Житомирський апеляційний суд
Справа №287/723/24 Головуючий у 1-й інст. Винар Л. В.
Категорія 69 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №287/723/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Бєлоущенко Андрій Жоржович

на ухвалу Олевського районного суду Житомирської області від 26 липня 2024 року, постановлену під головуванням судді Винар Л.В.

встановив:

У квітні 2024 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб, який укладений 29 серпня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1579.

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 24 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку з тим, що вона не відповідає вимогам статті 175 ЦПК України, а саме:

- відсутні відомості про наявність або відсутність електронного кабінету позивачки, представника позивачки та відповідача;

- не зазначено ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці;

- відсутні відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

- не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності).

Окрім цього, представником позивачки не надано до суду інформації щодо перебування позивачки на обліку в жіночій консультації з приводу вагітності або не заявлено клопотання у відповідності до ст. 84 ЦПК України про витребування доказів, а також не додано оригінал свідоцтва про реєстрацію шлюбу.

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 26 липня 2024 року позовну заяву повернуто у зв`язку з неусуненням недоліків.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позовна заява про розірвання шлюбу була подана позивачкою через свого представник, дійсно з копією свідоцтва про шлюб та зазначено, що оригінали документів знаходяться у позивачки. Цивільний процесуальний кодекс не містить чіткого переліку доказів, які потрібно додати до заяви про розірвання шлюбу. Згідно ч. 5 ст. 177 ЦІК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позивачкою в даному випадку було зазначено в позовній заяві. Виходить, що для розірвання шлюбу до суду треба надати докази на підтвердження осіб сторін, наявності дитини та факту реєстрації шлюбу, тобто в кожному окремому випадку може бути свій перелік доказів. Однак чинне законодавство, прямої вказівки на необхідність подання саме оригіналу відповідного документа не містить.

Вказує, що суд повернув позовну заяву безпідставно та необґрунтовано, так як всі необхідні докази позивачка надала та зазначила, що оригінали доказів, що додані до позовної заяви про розірвання шлюбу знаходяться у неї, той факт що позивачкою не надано саме оригінал свідоцтва про шлюб, надання якого є обов`язковою умовою при поданні позову про розірвання шлюбу є необґрунтованим, виходячи з наступного. У п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 21.02.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що до заяви про розірвання шлюбу додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не в праві через неподання доказів при пред`явленні позову залишати позовну заяву без руху та повертати заявнику.

Відповідач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала не відповідає.

Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви, яка подається до суду, визначені у статтях 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Частиною 5 статті 177 ЦПК України передбачено обов`язок позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з частинами 2, 4, 5 статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК (1618-15) повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. До заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтва про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших. Якщо заява не відповідає вимогам закону, то позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Вказані роз`яснення Постанови Пленуму ВСУ свідчать про те, що підставою для залишення заяви про розірвання шлюбу без руху, а отже, і її повернення внаслідок не усунення недоліків, може мати місце лише у разі невідповідності вказаної заяви саме вимогам закону.

Жодним законом не передбачено надання певного переліку доказів до позовної заяви, натомість передбачені п. 8 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України вимоги позивачкою формально дотримано та надано копію завіреного належним чином свідоцтва про шлюб.

Наведене виключає можливість застосування до позовної заяви наслідків, передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України, у вигляді повернення позовної заяви позивачу.

Крім того, частиною шостою статті 95 ЦПК України встановлено, якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Також, відповідно до положень ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд першої інстанції може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві.

При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на те, що недоліки, які перераховані ним в ухвалі про залишення позову без руху та поверненні, можуть бути усунуті в підготовчому засіданні при розгляді справи, у порядку статті 197 ЦПК України, і не є вирішальними при відкритті позовного провадження.

Таким чином, залишаючи позовну заяву без руху, у зв`язку з ненаданням позивачем оригіналу свідоцтва, суд першої інстанції порушив принципи верховенства права та права на справедливий суд, що суперечить завданням цивільного судочинства.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 19 жовтня 2022 року у справі №526/442/22 (провадження №61-6895св22).

Отже, повертаючи позовну заяву позивачу з підстав ненадання оригіналу свідоцтва про шлюб, суд першої інстанції не дотримався норм процесуального законодавства України, та дійшов до передчасного висновку про повернення позовної заяви позивачу.

Залишаючи без руху позовну заяву та згодом повертаючи її, суд першої інстанції вказував на необхідність зазначення інформації щодо перебування позивачки на обліку в жіночій консультації з приводу вагітності, однак такий висновок суду є необґрунтованим.

За правилом частини 2 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.

З урахуванням вищевикладеного, під час розгляду справ про розірвання шлюбу суду належить з`ясовувати питання, зокрема, щодо перебування/не перебування дружини у стані вагітності та наявності у подружжя дітей віком до одного року.

Однак вказані питання слід вирішувати безпосередньо під час розгляду судом справи по суті, а не при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.

Відтак, ненадання ОСОБА_1 інформації щодо перебування позивачки на обліку в жіночій консультації з приводу вагітності, не може бути підставою для повернення позовної заяви.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена із порушенням норм чинного процесуального законодавства, а тому згідно положень статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Бєлоущенко Андрій Жоржович, задовольнити.

Ухвалу Олевського районного суду Житомирської області від 26 липня 2024 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2024 року.

Головуючий Судді