ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 682/2599/21

Провадження № 22-ц/4820/1037/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Талалай О.І., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Крупецька сільська рада Шепетівського району Хмельницької області, про визнання заповіту недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 4 березня 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа начальниця загального відділу Крупецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним.

ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_4 , внаслідок чого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . На час смерті ОСОБА_4 проживав у с. Крупець, Шепетівського району Хмельницької області. 4 січня 2021 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений начальницею загального відділу Крупецької сільської ради Шепетівського району Хмельницької області ОСОБА_3 , яким усе своє майно заповів колишній дружині ОСОБА_2 . Заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, оскільки ОСОБА_4 не підписав його, а також не зазначив у заповіті свої повні ім`я та по батькові, що заповіт ним вголос прочитаний і власноручно підписаний. Крім того, ОСОБА_4 перед смертю хворів на онкологічне захворювання, страждав на психічні розлади та перебував у важкому стані, під час лікування вживав наркотичні препарати, внаслідок чого він не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними. Отже, на час складання заповіту волевиявлення ОСОБА_4 не було вільним і не відповідало його внутрішній волі.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд визнати заповіт ОСОБА_4 від 4 січня 2021 року недійсним.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Ухвалою від 16 травня 2022 року суд замінив третю особу ОСОБА_5 на Крупецьку сільську раду Шепетівського району Хмельницької області (далі Рада).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 4 березня 2024 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що оспорюваний заповіт підписаний ОСОБА_4 і посвідчений уповноваженою особою, а відтак за своїми формою і порядком посвідчення цей заповіт відповідає вимогам закону. Водночас у справі відсутні належні та допустимі докази про те, що на час складання заповіту ОСОБА_4 за станом здоров`я не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, у зв`язку з чим його волевиявлення не було вільним і не відповідало його внутрішній волі.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заповіт ОСОБА_4 не відповідає формі та порядку посвідчення, його складено працівницею Ради ОСОБА_3 яка не мала повноважень на вчинення нотаріальних дій. На час складання заповіту ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, відтак його волевиявлення не було вільним. Суд першої інстанції не врахував чинні норми законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, указавши на його законність та обґрунтованість.

Рада не висловила своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2. Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_1 є дочкою, а ОСОБА_2 колишньою дружиною ОСОБА_4 , який фактично проживав у с. Крупець, Шепетівського району, Хмельницької області.

Рішенням Ради від 16 листопада 2020 року №18 уповноважено ОСОБА_3 , начальницю загального відділу Ради як посадову особу органу місцевого самоврядування вчиняти нотаріальні дії, передбачені частиною першою статті 37 Закону України «Про нотаріат», на території сіл Крупець і Стригани.

4 січня 2021 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений начальницею загального відділу Ради ОСОБА_3 , яким усе своє майно заповів ОСОБА_2 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 8 лютого 2023 року №3374-3376/22-26 (т. 1 а.с.140-145):

підписи від імені ОСОБА_4 в графі «Підпис» заповіту від 04.01.2021 року, посвідченого начальником загального відділу Крупецької сільської ради Славутського району Хмельницької області Семенчук В.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та технічних засобів;

підписи від імені ОСОБА_4 в графі «Підпис» заповіту від 04.01.2021 року, посвідченого начальником загального відділу Крупецької сільської ради Славутського району Хмельницької області Семенчук В.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1, виконано самим ОСОБА_4 ;

рукописний напис « ОСОБА_4 » в графі «Підпис» заповіту від 04.01.2021 року, посвідченого начальником загального відділу Крупецької сільської ради Славутського району Хмельницької області Семенчук В.П. та зареєстрованого в реєстрі за №1, виконано самим ОСОБА_4 .

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Із положень частини першої статті 204 ЦК України слідує, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як передбачено статтею 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису (стаття 209 ЦК України).

В силу статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтями 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (частина перша статті 1233 ЦК України).

Згідно зі статтею 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За змістом статті 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до підпункту пункту «б» частини першої статті 38 Закону України від 21 травня 1997 року №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, реєстрація актів цивільного стану (за винятком виконавчих органів міських (крім міст обласного значення) рад).

Із положень пункту 2 частини першої статті 37 Закону України від 2 вересня 1993 року №3425-ХІІ «Про нотаріат» у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування посвідчують заповіти (крім секретних).

Наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року №3306/5 (зареєстрований у Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за №1298/20036) затверджено Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування (далі Порядок).

В силу пункту 1.2 розділу І Порядку нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

У пункті 1.4 розділу ІІІ Порядку унормовано, що при посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Як передбачено статтею 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що заповітом є особисте розпорядження особи, яким визначається порядок переходу прав та обов`язків (спадщини) до певних осіб на випадок смерті заповідача.

За своєю правовою природою заповіт відноситься до односторонніх правочинів, у зв`язку з чим він має відповідати не лише спеціальним вимогам закону, якими регулюються відносини спадкування, а й усім загальним вимогам, які висуваються законом до правочинів.

Заповіт складається у письмовій формі, має бути підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, в тому числі уповноваженою на це особою органу місцевого самоврядування. При цьому волевиявлення особи на складання заповіту має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Закон встановлює певні вимоги до змісту заповіту, а також до порядку його складання та посвідчення.

Зокрема, особа, яка посвідчує заповіт зобов`язана встановити особу заповідача та визначити обсяг його цивільної дієздатності. У заповіті зазначається час і місце його складання, дата та місце народження заповідача. Заповіт може бути складено за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос і підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Отже, недійсними (за певних умов нікчемними) є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, невідповідність тексту заповіту вимогам чинного законодавства тощо).

І навпаки, дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, тягне за собою відмову в позові.

Зібрані докази вказують на те, що заповіт ОСОБА_4 від 4 січня 2021 року посвідчений начальницею загального відділу Ради ОСОБА_3 , яка на підставі рішення Ради від 16 листопада 2020 року №18 уповноважена вчиняти нотаріальні дії в с. Крупець, Шепетівського району, Хмельницької області, де проживав заповідач. При цьому, заповіт був складений за допомогою комп`ютерного набору тексту на аркуші паперу та підписаний ОСОБА_4 . У заповіті зазначено час і місце його складання, дата та місце народження заповідача, сформульовано волевиявлення ОСОБА_4 щодо розпорядження майном, підтверджено факт розуміння останнім змісту заповіту, його прочитання та підписання.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний заповіт за формою, порядком посвідчення та відображенню дійсного волевиявлення заповідача відповідає вимогам закону.

Подані ОСОБА_1 докази, в тому числі: показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , медична документація ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 20-21), - об`єктивно та достовірно не підтверджують ту обставину, що ОСОБА_4 на час вчинення заповіту за станом здоров`я не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Водночас ОСОБА_1 відмовилася від проведення посмертної судово-психіатричної експертизи для з`ясування психічного стану ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 120).

У зв`язку з цим суд першої інстанції правомірно керувався тим, що ОСОБА_1 не довела вчинення ОСОБА_4 заповіту з дефектом волі.

Посилання ОСОБА_1 на невідповідність заповіту вимогам закону щодо його форми та посвідчення, а також відсутність вільного волевиявлення ОСОБА_4 на його складання, не відповідають фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про те, що суд не застосував правильно норми матеріального права та не дав належної оцінки зібраним доказам, є безпідставними.

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 4 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 травня 2024 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

О.І. Талалай

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Маршал І.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 39