Справа № 615/2202/23
Провадження № 2/645/613/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі: Головуючого судді Шарка О.П., секретар судових засідань - Мухін В.А.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )

до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 )

про стягнення витрат по сплаті комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті комунальних послуг, наданих за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 листопада 2020 року по 01 червня 2023 року у сумі 11 916,86 грн. (одинадцять тисяч дев`ятсот шістнадцять гривень вісімдесят шість копійок), стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 1191 грн. 70 коп. (тисяча сто дев`яносто одна гривня сімдесят копійок).

В обгрунтування позову зазначив, що квартира АДРЕСА_3 належала на праві спільної сумісної власності наступним особам: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Свідоцтво про право власності на житло від 13 січня 1998 року за № 8-98-116315 видано Харківським центром приватизації державного житлового фонду згідно розпорядження №1565 від 13.01.1988р. ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина заявника ОСОБА_3 померла. Позивач та двоє його синів - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після її смерті. Згідно Договору про поділ спадкового майна, який посвідчено державним нотаріусом №1-44 у власність ОСОБА_4 переходить 81/400 частки квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 у власність переходить 19/400 часток квартири АДРЕСА_3 (копія договору у додатках). Крім того, згідно з приватизацією житла позивачу належить 1/4 частка вищезгаданої квартири, а ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - по 1/4 частки кожному. Таким чином вони є співвласниками спірного житла. В даній квартирі зареєстрований позивач та ОСОБА_4 . Позивач фактично в даній квартирі не проживає з березня 2022 року, оскільки має статус внутрішньо переміщеної особи згідно довідки переселенця №6306-. ОСОБА_4 з 2014 року не користується даною квартирою, зараз знаходиться за кордоном, позивач весь час самостійно сплачував гроші за допомогою Приват-банку за комунальні послуги згідно виставлених рахунків постачальниками комунальних послуг, а відповідач ніколи не сплачував та не компенсував його витрати. в зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_2 позивач не має доступу до квартири з липня- серпня 2021р., про що він дізнався тільки 11 травня 2023 року. Весь цей час він був на переселенні, але сплачував всі комунальні послуги, Маючи намагання не допустити заборгованості по комунальним платіжкам. З 01 червня 2023 року позивач припинив сплату комунальних послуг, оскільки в особистих рахунках не можливо виділити плату окремого співвласника без виокремлення часткових власностей співласників, проект яких не розроблений. За період 01 листопада 2020 року по 01 червня 2023 року мої особисті витрати по оплаті комунальних послуг по кв. АДРЕСА_4 складають 35750,60 гривень

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним вище.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив залишити позовні вимоги без задоволення, зазначив, що позивач не надав докази того, що він не замовляв послуги в комунальних підприємствах й користувався послугами, а позивач сплачував саме з нього (його частку) 1/3 від житла або 1/3 від сумісно використаних послуг по договору з продавцем цих послуг. Це тому, що він не користувався й не заключав договору на будь які послуги. Позивач самостійно, по своїй ініціативі взявся заключати договори, замовляти послуги без відокремлення рахунків. Також відповідач зазначає, що позивач обмежив його в можливості користуватись своїм майном, а також перейти на самозабезпечення. Ніде не говориться, що він має обов`язок сплачувати послуги, а все, що стосується, комунальних платежів є надання послуг й потребують, на його думку, окремого договору з боку останніх, а їх у нього немає.

Суд, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що предявляється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.

Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.2019 року № 830 (в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 № 1022), та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року № 1182 (в редакції постанови КМУ від 08.09.2023року, № 1023).

Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором; споживач не звільняється від оплати житловокомунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 належала на праві спільної сумісної власності наступним особам: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 . Свідоцтво про право власності на житло від 13 січня 1998 року за № 8-98-116315 видано Харківським центром приватизації державного житлового фонду згідно розпорядження №1565 від 13.01.1988р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина заявника ОСОБА_3 померла. Позивач та двоє його синів - ОСОБА_4 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після її смерті.

Відповідно Договору про поділ спадкового майна, який посвідчено державним нотаріусом №1-44 у власність ОСОБА_4 переходить 81/400 частки квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 у власність переходить 19/400 часток квартири АДРЕСА_3

Згідно з приватизацією житла позивачу належить 1/4 частка вищезгаданої квартири, а ОСОБА_4 та ОСОБА_2 - по 1/4 частки кожному. Таким чином вони є співвласниками спірного житла.

В даній квартирі зареєстрований позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Як вбачається з Довідка Приват-банку від 28.08.2023р. та відповідної їй таблиці по видам комунальних послуг, у додатках, з 01 червня 2023 року ОСОБА_1 припинив сплату комунальних послуг, оскільки в особистих рахунках не можливо виділити плату окремого співвласника без виокремлення часткових власностей співласників, проект яких не розроблений. За період 01 листопада 2020 року по 01 червня 2023 року мої особисті витрати по оплаті комунальних послуг по кв. АДРЕСА_4 складають 35750,60 гривень.

Відповідно достатті 151 ЖК України, громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру) зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.

Згідно зістаттею 156 ЖК України, припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї на безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлен істаттею 162 цього Кодексу.

Відповідно до статті 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

За правиламичастини четвертої статті 319,статті 322 ЦК Українивласник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.360 ЦК України - Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків та зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначений обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес)до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, в тому числі платіжні документи, представлені на підтвердження здійснених оплат, визначене позивачем коло зобов`язаних суб`єктів, суд прийшов до висновку, що здійснені позивачем витрати на житлово-комунальні послуги підлягають компенсації відповідачем в порядку регресу, з урахуванням здійснених проплат, вважає, що у позивача є правові підстави стягнуть з відповідача ОСОБА_2 1/3 частку від суми моїх особистих витрат на сплату комунальних послуг по кв. АДРЕСА_3 , що за період з 01 листопада 2020 року по 01 червня 2023 року складає 11 916,86 грн.

Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку передбаченому ст.141 ЦПК.

Керуючись ст. 13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, на підставі ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги, ст. 322, 526, 530, 544, 625 ЦК України, ст. 67, 68 ЖК України, Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.09.2019 року № 830 (в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 року № 1022), та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року № 1182 (в редакції постанови КМУ від 08.09.2021 року № 1023), суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення витрат по сплаті комунальних послуг, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті комунальних послуг, наданих за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 листопада 2020 року по 01 червня 2023 року у сумі 11 916,86 грн. (одинадцять тисяч дев`ятсот шістнадцять гривень вісімдесят шість копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 1191 грн. 70 коп. (тисяча сто дев`яносто одна гривня сімдесят копійок)

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення виготовлено 30 жовтня 2024 року.

Головуючий-суддя: