Єдиний унікальний номер судової справи: 487/3019/24
Номер провадження 22-ц/812/1392/24 Cуддя - доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Тищук Н.О., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання - Ковальським Є.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 , відповідачки - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Органу опіки та піклування виконавчого комітету

Миколаївської міської ради

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2024 року, ухвалене під головуванням судді - Лагоди А.А. в приміщенні того ж суду у справі за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в інтересах неповнолітніх- ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 за участю третьої особи - Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2024 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_6 відносно їх неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути аліменти на користь дитини та позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ОСОБА_5 відносно їх неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути аліменти на користь дитини.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , а батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Діти проживали за адресою: АДРЕСА_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , яка систематично вживає наркотичні засоби та ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Службою у справах дітей за вказаною вище адресою перевіркою встановлено, що умови проживання дітей не задовільні, мати не заперечує про вживання наркотичних засобів (підтверджено випискою з медичної карти амбулаторного хворого). Батько неповнолітнього ОСОБА_7 мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , участі у вихованні дитини не приймає та не спілкується з ним, категорично відмовився від спілкування. Батько неповнолітньої ОСОБА_8 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ухиляється від належного виконання батьківських обов`язків, зі слів дитини зловживає алкоголем. Дітей госпіталізовано до КНП ММР «Міська дитяча лікарня №2», вони перебувають на обліку як такі, що опинилася в складних життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням батьків від належного виконання батьківських обов`язків. Влітку 2023 року малолітня ОСОБА_8 , перебуваючи в дитячій лікарні самостійно зателефонувала на спецлінію «102» та просила вжити заходів до матері, яка не доглядає за нею та її братом, не забезпечує продуктами харчування та вживає наркотичні засоби, дитина відмовилась проживати з матір`ю, мати неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. 26 березня 2024 року, на засіданні комісії по захисту прав дитини Миколаївської міської ради, розглядалось питання щодо належного виконання батьками батьківських обов`язків та негайне відібрання дітей від батьків.

Посилаючись на викладене та на статті 150, 164, 166 СК України, позивач просив про задоволення позову.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим що, позивачем не було надано суду достатньо належних та допустимих доказів в підтвердження позовних вимог, щодо необхідності позбавлення батьківських прав відповідачів - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 суд встановивши дійсні обставини справи та взявши до уваги її поведінку, яка свідчить про її виправлення, а також думку сина ОСОБА_3 , вважав позовні вимоги про позбавлення її батьківських прав необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Фактично на підтвердження позовних вимог позивачем надано лише висновок про доцільність такого позбавлення, який не носить для суду обов`язкового характеру.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не надано належної оцінки характеристикам на дітей з Миколаївської гімназії №10, актам обстеження умов проживання дітей від 21 березня 2024 року, 24 жовтня 2023 року та 13 липня 2023 року, 01 червня 2023 року. Не взято до уваги, що відповідачкою визнано вживання наркотичних засобів, в тому числі при дітях, а також не надання останньою звернення до медичного закладу з метою лікування від наркозалежності. За час розгляду справи позивачкою не надано будь-яких доказів, які б характеризували її як матір, яка здатна задовольнити хоча б базові потреби дитини та підтвердили б зміну її поведінки, ставлення до вживання наркотиків тощо. Крім того, відповідачкою не надано відомостей про джерела доходу або перебування на обліку у центрі зайнятості населення. Мати дітей перебуває на утримані співмешканця, який навіть не має наміру одружитися з нею, тому не здатна самостійно утримувати дітей. Судом не було враховано, що ОСОБА_2 під час розгляду справи втратила паспорт громадянина України та не звернулася до відповідних державних органів для його відновлення, що свідчить про її безвідповідальність. До того ж не взято до уваги, що ОСОБА_2 неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських прав. Також, зазначає, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , будучі повідомленими в установленому законом порядку про дату, час і місце розгляду судової справи не подали до суду відзиву на позовну заяву, за весь час, з моменту відібрання дітей з березня 2024 року не звернулися до служби у справах дітей та не цікавились станом здоров`я дітей, їх фізичним, духовним та моральним розвитком, що свідчить про їх байдужість до дітей.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідачі - ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та представник третьої ососби у судове засідання не з`явилися, про місце й час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши осіб, який приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що згідно копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 15 жовтня 2009 року батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є мати - ОСОБА_2 , батько - ОСОБА_5 (а.с.4 зв.).

Батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_9 та ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 , виданого міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції 02 вересня 2014 року (а.с.4).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєві від 05 березня 2018 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 розірвано, прізвище ОСОБА_9 змінено на дошлюбне « ОСОБА_10 » (а.с.6).

З повідомлення служби у справах дітей адміністрації Центрального району від 20 червня 2023 року №193/08.01-17 вбачається, що здійснено вихід за місцем проживання ОСОБА_6 , проведено обстеження умов його проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Було встановлено, що дане житло є однокімнатною квартирою з усіма зручностями, у кімнаті наявне місце для занять та відпочинку дитини. Батько ОСОБА_4 пояснив, що регулярно спілкується з донькою, щотижня дитина залишається у нього на декілька днів, він купляє їй одяг та взуття, приділяє увагу її навчанню. У вихованні догляді за дитиною батькові допомагає його мати ОСОБА_11 , яка проживає у цьому ж будинку в кв.5 де також наявні належні умови проживання для нормальної життєдіяльності та розвитку дитини. ОСОБА_11 дуже хвилюється за долю онуки, мати приводила постійно дитину брудну, бабуся наголошувала матері на необхідність систематичного навчання дитини, допомагала надолужити дитині навчальний план, мати не слухалась. Батько бажає, щоб донька проживала з ним, адже мати ОСОБА_2 зловживає наркотичними засобами та не приділяє уваги дитині (а.с. 8).

Відповідно до повідомлення служби у справах дітей адміністрації Центрального району від 29 червня 2023 року №196/08.01-17 за адресою: АДРЕСА_2 проживає матір ОСОБА_5 яка повідомила, що її син ОСОБА_5 тривалий час проживає зі своєю новою сім`єю за іншою адресою. Повідомила, що син перераховує аліменти на утримання онука, мати хлопця тривалий час створювала перешкоди для спілкування сина з батьком, дитина не бажає тепер спілкуватись з батьком та бабусею, ОСОБА_5 звинувачує ОСОБА_2 у неможливості своєї участі у вихованні сина (а.с.7).

Згідно характеристики Миколаївської гімназії №10 від 08 червня 2023 року учениці 3-А класу, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , характеризується позитивно, але батьки не цікавляться успіхами дитини, не контролюють виконання домашніх завдань, не відвідують батьківські збори, спілкування з матір`ю тільки у телефонному режимі, батько жодного разу не відвідав школу, мати приділяє дитині недостатньо уваги (а.с.9).

Згідно характеристики Миколаївської гімназії № 10 від 08 червня 2023 року учня 7-А класу ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , характеризується позитивно, завдання виконував не систематично, не має мотивації до навчання, під час дистанційного навчання, протягом першого семестру майже не виходив на уроки, дуже рідко виконував домашні завдання, мати поцікавилася успіхами дитини в останній навчальний день, класний керівник спілкується з матір`ю виключно у телефонному режимі, вона не відвідує батьківські збори (а.с.9 зв.).

З інформації Головного Управління національної поліції в Миколаївській області від 04 липня 2023 року, вбачається, що 27 чевня 2023 року ОСОБА_4 , перебуваючи на лікуванні в міській дитячій лікарні, зверталася до оператора «102» та просила вжити заходи до своєї матері ОСОБА_2 , яка не доглядає за нею та її братом, вдома немає їжі, остання вживає наркотичні засоби (а.с.10).

За актами обстеження умов проживання, складеними Службою у справах дітей Заводського району м. Миколаєва від 01 червня 2023 року, 13 липня 2023 року, 24 жовтня 2023 року, 21 березня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , в помешканні неприємний запах, розкидані речі, посуд брудний, діти голодні, брудні, на матір складено адмінпротокол за ст. 184 КУпАП (а.с.11-13).

Згідно виписки з медичної карти амбулаторного хворого № 603 від 18 березня 2024 року у ОСОБА_2 внаслідок вживання наркотичних засобів наявна гостра інтоксикацію (а.с.14).

З наданої відповідачкою виписки КП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» № 1058 від 14 липня 2024 року, ОСОБА_2 є тверезою, наркотичних засобів в організмі не виявлено (а.с.55).

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Як на підставу задоволення вимог, позивач посилається на те, що відповідачі ухиляються від належного виконання батьківських обов`язків, у зв`язку з загрозою життю та здоров`я дітей за рішенням виконкому Миколаївської міської ради від 27 березн 2024 року №558 дітей було відібрано від батьків та влаштовано до дитячого будинку сімейного типу на тимчасове утримання до вирішення питання у суді про позбавлення батьків батьківских прав.

Так, підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21), зазначено, що: «Верховний Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків».

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), зазначено, що: «позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків».

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача.

У справі, встановлено, що вказана родина неоднарозово потрапляла в поле зору служби у справах дітей. Діти ОСОБА_4 та ОСОБА_12 перебувають на обліку, як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах у звязку з ухиленням батьків від наледжного виконання батьківських обовязків.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_2 пояснила, що дуже любить своїх дітей, з березня 2024 року та на теперішній час алкоголних та наркотичних засобів не вживає, після відновлення паспорту грромадянина України активно намагається влаштуватися на роботу. Після того, як дітей влаштовано до дитячого будинку сімейного типу вона неоднарозово разом зі своїм співмешканцем відвідувала їх. Разом з сином ОСОБА_13 проводять разом кожні вихідні за її місцем проживання.

Отже, наведе свідчить про те, що ОСОБА_2 не втрачає інтерес до своїх дітей та бажає повернути їх в родину. Категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав то суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, відповідно до висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 17 квітня 2024 року №4227/02.02.01-22/03/020/24 є доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ОСОБА_6 відносно дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 відносно дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.30-31).

Підставою для винесення цього висновку є той факт, що спеціалистами служби у справах дітей неодноразово проводилася профілактична робота з батьками щодо належного виховання та утримання дійтей, однак батьки не змінили своє ставлення до виконання батьківських обов`язків.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що вказаний висновок має рекомендаційний характер, є недостатньо обґрунтованим, не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачами своїми обов`язками.

Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції була заслухана думка неповнолітнього ОСОБА_3 , який заперечував проти позбавлення батьківських прав відносно нього його батьків, зазанчав, що разом із сестрою бажають проживати з матір`ю, оскільки люблять її та вона на даний час змінила свою поведінку.

Доказів, які свідчили б про наявність виключних підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав, як і доказів неможливості змінити поведінку батьків на краще та наявності в їх діях вини, позивач не надав, що є його процесуальним обов`язком.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність належними та допустимими доказами винної поведінки відповідачів, як батьків, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов`язками та умисного ухилення від їх виконання. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Доводи апеляційної скарги зводяться до підстав позову, та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

Приймаючи остаточне рішення у справі, суд апеляційної інстанції враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, N 303-A, § § 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення Європейського суду з прав людини).

З урахуванням викладеного доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, не впливають на законність ухваленого судового рішення, а зводяться до незгоди з ним та частково відтворюють позовні вимоги, а частково направлені на переоцінку доказів, яким суд дав належну правову оцінку в межах наданих йому законом повноважень, а тому не є підставою для скасування рішення суду.

Разом з тим, колегія вважає, що відповідачі з березня 2024 року не здійснили усіх необхідних заходів щодо повернення дітей у родину, що свідчить про неналежні дії щодо достатньої участі у вихованні дітей, здобуття освіти, утримання, що є підставою для попередження ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Роз`яснити, що у разі відсутності реальних змін у поведінці відповідачів як батьків стосовно дітей протягом розумного строку після ухвалення судового рішення, не виключається можливість повторного ініціювання питання про позбавлення їх батьківських прав.

За таких обставин, судове рішення слід змінити, доповнивши його попередженням відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дітей та покладанням на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міськаої ради контроль за виконанням ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 своїх батьківських обов`язків, відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради - задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2024 року змінити, доповнивши його наступним.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Попередити ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Попередити ОСОБА_6 , про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на Орган опіки та піклуваннявиконавчого комітету Миколаївської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на Орган опіки та піклуваннявиконавчого комітету Миколаївської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_5 своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на Орган опіки та піклуваннявиконавчого комітету Миколаївської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_6 своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: Н.О. Тищук

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 26 вересня 2024 року.