ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9025/24 Справа № 199/1285/24 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Друга дніпровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності за набувальною давністю,

- за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бур`янський Андрій Вікторович,

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

20.02.2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Друга дніпровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, визнання права власності за набувальною давністю, в якому позивач просив:

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. 17.11.2021 року на ім`я ОСОБА_2 на частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі № 3-1209 та визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на частину квартири АДРЕСА_2 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. 17.11.2021 року на ім`я ОСОБА_2 на 1/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 та визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. 17.11.2021 року на ім`я ОСОБА_2 на 1/8 частину земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: :02:030:0182 за адресою: АДРЕСА_3 та визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на1/8 частину земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер: :02:030:0182 я за адресою: АДРЕСА_3 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори Олехнович Л.Ю. 17.11.2021 року на ім`я ОСОБА_2 на 1/8 частину земельної ділянки площею 0,0355 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер: :02:030:0183 за адресою: АДРЕСА_3 та визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/8 частину земельної ділянки площею 0,0355 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер: :02:030:0183 за адресою: АДРЕСА_3 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Друга дніпровська державна нотаріальна контора про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, визнання права власності за набувальною давністю, залишений без задоволення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

13.08.2024 рокувід ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бур`янський Андрій Вікторовичнадійшла апеляційна скарга в якій ставиться вимога про скасування рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2024 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що у спадкодавця ОСОБА_4 на момент її смерті спадкоємцем за законом була її непрацездатна дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мала право на обов`язкову частку у спадщині, про що було добре відомо спадкоємцю за заповітом - ОСОБА_2 .

Отже, половина обов`язкової частки з всього майна, яка належала померлій ОСОБА_4 , належить її непрацездатній дочці, ОСОБА_3 , яка спадщину після померлої ОСОБА_4 не прийняла та від обов`язкової частки у спадщині після померлої матері фактично відмовилася.

Що стосується відповідача ОСОБА_2 , то як спадкоємець за заповітом після померлої ОСОБА_4 , він не подавав до нотаріальної контори заяви про вступ у спадщину за законом, а тому не має права на обов`язкову частку у спадщині, яка мала належати ОСОБА_3 - непрацездатній дочці спадкодавця ОСОБА_4 .

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходив.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Представник ОСОБА_1 адвокат Бур`янський А.В. доводи апеляційної скарги підтримав.

Представник ОСОБА_2 адвокат Усик О.А. проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Від Другої дніпровської державної нотаріальної контори надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2013 року та ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2013 року за ОСОБА_4 визнано право власності на частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, ОСОБА_5 , а за ОСОБА_1 визнано право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після померлого батька, ОСОБА_5 .

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.03.2014 року у справі № 175/6005/13-ц за ОСОБА_1 визнано право власності на 3/8 частини домоволодіння та дві земельні ділянки, що розташовані в АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , а також визнано право власності за ОСОБА_4 на 1/8 частину домоволодіння та по 1/8 частині на дві земельні ділянки, що розташовані в АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/8 частину земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 1/8 частину земельної ділянки площею 0,0355 га для ведення особистого селянського господарства що розташовані в АДРЕСА_3 .

Як убачається з матеріалів спадкової справи, спадкоємцем за заповітом до майна померлої ОСОБА_4 є її онук, ОСОБА_2 , інших спадкоємців судом не встановлено.

ОСОБА_2 спадщину після померлої ОСОБА_4 прийняв та йому державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на: частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/8 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/8 частину земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 1/8 частину земельної ділянки площею 0,0355 га для ведення особистого селянського господарства що розташовані в АДРЕСА_3 .

Позивач ОСОБА_1 не є спадкоємцем за законом чи за заповітом до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , права на спірне спадкове майно не набув.

Встановивши зазначені обставини справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не доведено наявність правових підстав для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, виданих державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори спадкоємцю за заповітом ОСОБА_2 до майна померлої ОСОБА_4 та визнання за ним права власності на вказане спадкове майно на підставі статті 344 ЦК України, так як встановлені під час розгляду обставини та надані позивачем докази вказують на відсутність необхідних складових, як то добросовісність користування майном, відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб, безперервність користування протягом 10 років та відсутність документів, які б свідчили про наявність у позивача прав на спірне майно та відсутність добросовісних власників на це майно.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі не зазначено, хто, яким чином та які саме права позивача порушив.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач не є спадкоємцем ні за заповітом ні за законом, тож його права порушено не було, а отже не має чого й відновлювати.

Ян зазначено у постанові ОП КГС ВС від 16.10.2020 у справі No910/12787/17, за змістом статей 203, 215, 217 ЦК України оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття заінтересована особа такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним,спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша законна реалізація заінтересованою особою її прав.

Самі по собі дії осіб щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

У цій справі позов про визнання недійсними кредитних договорів у частині сплати винагороди за користування кредитом подала особа, яка не була стороною кредитних договорів, - заінтересована особа.

ОП КГС ВС зазначила, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме підтвердити, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

ОП КГС ВС зазначила, що порушенням розуміється такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Отже, наявність у спірних кредитних договорах (у яких позивач не є стороною) положень про сплату позичальниками відповідачами винагороди за користування кредитом не свідчить про безумовне порушення умовами кредитних договорів майнових прав позивача як особи, яка стала власником майна, переданого в іпотеку для забезпечення виконання зобов`язань за цими кредитними договорами. За наслідками задоволення такого позову має відбуватися поновлення (захист) майнових прав позивача або ж його інтереси можуть бути реалізовані, внаслідок чого він зможе набути прав.

ОП КГС ВС вбачає за доцільне відступити від висновку, викладеного у раніше ухваленій постанові Верховного Суду від 10.10.2019 у справі No904/8902/17, в частині наявності підстав та правомірності задоволення позову про визнання недійсними умов договору, стороною якого позивач не є, без дослідження і встановлення обставин порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача внаслідок укладання оспорюваного договору.

Тож враховуючи приписи статті 263 ЦПК України, практику Верховного Суду, доводи апеляційної скарги задоволенню не підлягають.

Позивач не є заінтересованою особою, яка має конкретний майновий інтерес в оспорюваному правочині, тож правових підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бур`янський Андрій Вікторович залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 29.10.2024 року.

Судді: