Унікальний номер справи 711/2058/23
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/5511/2024
Головуючий у суді першої інстанції Жовноватюк В.С.
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
Постанова

Іменем України

13 лютого 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач Департамент патрульної поліції Національної поліції

України

відповідач Державна Казначейська служба України

розглянув у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Жовноватюк В.С. в приміщенні Солом`янського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України, у якому просив стягнути з Державного бюджету України на свою користь моральну шкоду у розмірі 30485 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 22.09.2022 інспектором роти № 1 батальйону № 1 УПП в Черкаській області молодшим лейтенантом поліції Переваловим О.Ю. винесено постанову серії ЕАР № 5926508 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510 грн.

ОСОБА_1 скаржив в судовому порядку рішення (постанову) працівника поліції, звернувшись до суду з позовом в порядку адміністративного судочинства. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2022 року у задоволені позову ОСОБА_1 було відмовлено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2023 рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2022 року скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов задоволено, постанову серії ЕАР № 5926508 від 22.09.2022 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу скасовано, а провадження у справі закрито.

Моральна шкода мотивована тим, що внаслідок винесення незаконної постанови та направлення її на виконання, достовірно усвідомлюючи, що вона оскаржується у судовому порядку, на ОСОБА_1 покладено додаткові обов`язки та зобов`язання, які він повинен виконати, а поки не виконає - не має фізичної можливості користуватися своїми банківськими рахунками та не має права на реалізацією належного йому майна, що по суті є позбавленням його конституційного права володіти та розпоряджатися своїм майном.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2023 року позовну заяву направлено до Солом`янського районного суду міста Києва за підсудністю.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, яка завдана незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн. 00 коп.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , подано апеляційну скаргу. Апелянт зазначає, що в частині визнання факту спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом та визнання дій посадових осіб, які ініціювали зазначене провадження незаконними, погоджується в повній мірі. Однак, із визначенням судом розміру моральної шкоди у сумі 500 грн. не погоджується.

Апелянт зазначає, що правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали незаконне провадження. Такими діями апелянту завдано моральної шкоди, а тому у цьому випадку застосуванню підлягає ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», що судом першої інстанції залишено поза увагою, зазначене питання ним не розглядалося та не зроблено ніяких висновків про застосування зазначеної норми закону чи відмови і підстави відмови.

Відповідачем Департаментом патрульної поліції подано відзив на апеляційну скаргу. Депертамент зазначає, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями поліцейських та моральними стражданнями, а й самі моральні страждання від цього. Також позивачем не зазначено, з яких саме міркувань він виходив визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 30 485,00 грн.

Зауважує, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади чи посадовою або службовою особою такого органу, були сформовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 по справі № 464/3789/17 та у постанові від 27.11.2019 по справі № 750/6330/17.

У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду без виклику сторін.

Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону ухвалене у справі судове рішення відповідає.

Так, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Важливим також є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Так, статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що постановою серії ЕАР № 5926508 від 22.09.2022, винесеною інспектором роти № 1 батальйону № 1 управління патрульної поліції в Черкаській області молодшим лейтенантом поліції Переваловим О.Ю., ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. за ч. 2 ст. 122 КУпАП за те, що 22.09.2022 о 19.55 годині в м. Черкаси по вул. Смілянській 140, керуючи транспортним засобом Subaru Impreza номерний знак НОМЕР_1 здійснив проїзд перехрестя на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив вимоги п.п. 8.7.3 ПДР України.

Не погодившись із винесеною постановою та накладеним адміністративним стягненням, ОСОБА_1 в порядку адміністративного судочинства звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовною заявою про її скасування.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16.11.2022 ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено. ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду і оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 листопада 2022 року скасовано та прийнято нову постанову. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Черкаській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволено. Постанову серії ЕАР № 5926508 від 22 вересня 2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 статті 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн скасовано, а провадження у справі закрито. Постанова набирала законної сили з моменту проголошення. Таким чином, незаконність рішення працівника патрульної поліції встановлена судовим рішенням.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, зокрема завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи вказаний спір, суд відповідно до положень статті 82 ЦПК України правильно врахував, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2023 постанову серії ЕАР № 5926508 від 22.09.2022 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. скасовано, а провадження у справі закрито. У цьому контексті, здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 640/5211/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 142/143/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20.

Установивши, що ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником патрульної поліції безпідставно, у зв`язку з чим був вимушений доводити у судовому порядку свою невинуватість у порушенні Правил дорожнього руху, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у цій справі судом досліджено всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надано їм належну оцінку, визначено характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, правильно встановили підстави, розмір та порядок відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 , і дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення його позову.

Колегія суддів погоджується із розміром стягнутої моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції, з`ясувавши чинники, які враховуються під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди, а саме обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення моральної шкоди саме у розмірі 500 грн. Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для збільшення розміру моральної шкоди, який має відшкодувати ОСОБА_1 держава Україна, оскільки сама держава Україна в особі Шостого апеляційного адміністративного суду захистила права позивача, скасувавши постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності та закривши провадження у справі. Суд не вбачає великих та тяжких душевних страждань, пережитих позивачем, за які моральна шкода підлягала б відшкодуванню у більшому розмірі ніж 500 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодування державою Україна та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для зміни судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи і підстав для його зміни в цій частині з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року в частині визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна