Провадження № 22-ц/801/2143/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Стадника І.М.,

суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Дончака Дмитра Михайловича

на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Сичука М.М.,

у справі №127/17128/24

за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (позивач)

до ОСОБА_1 (відповідач)

про стягнення заборгованості,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року АТ «Акцент-Банк» звернулося в міський суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 05.01.2015 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, на підтвердження чого підписала відповідну анкету-заяву. Підписанням анкети-заяви відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір. Відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 34,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 24.04.2024 року позивач нарахував заборгованість за кредитом у розмірі 43 206 грн 61 коп., з яких: 28 437 грн 23 коп. заборгованість за кредитом, 14 769 грн 38 коп. заборгованість по відсоткам, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Крім того, просив стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3 028 грн 00 коп.

Рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.01.2015 року в розмірі 28 437 (двадцять вісім тисяч чотириста тридцять сім) гривень 23 копійки - заборгованість за кредитом та судовий збір у розмірі 1 992 гривні 93 копійки.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1 709 гривень 16 копійок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Дончака Д.М. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що позивачем незаконно нараховано суму процентів, оскільки такі безпідставно додавались до тіла кредиту, так як не були передбачені анкетою-заявою. Натомість суд не з`ясував ці обставини, не перевірив контр-розрахунок відповідача та не провів власний розрахунок.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

21 жовтня 2024 року до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача ОСОБА_2 , до якого додано паспорт споживчого кредиту, оскільки такий не подавався із позовом.

Відповідно до частини 3 статті 359 ЦПК України, в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Частиною 1 статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини 2 статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження від 19 вересня 2024 року позивачеві надано п`ятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали про відкриття апеляційного провадження разом із апеляційною скаргою та додатками до неї, доставлена до електронного кабінету позивача 19 вересня 2024 року о 19.00 год, тобто пізніше 17 години, що підтверджується звітом про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, а тому в силу частини 6 статті 272 ЦПК України, слід вважати, що вказані документи отримані 20 вересня 2024 року.

Разом з тим, відзив на апеляційну скаргу представником позивача подано засобами поштового зв`язку лише 18 жовтня 2024 року.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивач не був позбавлений можливості у строк, встановлений апеляційним судом, подати відзив на апеляційну скаргу або подати до апеляційного суду заяву про продовження такого строку, однак таких звернень до суду апеляційної інстанції у встановленому порядку не надходило.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, відзив на апеляційну скаргу разом з доданими документами підлягає залишенню без розгляду, оскільки він поданий до суду поза межами встановленого судом строку.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 вересня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 02 жовтня 2024 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду, який вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що стороною у справі подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі, яка не відноситься до категорії тих, що не може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК України) з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (43 206,61 грн), колегією суддів вирішено призначити її розгляд в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що 05.01.2015 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку, за змістом якої остання підтвердила, що погоджується із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та користування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Із анкети-заяви від 05.01.2015, розрахунку заборгованості за договором та виписці по картці за період з 05.01.2015 по 24.04.2024 року, встановлено, що відповідач дійсно користувалася кредитними коштами, а також здійснювала часткове погашення заборгованості протягом вказаного періоду.

Відповідно до довідки за лімітами з ініціативи відповідача Банком було здійснено збільшення кредитного ліміту за період з 05.01.2015 по 24.04.2024 року до суми 28 500 грн.

Зазначені докази по справі повністю підтверджують той факт, що відповідачкою дійсно було отримано від позивача кредит внаслідок підписання Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відкрито картковий рахунок на який було зараховано кредитні кошти, а тому вказані докази надані позивачем повністю спростовують твердження представника відповідача про те, що відповідачу не була видана кредитна карта та позивач неодноразово змінював кредитний ліміт на карті шляхом його збільшення, при цьому такі зміни відбувалися без узгодження з відповідачем.

Позиція апеляційного суду

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, зокрема в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не обумовили у письмовому вигляді відсотки за користування кредитом, оскільки положень про розмір відсотків підписана відповідачем Анкета-заява від 05.01.2015 року не містить. А тому підлягає стягненню лише заборгованість за кредитом (тіло кредиту) в сумі 28437, 23 грн, так як відповідач отримувала кошти, шляхом зарахування їх на картку, та через неналежне виконання обов`язку повернути їх утворилась заборгованість у цій сумі.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує, що воно оскаржується відповідачем в частині задоволених вимог, зокрема, в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

За приписами частин 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність між сторонами правовідносин, що виникли з кредитного договору б/н від 05.01.2015 між відповідачем та АТ «Акцент-Банк».

На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно з довідкою, доданою до позову, відповідачу було відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 строком до 2020 року та № НОМЕР_3 строком дії до 2026 року.

З довідки за лімітами, виданої АТ «А-Банк» вбачається, що ОСОБА_1 09.06.2015 року встановлено суму кредитного ліміту в розмірі 17 000 грн; 30.08.2016 року ліміт збільшено до 19 000 грн; 07.02.2017 року ліміт збільшено до 24 000 грн; 29.08.2023 року ліміт збільшено до 28 437,23 грн, а потім цього ж дня до 28 500 грн.

Випискою за договором по картковим рахункам відповідача у взаємозв`язку з іншими відомостями, наданими позивачем, підтверджується, що ОСОБА_1 , починаючи з 05 січня 2015 року активно користувалась банківською карткою, що видавалась їй, як платіжним засобом дебетно-кредитного типу в споживчих цілях шляхом поповнення мобільного, здійснення покупок, погашення заборгованості, тощо.

До кредитного договору банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила», витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна» та «Універсальна GOLD», які відповідачем не підписано.

Пунктом 2.1.12.1. Умов та правил, закріплено, що форма надання кредитного ліміту: «Фінансовий» кредитний ліміт може бути використаний для отримання готівкових грошових коштів з картрахунку і безготівкових розрахунків за придбані товари чи послуги.

Згідно п. 2.1.2.1 Витягу з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» для надання послуг Банк видає Клієнту Картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта і Заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають Договір про надання банківських послуг. Датою укладання Договору є дата одержання Картки, зазначена в Заяві.

Відповідно до п. 2.1.2.3., 2.1.2.4. Умов та правил, після одержання банком від клієнта необхідних документів, а також Заяви банк виконує перевірку наданих документів і приймає рішення щодо можливості встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку у будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

У п. 2.1.3.5. Умов та правил закріплено, що клієнт доручає банку здійснювати списання коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні термінів платежів, а також списання коштів з картрахунку у разі настання термінів платежів по інших договорах клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межа платіжного ліміту картрахунку. Банк здійснює списання коштів у грошовій одиниці України/іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті/національній валюті України за договором, і покупку/продаж іноземної валюти на Міжбанківському Валютному Ринку України. Списання коштів з будь-якого рахунку клієнта, відкритого банком, оформлюється меморіальним ордером.

Відповідно до п. 2.1.5.5., 2.1.5.6. Умов та правил, клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитним договором, відсотками за його використання, за перевитрату платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов`язань за договором на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (в тому числі простроченого кредиту та овердрафта), оплати винагороди банку.

Погашення кредиту поповнення картрахунку держателя, здійснюється шляхом внесення коштів у готівковому або безготівковому порядку і зарахування їх банком на картрахунок держателя, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору (п.2.1.12.3. Умов та правил).

В п. 2.1.12.4. Умов та правил, закріплено, що термін внесення обов`язкового платежу по кредиту (далі «Платіж»), а також овердрафту до 1-го числа місяця наступного за звітним. Платіж включає плату за користування кредитом, передбаченому тарифами, і частина заборгованості по кредиту. Термін повернення овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення овердрафту; Термін погашення відсотків по овердрафту щомісячно за попередній місяць до 1-го числа.

Відповідно до п. 2.1.12.5. Умов та правил, термін погашення кредита (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками без встановленого мінімального обов`язкового платежу встановлюється в наступному порядку: термін погашення відсотків по кредитах і комісій щомісячно за попередній місяць; згідно зі ст. 212 КЦУ у разі наявності прострочених кредитів (Овердрафту) терміном повернення кредиту (Овердрафту) в повному обсязі є 211-й день з моменту виникнення такої заборгованості; строк повернення Овердрафту в повному обсязі протягом 30 днів з моменту виникнення Овердрафту; термін погашення відсотків за офердрафтом щомісячно за попередній місяць до 25-го числа поточного; термін погашення штрафів і пені за кредитом з дня нарахування.

Згідно п. 2.1.12.6.1. Умов та правил, у разі виникнення прострочених зобов`язань на суму від 100 грн, включаючи зобов`язання, обумовлені пп. 2.1.12.6.2., 2.1.12.8.1. Умов та правил, Клієнт сплачує банку пеню, у відповідності до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування процентів по кредиту.

Відсотки за користування кредитом (кредитним лімітом) та/або овердрафтом нараховуються в дату їх сплати, передбаченому п. 12.3. і п. 12.4., при цьому відсотки розраховуються щомісячно за кожний календарний день за фактично витрачені в рахунок кредиту та/або Овердрафту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку до дня, коли кредит (кредитний ліміт) та/або Овердрафт стають простроченими кредитами. У разі непогашення суми простроченого кредиту (кредитного ліміту, кредитної лінії), овердрафту або його частини понад 210 днів, увесь кредит (Овердрафт) вважається простроченим і нарахування з дати перекладу кредиту (овердрафту) у статус прострочених боргових зобов`язань проводяться згідно з п.п. 12.5.1. (п.п. 2.1.12.6.2. та 2.1.12.6.3.).

Відповідно до п. 2.1.12.8. Держатель доручає списувати з будь якого рахунку Держателя, відкрито в Банку, зокрема з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення Боргових зобов`язань, у тому числі Мінімального обов`язкового платежу, якщо Мінімальний обов`язковий платіж вказаний в Заяві Клієнта і в Пам`ятці клієнта, а також списання помилково перерахованих сум, за якими Держатель не є належним одержувачем. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку.

Пунктом 2.1.12.9 Умов та правил закріплено, що банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов`язань у цілому або в певній Банком частки у разі невиконання Клієнтом та/або довіреною особою Клієнта своїх Боргових та інших зобов`язань за цим Договором.

Таким чином, розмір відсотків за користування кредитом визначено тільки Умовами та Правилами надання банківських послуг, які, як встановлено судом, відповідачу не були відомі, оскільки вона їх не підписувала. Відповідач підписала лише заяву позичальника від 05 січня 2015 року, яка містить відомості про анкетні дані позичальника, її підпис та підпис відповідальної особи банку.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що паспорт споживчого кредиту, без поважних причин не був долучений позивачем до позовної заяви, а поданий разом з відзивом на апеляційну скаргу відповідача, який залишений без розгляду як зазначено вище.

Як вбачається з розрахунку, проведеного банком станом на 24.04.2024 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 43 206 грн 61 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 28 437 грн 23 коп. та заборгованості по відсоткам в сумі 14 769 грн 38 коп.

Однак матеріали справи не містять підтверджень того, що відповідач ознайомилася з Тарифами та Умовами і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку від 05 січня 2015 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.

Роздруківка із сайту позивача не є належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини 1 статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено в пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1, 3 статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Також, колегія зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 05 січня 2015 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Відповідно до вимог частини 2 статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто тільки щодо стягнення тіла кредиту.

Водночас з наданого АТ «А-Банк» розрахунку апеляційним судом встановлено, що розмір заборгованості відповідача за кредитним договором визначено з урахуванням відсотків, які нараховані згідно з умовами обслуговування рахунків фізичної особи, а тому цей розрахунок не є належним доказом щодо розміру коштів, які фактично отримані позичальником, та його заборгованості.

Не є належним та допустимим доказом у розумінні статей 77, 78 ЦПК України витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» та Тарифи користування кредитних карт «Універсальна» та «Універсальна gold», як такі, що містять посилання на загальні умови кредитування у ПАТ Акцент-Банк з обслуговування цих кредитних карток, а також вони не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 05 січня 2015 року шляхом підписання заяви-анкети, в якій відсутня базова процентна ставка. А відтак відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена в формі сплати процентів за користування кредитними коштами

Крім того, як вбачається з наданого банком розрахунку заборгованості, загальний залишок заборгованості за кредитом (тіло кредиту) становить 28 437,23 грн.

Проте фактично ця сума не є заборгованістю лише за тілом кредиту, оскільки банком всупереч закону та умовам договору до тіла кредиту зараховувалися й інші нарахування.

Так, ОСОБА_1 неодноразово вносила кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості, однак сплачені нею кошти розподілялись банком на погашення процентів, які передбачені Умовами обслуговування рахунків фізичної особи, що відповідачем не підписані, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, в зв`язку з чим заборгованість зростала.

При цьому, як вбачається з виписки по картці ОСОБА_1 , банком також здійснювалось автоматичне списання відсотків, списання (без зазначення, що саме списується), щомісячні платежі, що теж враховано ним як заборгованість за тілом кредиту, однак не є фактично такою.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що внаслідок таких дій банку тіло кредиту безпідставно збільшено на суму нарахованих та несплачених відповідачем відсотків за користування кредитом та невраховані в погашення боргу списані суми відсотків, однак з одного боку фактично зазначена сума позичальником не витрачалася, а з іншого - заборгованість за тілом кредиту не зменшувалась, а тому визначена банком заборгованість за тілом кредиту з урахуванням відсотків є необґрунтованою.

За таких обставин, нарахування заборгованості в частині відсотків здійснювалось банком неправомірно, а відтак не підлягає стягненню, при цьому кошти, автоматично списані в рахунок відсотків з карткового рахунку ОСОБА_1 слід вирахувати при визначенні загального розміру заборгованості.

Наведене також узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі № 545/2248/17.

Із виписки по картці клієнта ОСОБА_1 за період з 05 січня 2015 року по 10 квітня 2024 року (в самій виписці першою зазначеною датою є 05 січня 2015 року, останньою 10 квітня 2024 року), в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей вбачається, що за вказаний період на рахунок ОСОБА_1 було надходжень усього на суму 412 192,33 грн.

За цей же період банком було безпідставно нараховано процентів на поточну заборгованість на суму 98 894 грн, застосовано списання без зазначення підстав і характеру такого списання на суму 102 253 грн.

Зазначені суми значено перевищують суми заборгованості за розрахунками банку, а відтак подальша перевірка правильності нарахування і погашення заборгованості за кредитним договором позбавлена будь-якого сенсу.

Отже місцевий суд не звернув увагу на те, що з виписки по картці клієнта ОСОБА_1 за період з 05 січня 2015 року по 10 квітня 2024 року, вбачається, що окрім тіла кредиту, також з рахунку відповідача списувалися кошти на погашення відсотків за використання кредитного ліміту, штрафи, інші платежі, розмір та порядок нарахування яких сторонами у кредитному договорі не узгоджувались.

Оскільки в анкеті-заяві від 05 січня 2015 року відсутня домовленість сторін про сплату відсотків, судова колегія вважає неправомірним та безпідставним нарахування банком відсотків за користування кредитом та зарахування цих коштів до заборгованості по тілу кредиту.

Колегія суддів звертає увагу, що за відсутності узгоджених сторонами умов кредитування, банк має право вимоги повернення лише фактично отриманої та не повернутої позичальником суми кредитних коштів.

При цьому, ні Законом, ні умовами кредитного договору не передбачено процедури здійснення взаємозаліку між внесеними позичальником на свій картковий рахунок коштів у якості погашення тіла кредиту, за рахунок яких можливо було б погашати відсотки, штраф та інші нарахування, що фактично було зроблено банком.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не заявляв, тоді як підстави стягнення відсотків згідно частиною 1 статті 1054 ЦК України, статтею 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» - відсутні, оскільки не погоджені сторонами зобов`язання.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду.

Щодо судових витрат

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 3 633,60 грн сплачений останньою за подання цієї скарги.

Керуючись статтями 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Дончака Дмитра Михайловича задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 серпня 2024 року скасувати, та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у сумі 3 633,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І.М. Стадник

Судді: Ю.Б. Войтко

І.В. Міхасішин