Справа № 369/1293/23
Провадження № 2/369/822/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

за участю секретаря судового засідання Мельник А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 12 068 100 грн, інфляційних втрат у сумі 84 476,70 грн, 3% річних у розмірі 48 603,03 грн та 12 960,81 грн пені, встановленої умовами договору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 серпня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено письмовий договір позики. За умовами договору позики позичальник отримала у власність кошти в розмірі 330 000 доларів США. При цьому, сторони визначили грошовий еквівалент позики в національній валюті України (гривні) в сумі 13 200 000 грн. Грошові кошти за цими договором передаються позикодавцем позичальнику в день укладення цього договору в готівковій формі. На підтвердження факту отримання позичальником від позикодавця суми позики за цим договором позичальник зобов`язується передати позикодавцю письмову розписку. Договір позики є безпроцентним. Позичальник зобов`язується повернути суму позики в готівковій формі в термін до 12 грудня 2022 року (включно) у гривнях, розмір якої розраховується, виходячи з еквівалента суми позики у іноземній валюті (у доларах США), який буде визначено y відповідності до умов цього договору, за середнім курсом продажу долару США в банках на дату повернення позики за даними сайту https://minfin.com.ua/ua/banks/). У разі, якщо позичальник не поверне суму позики в установлений термін, або коли позичальник у встановлений термін поверне суму позики не в повному обсязі, позикодавець вправі вимагати від позичальника повернення неповерненої частини позики, розрахованої виходячи з розміру її еквівалента у доларах США, на дату, що передує даті пред`явлення цього договору до стягнення, та з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та сплати йому позичальником суми трьох процентів річних від простроченої суми, а також неустойки (пені) у розмірі 0,8 % від простроченої суми за кожен день прострочення.

Відповідач не виконала умови договору позики від 01 серпня 2022 року, в установлений договором строк суму позики не повернула. У зв`язку із цим, 22 грудня 2022 року позивач направила відповідачу письмову (претензію) про сплату заборгованості за договором позики в сумі, що еквівалентна 330 000 доларів США, у якій також містилось застереження про те, що в разі не реагування на дану вимогу та не повернення суми позики до 31 грудня 2022 року позикодавець буде змушена нарахувати суму неустойки (0,8 % від суми заборгованості за кожен день прострочення), 3 % річних та інфляційні у зв`язку з простроченням сплати заборгованості за весь період прострочення. Вимога (претензія) зі сторони позичальника залишилась без реагування.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31 січня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області 04 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, про дату час та місце слухання справи сповіщені належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи сповіщена належним чином, причини неявки суд не повідомила.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 01 серпня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримала у власність кошти в розмірі 330 000 доларів США. При цьому, сторони визначили грошовий еквівалент позики в національній валюті України (гривні) в сумі 13 200 000 грн. Грошові кошти за цими договором передаються позикодавцем позичальнику в день укладення цього договору в готівковій формі. На підтвердження факту отримання позичальником від позикодавця суми позики за цим договором позичальник зобов`язується передати позикодавцю письмову розписку (пункти 1, 2 договору).

Договір позики є безпроцентним (пункт 3 договору).

Позичальник зобов`язується повернути суму позики в готівковій формі в термін до 12 грудня 2022 року (включно) у гривнях, розмір якої розраховується, виходячи з еквівалента суми позики у іноземній валюті (у доларах США), який буде визначено y відповідності до умов цього договору, за середнім курсом продажу долару США в банках на дату повернення позики за даними сайту https://minfin.com.ua/ua/banks/) (пункт 4 договору).

У разі, якщо позичальник не поверне суму позики в установлений термін, або коли позичальник у встановлений термін поверне суму позики не в повному обсязі, позикодавець вправі вимагати від позичальника повернення неповерненої частини позики, розрахованої виходячи з розміру її еквівалента у доларах США, на дату, що передує даті пред`явлення цього договору до стягнення, та з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та сплати йому позичальником суми трьох процентів річних від простроченої суми, а також неустойки (пені) у розмірі 0,8 % від простроченої суми за кожен день прострочення (пункт 9 договору позики).

22 грудня 2022 року ОСОБА_1 направила ОСОБА_2 письмову (претензію) про сплату заборгованості за договором позики в сумі, що еквівалентна 330 000 доларів США, у якій також містилось застереження про те, що в разі не реагування на дану вимогу та не повернення суми позики до 31 грудня 2022 року позикодавець буде змушена нарахувати суму неустойки (0,8% від суми заборгованості за кожен день прострочення), 3 % річних та інфляційні у зв`язку з простроченням сплати заборгованості за весь період прострочення (а.с.15).

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вказує про те, що 01 серпня 2022 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики. За даним договором, відповідач взяла в борг у позивача грошові кошти в розмірі 330 000 доларів США на строк до 12 грудня 2022 року. Однак, станом на момент подання даного позову відповідач не повернула борг, жодних дій щодо врегулювання даного питання не вжила.

Відповідачем не надано суду доказів того, що договір позики, який укладено між сторонами є нечинними, його дійсність не спростована. Позову про визнання правочину недійсним (удаваним) відповідач не подавав, відповідних судових рішень щодо встановлення таких обставин суду не надано. З огляду на положення цивільного законодавства даний правочин є укладеним, нікчемним законом не визнаний.

Судом встановлено, що станом на 30.01.2023 року (дата подачі позовної заяви) неповернута сума позики становила 330 000,00 доларів США. Відповідно до перерахунку у гривні, зробленого позивачем, на момент подачі позову до суду основна сума боргу становить 12 068 100,00 грн.

Таким чином, суд погоджується з розрахунком Позивача щодо суми основного боргу та вважає, що стягненню підлягають грошові кошти у розмірі 12 068 100,00 грн відповідно до умов Договору.

Умовами договору позики визначено відповідальність позичальника у разі невиконання чи неналежного виконання умов договору у вигляді сплати неустойки, 3 % річних та інфляційні.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас, Законом України від 15.03.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18.

Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також вказаним пунктом встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Зважаючи на вимоги вказаного Закону, відповідача звільнено від обов`язку, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, починаючи з 24.02.2022 року.

А відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних витрат, 3% річних та пені не підлягають задоволенню.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути борг за договором позики в розмірі 12 068 100,00 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви та заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 сплатила судовий збір на загальну суму 13 956 грн. 80 коп. (13 420+536,8).

Керуючись ст. 526, 549, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позикизадовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстрованої по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , борг за договором позики від 01 серпня 2022 року в розмірі 12 068 100 (дванадцять мільйонів шістдесят вісім тисяч сто) гривень 00 копійок та судовий збір у розмірі 13 956 (тринадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) гривень 80 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. О. Фінагеєва