МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 467/1511/23
Провадження № 22-ц/812/822/24
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Панькова Д.А. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2023 року позивач ОСОБА_2 через свого представника адвоката Шалару О.І. звернувся з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, який був встановлений рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.10.2020 року у справі № 484/2249/20.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 25 вересня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , було укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Первомайську Первомайського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, про що 25.09.2010р. було складено відповідний актовий запис № 357. Від даного шлюбу у позивача та відповідачки народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.02.2021р. (справа № 484/3982/20) шлюб між ними був розірваний.

Рішенням Первомайського міського суду Миколаївської області від 15 жовтня 2020 року (справа № 484/2249/20) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 були стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 14.07.2020 року щомісячно, до досягнення нею повноліття. Виданий на підставі цього рішення виконавчий лист від 18.04.2023 став підставою для відкриття виконавчого провадження № 71821641 від 17.05.2023 року, відповідно до якого здійснюються зазначені відрахування.

06 грудня 2022 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 . Від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежно від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Позивач проживає у шлюбних відносинах з іншою дружиною з 2022 року, ведуть спільне господарство, є главою сім`ї і повинен забезпечувати себе, свою дружину і свою дитину у цьому шлюбі. Наявність укладеного другого шлюбу та народження другої дитини підтверджує істотну зміну матеріального або сімейного стану позивача.

Таким чином, особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Позивач є єдиним, хто забезпечує сім`ю, на його утриманні знаходяться діти дружини ОСОБА_9 : ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та мати його дружини - ОСОБА_12 , яка, у зв`язку з воєнним станом, що був введений в України з 24.02.2022р. залишилася без роботи та без доходу.

Вважає, що діти позивача повинні знаходяться у рівних умовах, а це на даний час, не відповідає дійсності, тому зменшення аліментів з 1/4 до 1/6 частки буде співмірним для рівного забезпечення дітей позивача.

Посилаючись на викладене, а також на положення ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180, 182, 183, 184, 192 СК України, просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.10.2020р. у справі № 484/2249/20, з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задоволено частково. Зменшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.10.2020 року у справі № 484/2249/20 з 1/4 частки на 1/5 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили, до повноліття дитини.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що згідно виконавчого листа від 15.10.2020 року у справі № 484/2249/20 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 14.07.2020 року щомісячно, до досягнення нею повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_6 позивач уклав шлюб з ОСОБА_7 . Від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Враховуючи викладене, а також проаналізувавши положення ст. 181, 182, 191, 192 СК України, пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд першої інстанції вважав встановленим, що у позивача дійсно змінилося матеріальне положення, оскільки у позивача з`явилася нова родина, він повторно одружився з ОСОБА_7 , має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , а тому з урахуванням даних обставин, вважав за можливе зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача за судовими рішеннями від 15.10.2020 року у справі № 484/2249/20 з 1/4 частини до 1/5 частини всіх видів заробітку, на утримання доньки ОСОБА_14 , щомісячно до досягнення нею повноліття, з метою якнайкращого забезпечення інтересів всіх дітей позивача, які мають рівні права на утримання від батька.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду від 12 березня 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що визначений рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.10.2020 р. у справі № 484/2249/20 розмір аліментів є розумним та сприяє якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, тому зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів з підстав зміни його сімейного стану, а саме наявності іншої дитини, у зв`язку з чим змінився його майновий стан без встановлення підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі не є підставою для зміни розміру аліментів.

Вказує, що питання щодо підстав для зменшення розміру аліментів неодноразово досліджувалось Верховним Судом, за результатом чого був сформований висновок, викладений в постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, згідно з яким відповідно до судового рішення розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямоване на належне забезпечення дитини, та суперечитиме її інтересам.

В постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 зазначається, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, адже позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Вважає, що при ухваленні оспорюваного рішення суд не врахував вимоги п. 1 ч.3, п.п.3, 4, 6 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, оскільки рішення не містить мотивованої оцінки аргументів відповідачки щодо відсутності підстав для задоволення позову, які були викладені у відзиві; яким чином порушуються права позивача за захистом яких мало місце звернення до суду та чи взагалі було порушено будь-яке його право та в чому полягало таке порушення; мотиви неврахування правових висновків Верховного Суду, наведених у відзиві, та незастосування ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 3,18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року щодо приділення першочергової уваги інтересам дитини.

Також на думку апелянта, судом першої інстанції не було досліджено та встановлено обставин погіршання майнового стану позивача, у зв`язку з наявністю іншої дитини від іншого шлюбу, не враховано розмір доходів останнього та відсутність можливості сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі. Рішення суду не містить інформації про встановлення таких обставин.

Вказує, що позивач жодним чином не підтверджує належними та допустимими доказами погіршення свого матеріального стану, у тому числі із народженням іншої дитини. Так, судом не встановлено, що частина всіх доходів позивача не перевищує 50% його заробітної плати.

Не було враховано при ухваленні рішення судом також стан здоров`я дитини, який було підтверджено доказами, доданими до відзиву. Тобто, дитина потребує систематичного лікування, проблеми зі здоров`ям дитини є постійними та хронічними. ОСОБА_4 потребує постійного додаткового догляду, у неї були часті прояви закрепу, що зумовило у 2021 році виявлення патології кишківника та постановкою діагнозу - Доліхосигма, Колит. Лікування цих хвороб потребує постійного нагляду лікаря, корегування схем лікування та своєчасної зміни медичних препаратів, а також дотримання дієти та проходження періодичних сеансів масажу. Позивач знає про стан здоров`я дитини, проте весь обов`язок піклування про стан здоров`я доньки наразі забезпечує відповідачка сама. Позивач бачиться з дитиною декілька разів на рік.

Також апелянт вказує, що позивач посилається на зміну свого сімейного стану у зв`язку з народженням сина 26.07.2022 року та укладенням нового шлюбу 06.12.2022 року, проте він звернувся до суду з вимогою про зменшення розміру аліментів 05.12.2023 року. З моменту настання підстав зміни сімейного стану і зверненням позивача до суду пройшов один рік та п`ять місяців. Це досить довгий проміжок часу, що може свідчити про те, що зміна сімейного стану протягом цього періоду не була настільки вагомою як стверджує позивач.

Водночас позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, який є його матеріальний стан на теперішній час. Саме ж по собі народження у позивача другої дитини, є самостійною, але не безумовною правовою підставою саме для зменшення, вже визначеного судовим рішенням, розміру аліментів на утримання сина у порядку ст. 192 СК України без надання відповідних доказів зміни матеріального стану, погіршення чи поліпшення здоров`я позивача по зрівнянні з тим, які були до видачі судового рішення.

Крім того, вважає, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Позивач є працездатною особою, має можливість заробляти на життя своєю працею, а зменшення розміру стягнутих аліментів негативно вплине на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій, повторюючи обставини, зазначені в позовній заяві, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

В судове засідання учасники процесу не з`явилися про час і місце розгляду були повідомлені належним чином.

Оскільки учасники справи повідомлені про час і місце розгляду справи і у справі є достатньо доказів для прийняття рішення у справі, апеляційний суд відхиляє клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).

Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги та зменшуючи розмір стягнутих на утримання дочки ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача змінилося матеріальне положення, оскільки він одружився з ОСОБА_7 , має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_13 , а тому з урахуванням даних обставин вважав за можливе зменшити розмір аліментів, що стягуються з позивача за судовим рішенням від 15.10.2020 року у справі № 484/2249/20 з 1/4 частини до 1/5 частини всіх видів заробітку, на утримання доньки ОСОБА_14 , щомісячно до досягнення нею повноліття, з метою якнайкращого забезпечення інтересів всіх дітей позивача, які мають рівні права на утримання від батька.

Проте до такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального закону.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (пункт 3 частини шостої статті 19 ЦПК України\

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті (пункт 1 частини перша та друга статті 274 ЦПК України).

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя (пункт 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункт 7 частини третьої статті 376 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2023 року в справі № 682/2454/22 вказано, що: «Посилання у касаційній скарзі представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про те, що дана справа підлягає розгляду у порядку спрощеного провадження є безпідставні.

Відповідно до пункту 3 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, зокрема, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства). Частина четверта статті 274 ЦПК України містить імперативну норму, яка визначає перелік справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження. Цей перелік ґрунтується на класифікації справ за матеріально-правовою ознакою, тобто за характером спірних матеріально-правових відносин.

У порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя (пункт 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України).

Враховуючи предмет та правові підстави позову у цій справі, вона є справою що виникають із сімейних правовідносин, а отже, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України не може розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження (пункт 7 частини третьої статті 376 ЦПК України). За таких обставин порушення судом першої інстанції норм процесуального права стало підставою для скасування апеляційним судом рішення суду першої інстанції відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України та розгляд справи по суті заявлених вимог».

Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).

Аналогічний правовий висновок містить у постанові Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 752/1058/23.

У справі, що переглядається позивачем заявлено позов про зменшення розміру аліментів.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 січня 2024 року відкрито провадження в справі та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 10 годину 00 хвилин 15 лютого 2024 року (а. с. 38).

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в справі спір виник з сімейних відносин, та не стосувався стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплати додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексації аліментів, зміни способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділу майна подружжя, а тому ця справа не могла бути розглянутою за правилами спрощеного позовного провадження, чим порушив норми процесуального права, що в свою чергу є обов`язковою підставою для скасування рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2024 року відповідно до пункту 7 частини третьої статті 376 ЦПК України та ухвалення нового судового рішення.

Приймаючи остаточне рішення у справі, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, визначаючи юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається зі змісту позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, він просив саме зменшити розмір аліментів, стягнутих рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2020 року користь ОСОБА_5 на утримання дочки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення донькою повноліття, посилаючись на ст. 192 СК України.

Тобто, позивачем було чітко визначений предмет позову (спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачки), а також викладені обставини, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, тобто підстави позову, які згідно зі ст. 175 ЦПК України суд не може змінити без згоди позивача.

Аналіз позовної заяви свідчить про те, що предметом позову у даній справі є саме зменшення розміру визначених рішенням суду аліментів.

Частиною першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду на утримання дочки ОСОБА_14 з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку боржника, посилаючись на зміну сімейного стану та наявність у нього на утриманні ще однієї дитини, а саме сина ОСОБА_13 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також на те, що на його утриманні перебувають діти дружини ОСОБА_9 : ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та мати його дружини - ОСОБА_12 , яка, у зв`язку з воєнним станом, що був введений в України з 24.02.2022р. залишилася без роботи та без доходу. Посилаючись на те, що діти позивача повинні знаходяться у рівних умовах, що на даний час не відповідає дійсності, просив зменшити аліменти з 1/4 до 1/6 частки, що буде співмірним для рівного забезпечення дітей позивача.

При цьому позивач наголошував, що зміна сімейного стану є самостійною підставою для зменшення чи збільшення розміру аліментів, а наявність укладеного другого шлюбу та народження другої дитини підтверджує істотну зміну матеріального або сімейного стану позивача.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що з позивача на користь відповідачки були стягнуті аліменти на утримання дочки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2020 року у розмірі частини з усіх видів його заробітку(доходу). 18 квітня 2023 року був виданий виконавчий лист, а 17 травня 223року відкрито виконавче провадження на виконання зазначеного виконавчого листа (а. с.5,6).

06 грудня 2022р. позивач уклав шлюб з ОСОБА_7 (а. с.7), а ІНФОРМАЦІЯ_9 у них народився син ОСОБА_13 (а. с. 8).

Зазначені обставини свідчать про те, що сімейний стан позивача по зрівнянні з тим, який був на час прийняття Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області рішення від 15 жовтня 2020 року дійсно змінився.

Як убачається зі змісту рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2020 року (а. с.9-10) на час винесення судом рішення про стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_14 , ОСОБА_2 працював в СТОВ «Промінь» дояром та його сукупний дохід за період з лютого по липень 2020 року становив 52906,15грн., що свідчить про те, що його середній заробіток в місяць становив 8817грн.

Як на підставу зменшення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_14 позивач посилався на погіршання свого матеріального стану після ОСОБА_15 сина ОСОБА_13 , якого він також повинен утримувати, а також на необхідність утримувати дітей його дружини від першого шлюбу та матері дружини.

Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження того, яким є його матеріальний стан на час звернення до суду з даним позовом про зменшення розміру аліментів, позивач не надав та не посилався на них в позовній заяві.

Саме ж по собі народження у позивача другої дитини не є достатньою правовою підставою саме для зменшення розміру вже визначеного судовим рішенням розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_14 у порядку ст. 192 СК України без надання відповідних доказів зміни матеріального стану, погіршення чи поліпшення здоров`я позивача по зрівнянні з тим, які були на час ухвалення рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2020 року.

Наявність у новій створеній з ОСОБА_7 сім`ї неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не впливає на зобов`язання позивача щодо утримання його неповнолітньої дочки ОСОБА_14 .

При цьому колегія суддів враховує, що згідно заочного рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 18 травня 202 року у справі №467/345/2 встановлено, що батьком двох неповнолітніх дітей ОСОБА_9 : ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_18 і даним рішенням з ОСОБА_18 на користь ОСОБА_9 стягнено аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частки від усіх видів його заробітку(доходу).

Належних та допустимих доказів того, що позивач після цього усиновив неповнолітніх дітей ОСОБА_9 матеріали справи не містять і на це не посилався позивач в позові.

Отже, матеріалами справи не підтверджується обов`язок позивача щодо утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_9 , а сама по собі наявність у новій сім`ї позивача неповнолітніх дітей, на утримання яких він разом із їх матір`ю витрачають кошти, не є достатньою правовою підставою саме для зменшення розміру вже визначеного судовим рішенням розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_14 у порядку ст. 192 СК України без надання відповідних доказів зміни матеріального стану, погіршення чи поліпшення здоров`я позивача по зрівнянні з тим, які були до ухвалення судового рішення.

Відсутні в матеріалах справи також будь-які докази, що підтверджують факт наявності у позивача зобов`язання утримувати тещу, більш того матеріали справи не містять доказів проживання їх однією сім`єю.

Інших належних та допустимих доказів зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення його здоров`я позивачем суду надано не було.

Аналіз зазначених обставин свідчить про те, що в межах заявлених позовних вимог та наданих суду доказів відсутні правові підстави для зменшення розміру аліментів на утримання дочки ОСОБА_14 через зміну сімейного стану позивача, оскільки доказів того, що це істотно вплинуло і на зміну його матеріального стану в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення суду, матеріали справи не містять.

Слід також зазначити, що у разі розгляду спору в позовному провадженні, законодавець не визначає точних розмірів аліментів, які підлягають стягненню з одного із батьків на утримання дітей, а визначає тільки їх мінімальний розмір, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. При цьому мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст. 182 СК України). При визначенні ж конкретного розміру аліментів суд крім стану здоров`я та матеріального становища дитини та стану здоров`я і матеріальне становище платника аліментів, враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що сама по собі зміна сімейного становища платника аліментів без доведення того, що це вплинуло на можливість платника аліментів виплачувати аліменти в раніше визначеному судовим рішенням розмірі, є самостійною та достатньою підставою для зменшення розміру аліментів.

При цьому колегія суддів виходить з того, що ст. 192 СК України дійсно передбачена можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійні підстави для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасного настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану.

Проте, згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім того, відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України).

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч.1 ст. 84 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і як наслідок матеріальний стан, оскільки у іншому шлюбі має сина ОСОБА_19 та інших утриманців.

Отже, саме позивач повинен був довести обставини, які мають значення для вирішення спору за ст. 192 СК України, зокрема, і те, що зміна його сімейного становища вплинула на можливість виплачувати ним аліменти на утримання дочки ОСОБА_14 в раніше визначеному судовим рішенням розмірі та надати відповідні докази, що позивачем зроблено не було.

При цьому колегія суддів враховує, що згідно із частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_14 відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.10.2020 року відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без підтвердження того, що народження другої дитини та необхідність її утримання вплинула на можливість сплачувати аліменти на дочку у раніше визначеному судовим рішенням розмірі, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачкою дочки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме її інтересам.

Таким чином, сукупний аналіз наявних у справі доказів та встановлених на підставі їх дослідження фактичних обставин, свідчать про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів без доведення того, що це вплинуло на можливість сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 15.10.2020 року у справі № 484/2249/20 з 1/4 частки на 1/6 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття дитини відмовити.

Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 24 травня 2024 року