоволений заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 31 березня 2016 року.

01 квітня 2024 року відповідачка ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 31 березня 2016 року в якій ставила питання про поновлення строку на подання вказаної заяви.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23 квітня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення по цивільній справі № 242/1066/16-ц відмовлено. Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитом залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 23 квітня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки суд першої інстанції, при постановленні оскаржуваної ухвали, дійшовши висновку про те, що відповідачем не зазначено обставини, які свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та неподання відзиву та доказів на підтвердження вказаних обставин, не враховував, що копія заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 31 березня 2016 року відповідачу ОСОБА_3 не направлялась. Копію вказаного рішення було направлено судом 20 березня 2024 року та отримано адвокатом ОСОБА_3 - ОСОБА_4 особисто 25 березня 2024 року, що підтверджується відповідним поштовим відправленням за № 666. При цьому апелянт посилається, що матеріали справи не містять доказів отримання нею або ж її представником копії заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 31 березня 2016 року в будь-яку іншу дату, окрім 25 березня 2024 року та вона, при поданні заяви про перегляд заочного рішення, помилково зазначила № відправлення 666.

При отриманні вказаного поштового відправлення представником апелянта в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення було вчинено особистий розпис та вказано дату отримання 25 березня 2024 року, яке надалі було скеровано до Селидівського міського суду Донецької області, однак, через негативні наслідки військової агресії рф на нормальну роботу поштового оператора, воно, можливо, не було вчасно доставлено до суду, що позбавило суд можливості виявити факт описки в номері поштового відправлення.

Апелянт наполягає на тому, що заяву про перегляд заочного рішення було подано нею з дотриманням процесуальних строків у двадцятиденний строк з моменту отримання заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 31 березня 2016 року.

Також апелянт вказує на те, що вона, з об`єктивних причин, не мала можливості приймати участь у розгляді справи за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, оскільки вона мешкала за місцем реєстрації на тимчасово окупованій території за адресою: АДРЕСА_1 та її не було повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, а також вона не мала можливості з цієї причини подати до суду відзив на позовну заяву та докази, які мають істотне значення для вирішення справи.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, за наступних підстав.

Відповідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення по цивільній справі № 242/1066/16-ц, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві відповідачки ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення не зазначені обставини, які свідчать про поважність причин її неявки в судове засідання та неподання відзиву, доказів на підтвердження цих обставин. Також судом першої зазначено, що суд не може з`ясувати, чи подана заява відповідачем ОСОБА_2 у визначений ЦПК України строк, оскільки за результатами відстеження повідомлень (трекінг відправлень) на сайті Укрпошти зазначено, що дані про відправлення за номером № 666 (направлення апелянту копії заочного рішення) на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі, а відтак суд вказану заяву залишив без розгляду.

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ст. 228 ЦПК України, у редакції 2004 року, чинній на час постановлення оскаржуваного рішення, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Статтею 231 ЦПК України (у редакції 2004 року) врегульовано порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Зокрема, частинами 3 та 4 зазначеної статті передбачено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення; скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Разом з тим, у пункті 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 09 листопада 2021 року у справі 214/5505/16, питання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду підлягає вирішенню під час розгляду цієї заяви по суті.

Відповідно положень ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

Отже, встановлення строків звернення до суду з заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

Згідно ст. 228 ЦПК України у редакції 2004 року, чинній на час постановлення оскаржуваного рішення, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду (частина друга статті 284 ЦПК України, в чинній редакції).

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України, в чинній редакції).

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України, в чинній редакції).

Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

Водночас норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).

Частину другу статті 126 ЦПК України треба розглядати у сукупності з нормами статті 127 цього Кодексу, якою встановлено процедуру поновлення пропущеного строку. Тобто законодавець у частині другій статті 126 ЦПК України під формулою «крім випадків, передбачених цим Кодексом» насамперед мав на увазі застосування норм статті 127 ЦПК України щодо поновлення строку за наявності поважних причин. Крім того, формулу «крім випадків, передбачених цим Кодексом» потрібно розуміти так, що процесуальний закон може передбачати випадки, коли законодавець у певній нормі надав імперативну вказівку про те, що суд не має права залишати без розгляду заяву, подану з пропуском строку на її подачу.

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.

Зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.

Так, прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви (частина перша статті 286 ЦПК України). У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд згідно із частиною третьою статті 287 ЦПК України може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Тлумачення статей 286, 287 ЦПК України в сукупності із частиною першою статті 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі, коли відповідач не довів наявність поважних причин неявки в судове засідання та неподання відзиву, а також не подав доказів по суті справи, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення. Для застосування повноважень, передбачених у частині третій статті 287 ЦПК України, суд звертає увагу, по-перше, на подання доказів по суті справи, які потенційно можуть змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та, по-друге, звертає увагу на існування і доведеність поважних причин, через які відповідач не зміг з`явитися на судове засідання, а також подати відзив, у зв`язку із чим і було ухвалене заочне рішення.

Це означає, що до підстав залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення не відноситься питання оцінки причин пропуску строку на подання такої заяви.

Очевидно, що передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не мають відношення до вирішення питання щодо наслідків пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

На користь такого висновку свідчить і те, що як вимоги до форми та змісту заяви про перегляд заочного рішення (стаття 285 ЦПК України), так і строк звернення до суду з такою заявою (стаття 284 ЦПК України) наведені законодавцем перед врегулюванням ним дій суду після прийняття заяви про перегляд заочного рішення, які визначені у статті 286 ЦПК України та наступних статтях.

Тобто суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті.

Тому правила частини третьої статті 287 ЦПК України щодо повноважень місцевого суду не можуть застосуватися в ситуації, коли відсутні підстави для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті, та, відповідно, не можуть бути підставою для залишення такої заяви без задоволення.

Водночас, відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 31 березня 2016 року позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом задоволено.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів направлення заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 31 березня 2016 року відповідачу ОСОБА_2 у встановлений ст. 222 ЦПК України, в редакції 2004 року, чинній на час постановлення оскаржуваного рішення, строк.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 31 березня 2016 року ОСОБА_2 посилалась на те, що копію вказаного рішення вона отримала 25 березня 2024 року посилаючись на поштове відправлення № 666.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції послався на те, що за результатами відстеження повідомлень (трекінг відправлень) на сайті Укрпошти зазначено, що дані про відправлення за номером № 666 на даний час відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Разом з тим, до апеляційної скарги апелянтом додано копію конверта, з якого слідує, що 21 березня 2024 року Селидівським міським судом Донецької області на адресу адвоката Кришталь В.І. було направлено поштове відправлення № 66 у справі № 242/1066/16ц, надано копію накладної № 66 ьа копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.171,174), які, на переконання колегії суддів, свідчать про вручення 25 березня 2024 року заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 31 березня 2016 року представнику відповідача ОСОБА_2 .

Отже, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем ОСОБА_2 копії заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 31 березня 2016 року до 25 березня 2024 року, тому, в розумінні ст. 228 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення заочного рішення), нею не пропущено десятиденний процесуальний строк з дня отримання його копії.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що на момент розгляду справи за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 було зазначено на тимчасово окупованій території за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно довідок Селидівського міського суду Донецької області судові повістки у даній справі про виклик ОСОБА_2 не направлялись останній, оскільки, відповідно листа УДП ПЗ «Укрпошта» Донецької дирекції ЦПЗ № 8 від 15 грудня 2014 року приймання відправлень до м. Донецьк припинено, що свідчить про те, що ОСОБА_2 не було повідомлено про дату, час та місце проведення судового засідання, та вона не мала можливості з цієї причини подати до суду відзив на позовну заяву та докази, які мають істотне значення для вирішення справи.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

У справі, що розглядається, колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідачці ОСОБА_2 було відомо про розгляд цієї справи у суді першої інстанції.

Викладене, на думку колегії суддів апеляційного суду, дає підстави вважати, що за наведених обставин, наявні усі підстави для поновлення ОСОБА_2 строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, а суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали дійшов помилкових та передчасних висновків.

Варто також зауважити, що у відповідності до ч. 3, 4 ст. 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, залишення заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення без розгляду позбавить її права у подальшому на апеляційне оскарження заочного рішення суду, а відтак обмежить доступ до правосуддя, що є неприпустимим.

Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального права та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 369, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 23 квітня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста