Провадження №22-ц/812/892/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Крамаренко Т.В. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.,

за участі: представника заявниці ОСОБА_1 - адвоката Сорочана В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №487/3112/15 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу, яку постановив Заводський районний суд міста Миколаєва під головуванням судді Темнікової Альони Олександрівни у приміщенні цього суду 26 квітня 2024 року, повний текст якої складений 29 квітня 2024 року, за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_1 , про внесення змін до кредитного договору,

у с т а н о в и в :

У грудні 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду із заявою про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» (далі ПАТ «Марфін Банк») до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Марфін Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Марфін Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 , про внесення змін до кредитного договору.

Заява мотивована тим, що 17 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» (далі - ВАТ «Морський транспортний банк», Банк) та ОСОБА_2 був укладений договір споживчого кредиту №187/RN у сумі 62400 доларів США під 11,9% річних на строк до 16 квітня 2018 року. З метою забезпечення цього кредитного зобов`язання між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки №252rN від 17 квітня 2018 року, за яким остання зобов`язалась відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. В той же день 17 квітня 2008 року позичальник та поручитель передали кредитору в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 69,3 кв.м, житловою площею 39,2 кв.м, яка належить позичальнику та поручителю на праві спільної часткової власності - по 1/2 частки кожному, про що був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М., зареєстрований в реєстрі за номером 1020 від 17 квітня 2008 року. Вказана квартира є єдиним об`єктом нерухомості та єдиним місцем проживання сім`ї боржника, перебуває в іпотеці забезпеченого кредитора. 12 листопада 2010 року Банк змінив своє найменування на ПАТ «Марфин Банк», а в подальшому, 06 березня 2018 року, - на ПАТ «МТБ Банк», не змінюючи реєстраційного коду підприємства.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 07 грудня 2015 року було стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №187/RN від 17 квітня 2008 року, яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 31624 доларів 82 центи США, заборгованості за відсотками у розмірі 1159 доларів 62 центи США, пені за неповернення основного боргу у розмірі 38921 грн. 75 коп., пені за несплату відсотків за користування кредитом у розмірі 3893 грн. 20 коп., штрафу у розмірі 7506 грн. 99 коп. та судові витрати з оплати судового збору в сумі 1827 грн. з кожного. 13 січня 2016 року судом було видано два виконавчих листи №2/487/1633/15 на кожного з боржників про стягнення на користь кредитора вказаної заборгованості. 25 лютого 2016 року Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та 19 вересня 2016 року Інгульським відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) були відкритті відповідні виконавчі провадження №50295052 щодо боржника ОСОБА_2 та №52270157 щодо боржника ОСОБА_1 з виконання вказаних виконавчих листів у сумі стягнення 929272 грн. 70 коп. та 1261051 грн. 31 коп. відповідно. 24 червня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду Миколаївської області із заявою про неплатоспроможність боржника фізичної особи. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14 серпня 2020 року відкрито провадженні у справі №915/864/20 про неплатоспроможність боржника ОСОБА_2 , введено процедуру реструктуризації боргів, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08 листопада 2023 року затверджено план реструктуризації боргів боржника, поданий 11 листопада 2023 року в редакції додатку до заяви боржника від 03 листопада 2023 року. У відповідності до затвердженого судом плану реструктуризації розмір вимог кредитора, які підлягають погашенню, склав 235723 грн. 32 коп., строк погашення заборгованості 10 років, порядок погашення щомісячними платежами з процентами в розмірі 11,72 на залишок заборгованості та з бази нарахування 360 днів на рік. 14 грудня 2023 року ОСОБА_2 виконав план реструктуризації достроково в повному обсязі шляхом внесення до каси кредитора грошових коштів в сумі 236720 грн. 95 коп., з якої основний борг становить 235723 грн. 32 коп., проценти у сумі 997 грн. 63 коп., нараховані за період з 01 грудня 2023 року по 13 грудня 2023 року. 15 грудня 2023 року ОСОБА_2 подав до суду звіт про виконанні плану реструктуризації боргів боржника із заявою про закриття провадження у справі про неплатоспроможність та звільнення боржника від боргів у зв`язку з виконанням боржником плану реструктуризації боргів. За обставинами цієї справи вбачається, що на умовах договору кредитна заборгованість, яка стягнута з боржника за рішенням суду, змінена шляхом реструктуризації боргу на 235723 грн. 32 коп. та встановлено новий порядок повернення боргу. Господарським судом затверджений план реструктуризації боргів позичальника ОСОБА_2 , тобто відбулась заміна способу та порядку виконання кредитного зобов`язання, що означає зміну поза межами виконавчого провадження матеріально-правового обов`язку боржника. Грошове зобов`язання ОСОБА_1 виникло на умовах поруки, наданої у забезпечення кредитного зобов`язання ОСОБА_2 Порука, як вважають заявники, припинилася з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. За аналогією вказаної норми слід дійти висновку, що з моменту зміни способу та порядку виконання кредитного зобов`язання шляхом його реструктуризації змінюється і зобов`язання поруки.

Посилаючись на викладене та у зв`язку із виконанням боржником ОСОБА_2 плану реструктуризації, затвердженого ухвалою Господарського суду Миколаївської області у справі №915/864/20 про неплатоспроможність боржника ОСОБА_2 , що припиняє право вимоги кредитора за договором, просили визнати такими, що не підлягають виконанню, виконавчі листи від 13 січня 2016 року у справі №487/3112/15 та просили до розгляду цієї заяви зупинити виконання виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що її грошове зобов`язання виникло на умовах поруки, наданої у забезпечення кредитного зобов`язання ОСОБА_2 , та з моменту зміни способу та порядку виконання кредитного зобов`язання шляхом його реструктуризації, змінюється і зобов`язання поруки.

Представник ПАБ «МТБ Банк» у запереченні проти визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, зазначив, що рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2015 року у справі №487/3112/15 наразі не виконано. Згідно статті 604 ЦК України новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором, крім випадків, коли первісне зобов`язання змінене планом санації або реструктуризації згідно з Кодексом України з процедур банкрутства і заставодержатель проголосував проти такого плану. Відповідно до статті 127 КУпБ план реструктуризації боргів не впливає на вимоги кредитора до третіх осіб, якщо кредитор з такими вимогами проголосував проти схвалення плану реструктуризації боргів боржника. Затвердження судом плану реструктуризації боргів щодо первісного зобов`язання не припиняє пов`язані з ним додаткові зобов`язання згідно із статтею 604 ЦК України, якщо заставодержатель проголосував проти такого плану. Зобов`язання, що виникло на підставі кредитного договору та підтверджене судовим рішенням про стягнення кредитної заборгованості в результаті затвердження господарським судом плану реструктуризації не припиняється шляхом новації, а лише змінюється в частині строків його виконання, тобто розстрочується. Матеріали справи не містять достатніх доказів про те, що внаслідок затвердження господарським судом плану реструктуризації зобов`язання позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 припинилися внаслідок його виконання чи новації. Положення статті 432 ЦПК України щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не підлягають застосуванню з підстав реструктуризації зобов`язання в межах правовідносин щодо визнання особи неплатоспроможною. Ухвала Господарського суду Миколаївської області у справі №915/864/20 жодним чином не стосувалась зобов`язань ОСОБА_1 , а зобов`язання має виконуватись належним чином. Порука є спеціальним додатковим майновим заходом впливу, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання. Визнання боржника за основним зобов`язанням неплатоспроможним у процедурі банкрутства фізичної особи за наявності заборгованості боржника за основним зобов`язанням не є підставою для припинення поруки, якщо кредитор за основним зобов`язанням до вирішення питання відносно банкрутства/ неплатоспроможності реалізував своє право на стягнення заборгованості з поручителя, пред`явивши до нього позов. Законом не представлено підстав припинення зобов`язання у випадку закриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи. З огляду на викладене ПАТ «МТБ Банк» просило відмовити в задоволенні заяви боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання такими, що не піддягають виконанню, виконавчих листів у справі.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2024 року заява ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволена частково.

Виконавчий лист №2/487/1633/15 від 13 січня 2016 року, виданий відносно боржника ОСОБА_2 на виконання рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 07 грудня 2015 року у справі №487/3112/15-ц за позовом ПАТ «Марфін Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості визнано таким, що не підлягає виконанню.

В іншій частині у задоволенні заяви суд відмовив за необґрунтованістю.

Ухвала суд мотивував тим, що аналіз норм права дозволяє дійти висновку, що законодавець розрізняв наслідки досудового врегулювання шляхом звернення стягнення на підставі іпотечного договору, стороною якого є боржник, та інших забезпечувальних договорів, стороною яких є інша особа.

Суд виходив з того, що частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції) (за обставин цієї справи ч. 1 ст. 134 КУзПБ) вказує на недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання саме боржником основного зобов`язання після завершення позасудового врегулювання шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, передане в іпотеку саме боржником, за відсутності інших забезпечувальних договорів.

Згідно зі статтею 134 КУзПБ господарський суд при постановленні ухвали про завершення процедури погашення боргів боржника та закриття провадження у справі про неплатоспроможність ухвалює рішення про звільнення боржника - фізичної особи від боргів.

З огляду на викладене суд вважав, що оскільки ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26 січня 2024 року було затверджено звіт про виконання плану реструктуризації боргів боржника фізичної особи ОСОБА_2 та звільнено його від боргів, обов`язок саме боржника ОСОБА_2 щодо сплати на користь кредитора ПАБ «МБТ Банк» заборгованості за договором споживчого кредиту №187/RN від 17 квітня 2008 року припинився, тому визнав виконавчий лист №2/487/1633/15 від 13 січня 2016 року, виданий відносно цього боржника у справі №487/3112/15-ц, таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з припиненням обов`язку боржника.

Щодо визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_1 , суд першої інстанції встановив, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 17 квітня 2008 року №252rN, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язалась відповідати перед позивачем як солідарний боржник. Згідно довідки ПАБ «МБТ Банк» про погашення заборгованості за кредитним договором №00187/RN від 17.04.2008 року, позичальник ОСОБА_2 за період з 03 серпня 2016 року по 23 квітня 2024 року здійснив погашення: в добровільному порядку у сумі 236721 гривня, в примусовому порядку 373712,07 гривень, що в цілому є еквівалентом 10692,80 доларів США. Отже, стягнута за рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 07 грудня 2015 року заборгованість за кредитним договором на момент розгляду даної справи не погашена в повному обсязі.

У справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи ОСОБА_2 , яка розглядалась господарськими судами, ПАБ «МБТ Банк» проголосував проти плану реструктуризації його боргів.

З ухвали Господарського суду Миколаївської області від 08 листопада 2023 року вбачається, що господарським судом було враховано, що відповідно до ч. 3 ст. 124 Кодексу України з процедур банкрутства план реструктуризації боргів боржника може містити положення про виконання зобов`язань боржника третіми особами, зокрема шляхом укладення договору поруки, гарантії та інших правочинів згідно з цивільним законодавством. Як витікає з заяви про участь поручителя (гаранта) у плані реструктуризації боргів боржника гарантом виконання зобов`язань боржника за планом реструктуризації боргів виступає ОСОБА_3 . План реструктуризації в редакції, яка розглядається судом, підписаний гарантом без зауважень.

Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 926/2987-б/20, враховуючи, що провадження у справах про неплатоспроможність фізичних осіб здійснюється у порядку, визначеному Кодексом України з процедур банкрутства для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, визначених Книгою Четвертою названого Кодексу та з огляду на встановлені обставини у цій конкретній справі, Верховний Суд не вбачає підстав для непоширення на фізичну особу, що є майновим поручителем, статусу боржника у справі про неплатоспроможність в розумінні Кодексу України з процедур банкрутства.

Враховуючи положенням частини 6 статті 127 Кодексу України з питань банкрутства, частини 4 статті 604 ЦК України, а також, що ОСОБА_1 як майновий поручитель не була позбавлена можливості пройти процедуру неплатоспроможності фізичної особи боржника, але, на відміну від боржника ОСОБА_2 , таким правом не скористалась, з позовом про визнання поруки припиненою після звільнення боржника ОСОБА_2 від боргів - ОСОБА_1 не зверталась, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання виконавчого листа №2/487/1633/15 від 13 січня 2016 року, виданого щодо неї, визнання таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні заяві в цій частині.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить її скасувати в частині відмови у задоволенні заяви стосовно ОСОБА_1 та постановити нову, якою у цій частині постановити нове судове рішення про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 2/487/1633/15 від 13 січня 2016 року, виданий відносно боржника ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що заяву боржників обґрунтовано фактом припинення права вимоги до поручителя в результаті припинення основного зобов`язання шляхом дострокового виконання в повному обсязі плану реструктуризації кредитного зобов`язання. Проте суд самостійно змінив підстави, заявлені боржниками, зазначивши, що боржники посилаються на факт затвердження плану реструктуризації, як на самостійну підставу припинення поруки. У цьому контексті суд прийняв до уваги доводи кредитора щодо обставин, пов`язаних з погодженням плану реструктуризації боргів. ОСОБА_1 зазначає, що у цій частині суд помилився в оцінці доказів та прийняв до уваги доводи кредитора, які не підтверджені допустимими доказами, а саме, у даному випадку таким доказом є відповідний протокол засідання зборів кредиторів. Проте, зауважує, що такий протокол не міг бути підписаний кредитором, оскільки план реструктуризації боргів не був предметом розгляду засідання зборів кредиторів, отже і не міг був предметом голосування засідання зборів кредиторів. Крім того, суд помилково вирішив, що предметом дослідження слід вважати припинення поруки у наслідок лише факту зміни способу виконання кредитного зобов`язання шляхом його реструктуризації господарським судом, тоді як такої підстави боржниками взагалі не заявлялось. Ухвали господарського суду про затвердження плану реструктуризації боргів та про затвердження звіту з виконання вказаного плану кредитором не оскаржувались. На думку ОСОБА_1 , якщо погодитись з висновками суду у цій справі в частині того, що, у даному випадку припинення основного зобов`язання шляхом виконання позичальником плану реструктуризації боргів не припиняє пов`язане з ним додаткове зобов`язання поруки, слід дійти зустрічного висновку, що у разі виконання поручителем зобов`язання поруки у будь-який, судовий або позасудовий спосіб, у період після того як основне зобов`язання вже було припинене з підстав його виконання іншим солідарним боржником (позичальником) в повному обсязі, останнє не звільняє позичальника від обов`язку за правом вимоги поручителя щодо регресу виконання поручителем кредитного зобов`язання, яке вже було виконане позичальником. Такий висновок є взаємовиключним і погодитись з ним не можна як з таким, що породжує практику подвійного стягнення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, представник ПАТ «МТБ Банк» надіслав письмові пояснення, в яких заперечував проти апеляційної скарги, вказував на правильність висновків суду першої інстанції.

Оскільки ухвала суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у визнанні таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа, виданого щодо стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 , в іншій частині ця ухвала апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає таким вимогам закону.

Виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

Вирішення процесуальних питань, пов`язаних із судовим контролем за виконанням судових рішень, передбачено розділом VI ЦПК України, відповідно до статті 432 якого суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню і за наслідками розгляду такої заяви суд постановляє ухвалу, і такий розгляд не є окремим провадженням в окремій справі.

Однак розгляд заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, має наслідком виконання або не виконання судового рішення як завершальної стадії судового процесу; такий розгляд є комплексом певних процесуальних дій його учасників, а тому такий розгляд підпадає під термін «провадження у справі».

Судові рішення, ухвалені за наслідками розгляду таких заяв підлягають оскарженню в апеляційному порядку (стаття 353 ЦПК України).

За наслідками розгляду такої заяви суд постановляє ухвалу, яка за своєю суттю не є ухвалою суто з процесуальних питань, а має наслідком виконання або не виконання судового рішення, тому має суттєве значення для руху справи та судового процесу у цілому.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 07 грудня 2015 року було стягнуто солідарно зі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №187/RN від 17 квітня 2008 року, яка складається із заборгованості по кредиту у розмірі 31624 долара 82 центи США, заборгованості за відсотками у розмірі 1159 доларів 62 центи США, пені за неповернення основного боргу у розмірі 38921 грн. 75 коп., пені за несплату відсотків за користування кредитом у розмірі 3893 грн. 20 коп., штрафу у розмірі 7506 гр. 99 коп. та судові витрати з оплати судового збору в сумі 1827 грн. з кожного. Відмовлено за необґрунтованістю у задоволенні зустрічних позовів ОСОБА_1 до ПАТ «Марфін Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 , про визнання поруки припиненою та ОСОБА_2 до ПАТ «Марфін Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_1 , про внесення змін до кредитного договору (том 1, а.с. 144-146).

13 січня 2016 року у цій справі суд видав виконавчі листи.

25 лютого 2016 року Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) та 19 вересня 2016 року Інгульським відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрив виконавчі провадження: №50295052 щодо боржника ОСОБА_2 та №52270157 щодо боржника ОСОБА_1 з виконання вказаних виконавчих листів(том 1, а.с. 165-171).

У статті 1 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що реструктуризація боргів боржника - судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника.

Згідно пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзпБ) протягом п`яти років з дня введення в дію цього Кодексу (21 жовтня 2019 року) заборгованість фізичної особи, що виникла до дня введення в дію цього Кодексу, за кредитом в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, реструктуризується за процедурою неплатоспроможності фізичної особи згідно з планом реструктуризації або з мировою угодою з урахуванням особливостей, встановлених цим пунктом.

У разі якщо єдиним кредитором у процедурі неплатоспроможності фізичної особи є забезпечений кредитор, а боржник володіє на праві власності одним об`єктом нерухомості (квартирою, житловим будинком), що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника і перебуває в іпотеці забезпеченого кредитора, такий боржник має право подати заяву про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність відповідно до статті 116 цього Кодексу, але без визначення особи арбітражного керуючого та без надання доказів авансування винагороди керуючому реструктуризацією, передбачених пунктом 12 частини третьої статті 116 цього Кодексу, до якої додається проект плану реструктуризації, що відповідає умовам реструктуризації, визначеним цим пунктом.

Господарський суд на підготовчому засіданні розглядає план реструктуризації, доданий до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність, без застосування статті 126 цього Кодексу та заперечення кредитора. За результатами розгляду на підготовчому засіданні господарський суд постановляє ухвалу про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність з одночасним затвердженням плану реструктуризації, передбаченого цим пунктом, або про відмову у відкритті провадження у справі про неплатоспроможність через невідповідність поданої заяви умовам реструктуризації, визначеним цим пунктом.

Склад і розмір грошових вимог забезпеченого кредитора за зобов`язаннями, які виникли з кредиту в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника, визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи. До розміру вимог такого забезпеченого кредитора не включаються штрафні санкції та пеня.

Визнані господарським судом вимоги забезпеченого кредитора погашаються боржником у розмірі ринкової вартості квартири або житлового будинку, що забезпечує вимоги такого кредитора, яка визначається оцінювачем, визначеним кредитором. Залишок заборгованості такого кредитора підлягає прощенню (списанню) в порядку, визначеному цим пунктом.

У разі якщо боржник до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність частково виконав зобов`язання за кредитним договором, а саме частково сплатив кредит та відсотки за користування кредитом, розмір вимог забезпеченого кредитора, які підлягають погашенню відповідно до цього пункту, зменшується на більшу з таких величин: відсоток основного боргу за кредитом, погашений боржником до відкриття провадження у справі про неплатоспроможність; відсоток загальної вартості кредиту для споживача, розрахованої відповідно до законодавства про споживче кредитування на дату укладення договору про надання кредиту в іноземній валюті, погашений боржником до дня відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

План реструктуризації, що відповідає вимогам цього пункту, вважається підтриманим забезпеченим кредитором у частині вимог такого забезпеченого кредитора за зобов`язаннями, що виникли з кредиту в іноземній валюті, який забезпечений іпотекою квартири або житлового будинку, що є єдиним місцем проживання сім`ї боржника.

Прощення (списання) залишку заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою, що визначається як різниця між розміром вимог забезпеченого кредитора, визнаних господарським судом у справі про неплатоспроможність боржника, та розміром вимог забезпеченого кредитора, які підлягають погашенню відповідно до цього пункту, здійснюється після повного виконання зобов`язань боржником за реструктуризованим зобов`язанням на підставі рішення господарського суду, визначеного статтею 129 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 127 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що план реструктуризації боргів боржника набирає чинності з дня його затвердження господарським судом і є обов`язковим для боржника та кредиторів.

Згідно з частиною 2 статті 127 Кодексу України з процедур банкрутства з дня затвердження судом плану реструктуризації боргів боржника вимоги, включені до такого плану, можуть бути задоволені лише у порядку і спосіб, визначені в плані реструктуризації боргів боржника.

Відповідно до абзацу 20 пункту 5 Кодексу України з процедур банкрутства прощення (списання) залишку заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, забезпеченим іпотекою, що визначається як різниця між розміром вимог забезпеченого кредитора, визнаних господарським судом у справі про неплатоспроможність боржника, та розміром вимог забезпеченого кредитора, які підлягають погашенню відповідно до цього пункту, здійснюється після повного виконання зобов`язань боржником за реструктуризованим зобов`язанням на підставі рішення господарського суду, визначеного статтею 129 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 129 КУзПБ передбачено, що у разі закриття провадження у справі про неплатоспроможність у зв`язку з виконанням плану реструктуризації боргів настають наслідки, передбачені цим Кодексом, щодо звільнення боржника від боргів.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 14 серпня 2020 року відкрито провадження у справі №915/864/20 про неплатоспроможність ОСОБА_2 , введено процедуру реструктуризації боргів (том 1. а.с.172-181).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 18 листопада 2020 року визнано вимоги ПАТ «МТБ БАНК» до боржника ОСОБА_2 у розмірі 822823,66 грн., що складаються з: вимог, забезпечених іпотекою майна фізичної особи боржника в сумі 406700,00 грн.; конкурсних вимог в сумі 416123,66 грн (судовий збір за рішенням суду в сумі 1827,00 грн. та вимоги, не забезпечені заставою в сумі 414296,66 грн.); решту кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» до боржника відхилено; зобов`язано керуючого реструктуризацією - арбітражного керуючого Крикуна В.Б. включити вимоги кредитора до боржника в сумі 822823,66 грн до реєстру вимог кредиторів боржника, а також провести збори кредиторів.

Постановою від 15 березня 2021 року (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 19 березня 2021 року) Південно-західний апеляційний господарський суд постановив про часткове задоволення апеляційної скарги кредитора, змінив пункт перший резолютивної частини рішення суду першої інстанції з визнанням вимог кредитора до боржника в сумі 824017 грн 66 коп., що складаються з вимог, забезпечених заставою майна Боржника, в сумі 406 700 грн 00 коп., з конкурсних вимог, не забезпечених заставою майна боржника, в сумі 417 317 грн 66 коп. та із судового збору за подання заяви з грошовими вимогами до боржника в сумі 3 938 грн 98 коп.; та залишив без змін ухвалу суду першої інстанції в іншій частині.

Постановою Верховного Суду від 31 серпня 2021 року залишено без задоволення касаційну скаргу ПАТ «МТБ БАНК», постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 15 березня 2021 року та ухвалу Господарського Миколаївського області від 18 листопада 2020 року у справі №915/864/20 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 08 листопада 2023 року у справі №915/864/20 затверджено план реструктуризації боргів боржника - фізичної особи ОСОБА_2 , поданий 11 серпня 2023 року в редакції додатку до заяви боржника від 03 листопада 2023 року.

Зокрема, господарський суд, виходячи з бази розрахунку граничного розміру вимог забезпеченого кредитора у сумі 813400,00 грн. (оціночна вартість предмету іпотеки), зробив висновок, що розмір вимог кредитора підлягає зменшенню на 71,02 %, а остаточний розмір реструктуризованого зобов`язання становить 235723,32 грн. = 813 400,00 - (813 400,00 х 71,02/100).

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26 січня 2024 року було затверджено звіт про виконання плану реструктуризації боргів боржника фізичної особи ОСОБА_2 ; припинено процедуру реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_2 ; припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою суду від 14 серпня 2020 року; звільнено фізичну особу ОСОБА_2 від боргів, окрім боргів за вимогами, передбачених частиною 2 статті 134 Кодексу України з процедур банкрутства (відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи; сплати аліментів; виконання інших вимог, які нерозривно пов`язані з особистістю фізичної особи); вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк або були відхилені господарським судом, постановлено вважати погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнано такими, що не підлягають виконанню; провадження у справі №915/864/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 закрито.

Закриваючи провадження у цій справі, господарський суд за результатами розгляду звіту про виконання плану реструктуризації боргів встановив, що боржник ОСОБА_2 здійснив погашення вимог кредитора в повному обсязі в сумі 235723,32 грн., про що свідчить платіжна інструкція №37739899 від 14 грудня 2023 року (том 1, а.с. 182).

Спираючись на ці встановлені фактичні обставини, суд першої інстанції погодився із заявою в частині визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа, виданого щодо стягнення зі ОСОБА_2 заборгованості, але відхилив аналогічні вимоги ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у вимогах ОСОБА_1 .

Процедура реструктуризації боргів є відмінною від ліквідаційної процедури (процедури погашення боргів), де боржник визнається банкрутом, оскільки остання вводиться з метою задоволення вимог кредиторів, а реструктуризація боргів - вводиться з метою відновлення платоспроможності фізичної особи.

Основною метою Кодексу України з процедур банкрутства є відновлення платоспроможності фізичної особи, яка настала в тому числі через девальвацією грошової одиниці України, та спричинила додаткове навантаження на боржника, який бажає законним шляхом через судові процедури відновити свою платоспроможність, шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань перед кредиторами, в тому числі банком.

Відповідно до положень статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. При цьому метою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є унеможливлення подальшого проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом та закінчення виконавчого провадження (пункт 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20.

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 вказано, що законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Звертаючись із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, ОСОБА_1 посилалась на те, що внаслідок закінчення процедури виконання плану реструктуризації боргів боржника ОСОБА_2 є припиненим його зобов`язання з виконання рішення суду від 07 грудня 2015 року, яке є основним, внаслідок чого відбулося припинення поруки на підставі частини 1 статті 559 ЦК України, а тому припиненим є й зобов`язання заявниці як поручителя.

Суд першої інстанції з таким не погодився і колегія суддів вважає такий висновок правильним з таких міркувань.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки від 17.04.2008 року №252rN за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язалась відповідати перед позивачем як солідарний боржник.

Згідно віз статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 824/85/21.

Виходячи з розуміння зобов`язання як правовідношення, у якому боржнику належить юридичний обов`язок вчинити певну дію на користь кредитора (або ж утриматися від її вчинення), а також і право кредитора вимагати від боржника виконання такого обов`язку, відсутність кореспондуючого праву обов`язку призводить до припинення існування між кредитором та боржником цього зобов`язання в цілому, тобто до припинення зобов`язання з підстав, визначених законом.

Зазначене вище відповідає постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 756/10266/15.

Згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочином є найбільш розповсюджений юридичний факт, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин.

Згідно із частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, правовідносини, що виникають між сторонами на підставі зобов`язання, безпосередньо складаються із двох частин: 1) обов`язку вчинити певну дію; 2) права вимагати вчинення цієї дії.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, у яких закріплюються їх права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (частина перша статті 628 ЦК України). При цьому зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На забезпечення цих зобов`язань боржник або інша особа може надати, а банк прийняти забезпечення у вигляді застави, поручительства або в іншому вигляді.

Інститут забезпечення виконання зобов`язання спрямований на підвищення гарантій забезпечення майнових інтересів сторін договору, належного його виконання, а також усунення можливих негативних наслідків неналежного виконання боржником взятих на себе зобов`язань. Тобто в разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом з боржником і треті особи.

Підстави для припинення зобов`язання визначені у статтях 598-609 ЦК України. Разом з тим частина перша статті 598 ЦК України визначає, що зобов`язання може бути припинено і з підстав, визначених договором або законом, а отже, вказує на невичерпність переліку підстав припинення зобов`язання, наведених у ЦК України.

У той же час виходячи з розуміння зобов`язання як правовідношення, у якому боржнику належить юридичний обов`язок вчинити певну дію на користь кредитора (або ж утриматися від її вчинення), а також і право кредитора вимагати від боржника виконання такого обов`язку, відсутність кореспондуючого праву обов`язку призводить до припинення існування між кредитором та боржником цього зобов`язання в цілому, тобто до припинення зобов`язання з підстав, визначених законом.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою, а інша особа повинна виконати це зобов`язання на вимогу кредитора.

За змістом зазначеної норми зобов`язання боржника може бути ним покладено на іншу особу, однак передоручення виконання не тягне за собою заміну боржника в зобов`язанні. При цьому боржник зберігає свій правовий статус, покладаючи на третю особу тільки обов`язок виконати фактичні дії.

ЦК України також передбачає, що у випадку виконання іншої особою зобов`язань божника до неї переходить право вимоги кредитора до боржника (частина перша статті 512 ЦК України).

При цьому Велика Палата Верховного Суду наголосила, що частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції) вказує на недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання саме боржником основного зобов`язання після завершення позасудового врегулювання шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, передане в іпотеку саме боржником, за відсутності інших забезпечувальних договорів.

Згідно ст. 134 КУзПБ господарський суд при постановленні ухвали про завершення процедури погашення боргів боржника та закриття провадження у справі про неплатоспроможність ухвалює рішення про звільнення боржника - фізичної особи від боргів.

З огляду на викладене, оскільки ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.01.2024 року було затверджено звіт про виконання плану реструктуризації боргів боржника фізичної особи ОСОБА_2 та звільнено його від боргів, обов`язок саме боржника ОСОБА_2 щодо сплати на користь кредитора ПАБ «МБТ Банк» заборгованості договором споживчого кредиту №187/RN від 17.04.2008 року припинився.

Як зазначалось раніше, рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 07 грудня 2015 року було стягнуто солідарно із ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором №187/RN від 17 квітня 2008 року у розмірі 31624 доларів 82 центи США.

Згідно довідки ПАБ «МБТ Банк» про погашення заборгованості за кредитним договором №00187/RN від 17 квітня 2008 року позичальник ОСОБА_2 за період з 03 серпня 2016 року по 23 квітня 2024 року здійснив погашення: в добровільному порядку у сумі 236721 гривня, в примусовому порядку 373712,07 гривень, що в цілому є еквівалентом 10692,80 доларів США.

Отже, стягнута за рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 07 грудня 2015 року заборгованість за кредитним договором на момент розгляду даної справи не погашена в повному обсязі.

Відповідно до частини 6 статті 127 Кодексу України з питань банкрутства план реструктуризації боргів не впливає на вимоги кредитора до третіх осіб, якщо кредитор з такими вимогами проголосував проти схвалення плану реструктуризації боргів боржника. Затвердження судом плану реструктуризації боргів щодо первісного зобов`язання не припиняє пов`язані з ним додаткові зобов`язання згідно із статтею 604 Цивільного кодексу України, якщо заставодержатель проголосував проти такого плану.

Згідно з частиною 4 статті 604 ЦК України новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором, крім випадків, коли первісне зобов`язання змінене планом санації або реструктуризації згідно з Кодексом України з процедур банкрутства і заставодержатель проголосував проти такого плану.

З ухвали Господарського суду Миколаївської області від 08 листопада 2023 вбачається, що кредитор за боргами ОСОБА_2 - ПАБ «МТБ Банк» не погодив план реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_2 , висував заперечення, тому господарський суд ухвалив рішення про затвердження цього плану на підставі положень абзацу 18 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з питань банкрутства, який передбачає преюдицію погодження кредитором плану за певними видами договорів. Відсутність згоди кредитора із планом реструктуризації також підтверджується змістом протоколу засідання кредиторів у справі № 915/864/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 .

За такого колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не підлягає задоволенню заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа щодо стягнення з неї заборгованості у справі таким, що не підлягає виконанню, оскільки через відсутність схвалення кредитором плану реструктуризації боргів боржника ОСОБА_2 затвердження судом такого плану реструктуризації боргів щодо первісного зобов`язання за кредитним договором не припинило пов`язаного з ним додаткового зобов`язання ОСОБА_1 як поручителя.

При цьому заявниця не позбавлена можливості пройти процедуру неплатоспроможності фізичної особи боржника, однак, на відміну від боржника ОСОБА_2 , таким правом не скористалась, з позовом про визнання поруки припиненою після звільнення боржника ОСОБА_2 від боргів не зверталась.

Доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків суду першої інстанції та відхиляються колегією суддів.

Так, аргументи про те, що суд самостійно змінив підстави, заявлені боржником, зазначивши такою підставою затвердження плану реструктуризації, спростовуються змістом заяви ОСОБА_1 , в якій є посилання на цю обставину в пунктах 18, 21.

Щодо того, що суд помилково оцінив докази, дійшовши висновку про те, що ПАТ «МТБ Банк» проголосував проти плану реструктуризації боргів. Так, наявні у справі докази, зокрема, наданий заявницею протокол засідання кредиторів у справі № 915/864/20, підтверджують, що відсутнє схвалення кредитором плану реструктуризації боргів ОСОБА_2 .

Аналіз положень частини 6 статті 127 Кодексу України з питань банкрутства та частини 4 статті 604 ЦК України дає підстави для висновку, що у разі несхвалення кредитором боржника плану реструктуризації боргів первісного боржника відсутні підстави для припинення зобов`язань поручителя.

За такого інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновку суду першої інстанції.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення судом першої інстанції норм матеріального права та вимог процесуального закону при розгляді заяви в силу статті 375 ЦПК України відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду.

З огляду на результати розгляду справи апеляційним судом відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат, які покладаються на боржника ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Заводського районного суду міста Миколаєва від 26 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.В. Крамаренко

Ж.М. Яворська

__________________________________________________

Повний текст постанови виготовлено 24 травня 2024 року