Провадження №2-о/592/26/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми в складі головуючого судді Костенка В.Г., з участю секретаря судового засідання Сидоренко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи ОСОБА_2 , Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради,

з участю представника заявника ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції заявника

Заявник просить факт перебування у нього на утриманні та самостійного виховання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява мотивована тим, що з 01.12.2007 по 27.05.2016 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 .. У шлюбі має спільних дітей, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після припинення шлюбу діти залишилися дружиною та стали проживати у м.Шоска. Проте з 2021 року старший син посварився з матір`ю та став жити з ним. З того часу син не спілкується з матір`ю. 13.11.2023 заявник уклав з колишньою дружиною договір про участь в утриманні та вихованні дітей. Заявник звертався до Служби у справах дітей з приводу встановлення факту утримання та виховання сина самостійно. Однак Служба відмовила у встановленні факту. Заявник зазначає, що йому необхідно встановити факт перебування у нього на утриманні та самостійного виховання сина. Встановлення факту необхідно для отримання додаткової відпустки та податкової пільги.

Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надала письмові пояснення. У поясненнях зазначено, що участь у справі виходить за межі їх повноважень.

У судовому засіданні представник заявника вимоги підтримав. Окремо вказав, що заявник не працює. Судове рішення заявнику необхідне у разі працевлаштування.

Процесуальні рішення

13.12.2023 ухвалою суду прийнято заяву та відкрити провадження у справі за вказаною заявою та призначено судовий розгляд.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши подані суду докази, дійшов наступного.

Суд встановив, що з 01.12.2007 заявник перебував з ОСОБА_5 у шлюбі, який розірваний рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 27.05.2016.

У сім`ї заявника з ОСОБА_5 є діти, син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвами про народження дітей та зазначеним рішенням суду.

ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 . За зазначеною адресою також проживають заявник та його батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , що вбачається, з акту обстеження умов проживання складеного 22.11.2023 головним спеціалістом Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради.

23.11.2023 між заявником та ОСОБА_5 укладено нотаріально посвідчений договір про участь в утриманні та вихованні дітей. Сторони договору дійшли згоди щодо визначення місця проживання дітей. Визначено місце проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком, тобто з заявником, та на повному його утриманні. Місце проживання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначено з матір`ю та на повному її утриманні. Між батьками узгоджені взаємні права батьків, щодо участі у вихованні дітей, побачень з ними тощо.

Також суд встановив, що ОСОБА_5 має захворювання, їй встановлений діагноз «аденома гіпофізу», про що виданий консультаційна довідка 03.08.2023. Лікарем рекомендовано діагностику. З амбулаторної карти вбачається, що призначено ліки. Проте з цих документів неможливо встановити здатність чи нездатність виконання матір`ю своїх обов`язків.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно наведених норм суд обмежений у розгляді справ зверненням особи, тобто вимогами зазначеними у заяві, зокрема, про встановлення факту.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 надано певні роз`яснення застосування закону при розгляді судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 1 Постанови в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно наведених норм закону суд може встановити факт, що має юридичне значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

При зверненні з заявою заявник мотивував необхідність встановлення факту перебування у нього на утриманні та самостійного виховання сина положеннями ст. 19 Закону України «Про відпустки» та підпункту «а» підпункту 169.1.3 пункту 169.1 статті 169 ПК України.

Положеннями ст. 19 Закону України «Про відпустки» встановлено право на щорічну додаткову оплачувану відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів, зокрема, одинокій матері, батьку дитини, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі).

Положеннями підпункту «а» підпункту 169.1.3 пункту 169.1 статті 169 ПК України визначено, що платник податку який є одинокою матір`ю (батьком), вдовою (вдівцем) має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 150 відсоткам суми пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 цього пункту.

У сукупності з зазначених норм закону вбачається, що передбачені певні пільги для одинокого батька. Проте наведені нормативні акти не дають тлумачення «одинокого батька».

Постановою КМУ №693 від 07.07.2021 «Про затвердження Порядку надання відпустки при народженні дитини» встановлено Порядок, який визначає механізм та умови надання одноразової оплачуваної відпустки при народженні дитини згідно ст. 19-1 Закону України «Про відпустки». У затвердженому Порядку визначено, що одинокий батько це батько дитини, матір якої померла, відповідно до рішення суду позбавлена батьківських прав, визнана безвісно відсутньою або оголошена померлою, якщо ця дитина не була усиновлена іншою жінкою.

Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року, надає роз`яснення, що одинокою матір`ю визнає «жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, або вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама». Наведені у постанові ознаки одинокої матері можна перевести на батька, оскільки сімейні права та обов`язки батьків щодо дітей є рівними.

Поряд з цим заявник не просить встановити, що він є одиноким батьком. Натомість просить встановити факт, який безпосередньо не передбачений наведеними нормами закону. Тобто заявник просить встановити факт який не тягне наслідків, які передбачають норми ст. 19 Закону України «Про відпустки» та підпункту «а» підпункту 169.1.3 пункту 169.1 статті 169 ПК України

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 4 і ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд обмежений вимогами заявника.

Ураховуючи наведене у сукупності вбачається, що заявник просить встановити факт який не тягне правових наслідків. Через це відсутні законні підстави для встановлення судом заявленого факту у відповідності до ст. 315 ЦПК України.

Окрім того слід зазначити, що положення ст. 19 Закону України «Про відпустки» надає право на додаткову відпустку «батьку дитини, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі)».

Заявник всупереч положенням ст.ст. 81, 293, п. 3 ч. 1 ст. 318 ЦПК України не надав доказів на встановлення такого факту.

Так згідно з ст.ст. 150-155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Вони зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Поряд з цим передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ч. 5 ст. 150 СК). Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства (ч. 3 ст. 155 СК).

За змістом наведених норм Сімейного кодексу України вбачається, що батьки зобов`язані виховувати та утримувати дитину, а одностороння відмова від свої обов`язків є неправозгідною.

Суд з доказів наданих заявником встановив, що між заявником та матір`ю дитини, колишньою дружиною, заінтересованою особою у справі укладена угода, якою врегульовані їхні права щодо виховання дітей. Цей договір не позбавляє батьків обов`язку щодо виховання дітей.

Аналізуючи наведені норми закону та встановлені факти можна дійти висновку, що старший син проживає з заявником. При цьому заявника не можна вважати таким, що виховує дитину без матері, адже остання має повний перелік прав та обов`язків, щодо виховання та утримання дитини. Мати не може відмовитися від своїх обов`язків.

Значення «виховання без матері» можна ототожнювати з «одиноким батьком». Якщо врахувати тлумачення «одинокий батько», як вказано у постанові Постановою КМУ №693 від 07.07.2021, то слід щоб були обставини коли матері немає чи вона, позбавлена прав, щодо дитини. Проте таких доказів заявником не надано, а навпаки вбачається, що матір дитини є, вона має усі права та обов`язки щодо дитини.

Суд не надає оцінку правам заявника як батька який виховує дитину у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі. По-перше заявник не ставить про це питання. По-друге того такі обставини можуть бути підтверджені відповідними медичними документами. Тобто є інший позасудовий порядок встановлення такого факту.

Ураховуючи наведене у сукупності вбачається, що у відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у суду немає законних підстав для встановлення факту про який просить заявник.

На підставі зазначеного у сукупності суд вважає за необхідне відмовити у встановленні факту перебування у заявника на утриманні та самостійного виховання сина.

Керуючись ст.ст. 15, 151, 62, 203, 218, 315, 317, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи ОСОБА_2 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_2 ), Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради (місцезнаходження: м. Суми, вул. Харківська, буд. 35, ).

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне рішення складене 13.02.2024.

Суддя В.Г. Костенко