ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8869/24 Справа № 185/8106/23 Суддя у 1-й інстанції - Зінченко А. С. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс Банк», Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1/118-17 від 05 грудня 2006року станом на 28 квітня 2023року в розмірі 225 859,37 грн, а також судових витрат, що складаються із судового збору в розмірі 3 387,89 грн..

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 05 грудня 2006року між АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем було укладено договір кредиту № 1/118-17, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 40 000,00 доларів США, зобов`язавшись його повернути у порядку та строки, визначені договором.

Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 28 квітня 2023року становила 225 859,37 грн, з яких 204 440,79 грн. заборгованість за кредитом; 21 418,58 грн заборгованість за відсотками.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року позов АТ «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованість за Договором кредиту № 1/118-17 від 05 грудня 2006року станом на 28 квітня 2023року в сумі 225 859 (двісті двадцять п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят дев`ять) гривень 37 копійок, з якої 204 440 грн 79 коп. заборгованість по кредиту; 21 418 грн 58 коп. заборгованість по відсотках.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» судові витрати у розмірі 3 387 (три тисячі триста вісімдесят сім) грн 89 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклав вимогу про скасування рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що суд першої інстанції позбавив процесуального права представника відповідача на ознайомлення з матеріалами справи та підготовку відзиву на позов, також відповідач не зміг реалізувати інші права сторони, зокрема заявити відповідні заяви та клопотання.

Інший довід апеляційної скарги зводився до того, що поза увагою суду залишилась та обставина, що фактично відповідачем з позивачем було підписано два договори та останнім не доведено за яким саме договором наданий прибутково-видатковий касовий ордер про видачу кредиту, відповідач не був обізнаний з умовами та правилами надання банківських послуг та судом не з`ясовано з якого часу сталося прострочення заборгованості за договором, що має правове значення для визначення суми відсотків.

Також заявник стверджував про те, що судом не враховано того що позивачем пропущений строк позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу, Банк заперечив проти задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 , просив скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в електронному суді.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 05 грудня 2006року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1/118-17, за умовами якого Позичальник отримав 40 000доларів США на придбання нерухомості квартири АДРЕСА_1 . За умовами кредитного договору позичальник зобов`язався здійснювати часткове щомісячне повернення кредитних коштів відповідно до графіку, з кінцевим строком оплати до 04 грудня 2031року та сплачувати проценти за користування кредитними коштами в розмірі 12,7 % річних та інші платежі відповідно до умов договору.

Згідно Прибутково-видаткового касового ордера №118-1 від 05 грудня 2006року та заяви БЕК-офісу від 05 грудня 2006року, ОСОБА_1 отримав кредитні кошти за договором № 1/118-17 у розмірі 40 000 доларів США шляхом отримання готівки з каси банку (а.с.72).

26 вересня 2012року між сторонами було укладено договір про внесення змін № 1 до договору кредиту № 1/118-17 від 05 грудня 2006року, за умовами якого сторони дійшли згоди щодо підвищення процентної ставки до 14% річних та встановлено строк погашення кредиту відповідно до Графіку, кожного 10 числа місяця (а.с.12-20).

28 вересня 2012року між сторонами було укладено договір про внесення змін № 2 до договору кредиту № 1/118-17 від 05 грудня 2006року, відповідно до якого досягнуто згоди щодо зміни валюти кредитування на гривню, та встановлення графіка повернення коштів з кінцевим строком повернення до 27 вересня 2032року. За умови оплати відсотків по кредиту (п.1.5) за ставкою 9,9 % річних до 27 вересня 2022року, з 28 вересня 2022року розмір змінної (плаваючої) процентної ставки становить від 12 до 27 % річних ( п.1.5.2.2 та 1.5.2.3) Станом на день укладання додаткової угоди, за рахунок конвертації, загальна заборгованість по кредиту становила 394 494,82 грн (а.с.21-22).

Додатком до Договору про внесення змін № 2 від 28 вересня 2012року до Договору кредиту № 1/118-17 від 05 грудня 2006року встановлено новий графік погашення кредиту (а.с.22, 23).

Загальними зборами акціонерів 09 березня 2010року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування банку на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК». З 10 серпня 2018року ПАТ «УКРСОЦБАНК» змінило найменування на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРСОЦБАНК».

Згідно рішення № 5/2019 АТ «УКРСОЦБАНК» від 15 жовтня 2019року було прийнято рішення щодо Припинення АТ «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до АТ «АЛЬФА-БАНК».

12 серпня 2022року загальними зборами акціонерів АТ «АЛЬФА-БАНК» затверджено рішення про зміну найменування АТ «АЛЬФА-БАНК» на АТ «СЕНС БАНК».

У порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 28 квітня 2023року утворилася заборгованість 225 859, 37 грн, з якої 204 440, 79 грн заборгованість за кредитом; 21 418, 58 грн заборгованість за відсотками (а.с.6,7).

Задовольняючи позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник, будучи обізнаним з умовами кредитування, свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за тілом кредиту та відсотками, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Частиною першою статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами частини першої цієї статті, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Ураховуючи наведене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком дії договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 березня 2018року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).

Встановивши зазначені обставини у справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами у справі укладений кредитний договір за умовами якого позичальник отримав грошові кошти та зобов`язався повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Доказів повернення вказаних грошових сум кредитору у вигляді тіла кредиту або відсотків матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції позбавив процесуального права представника відповідача ознайомитись з матеріалами справи, підготувати відповідний відзив на позов, заявити заяви та клопотання не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зазначене не впливає на висновки суду першої інстанції по суті вирішення позовних вимог. Відповідач мав можливість в подальшому ознайомитись з матеріалами справи, подати відповідні заяви чи клопотання та оскарживши в апеляційному порядку рішення суду, зазначив усі необхідні, на його думку, заперечення щодо позовних вимог банку.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено на підставі належних та допустимих доказів наявність беззаперечної заборгованості за спірним кредитом.

Однак такі доводи не є обґрунтованим та зводяться до переоцінки доказів з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду.

Звертаючись до суду з цим позовом Банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості, копії кредитного договору та додаткових угод до них, які підписані позичальником.

Судом було встановлено, що матеріали справи не містять доказів на спростування зазначено у розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем.

Вказане свідчить про те, що судом першої інстанції було належним чином перевірено розрахунок заборгованості та оцінено його в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку відносно того, що наданий Банком розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні статей 77, 78 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем з позивачем було підписано два договори, та розмірковування відповідача про недоведеність за яким саме договором позивачем наданий доказ прибутково-видатковий касовий ордер про видачу кредиту позичальнику, є безпідставними, оскільки як вбачається з Прибутково-видаткового касового ордера №118-1 від 05 грудня 2006року та заяви БЕК-офісу від 05 грудня 2006року, на яких містяться підписи ОСОБА_1 , він отримав кредитні кошти саме за договором №1/118-17 у розмірі 40 000 доларів США шляхом отримання готівки з каси банку.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом не враховано пропуск позивачем строку позовної давності є необґрунтованими, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості останній платіж за кредитним договором здійснено ОСОБА_1 27 травня 2022року, а з позовом до суду банк звернувся у червні 2023 року, тобто строк позовної давності не пропущено.

Отже, встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору між сторонами.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед АТ «Сенс Банк» і не довів відсутності заборгованості чи щодо наявності заборгованості в меншому розмірі.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт видачі та отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів, про що свідчать підпис у кредитному договорі, в якому погоджено між сторонами всі істотні умови, порядок отримання та погашення заборгованості, наслідки невиконання зобов`язань за договором, а розрахунком заборгованості підтверджується факт користування кредитними коштами та вчинення відповідачем дій щодо часткового погашення заборгованості.

Доводи апеляційної скарги про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не обґрунтований належними та допустимими доказами, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки розрахунок заборгованості за кредитним договором був перевірений судом, який визнає його належним та допустимим доказом у справі. Відповідач, в свою чергу, у відповідності до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України не надав суду належних доказів у спростування вимог позивача та наданих позивачем доказів, не заявляв відповідні клопотання.

За таких умов доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2024року.

Судді: