Провадження № 22-ц/811/2081/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Матяш С.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Львівської державної лісовпорядної експедиції на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської державної лісовпорядної експедиції про стягнення невиплачених при звільненні коштів, які входять до складових заробітної плати, зобов`язання здійснити перерахунок і виплату компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської державної лісовпорядної експедиції про стягнення невиплачених при звільненні коштів, які входять до складових заробітної плати, зобов`язання здійснити перерахунок і виплату компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків їх виплати. Заявою від 06.03.2020 року позовні вимоги збільшив та, в кінцевому, просив: зобов`язати відповідача Львівську державну лісовпорядну експедицію здійснити перерахунок належних йому сум коштів у вигляді донарахування основної заробітної плати згідно галузевих та колективних угод у період з 26.10.1999 року по 31.01.2000 року, з 24.01.2001 року по 31.01.2001 року, з 11.03.2003 року по 30.06.2003 року та з 01.09.2004 року по 31.12.2004 року з виплатою різниці нарахованих коштів; зобов`язати відповідача нарахувати та здійснити виплату гарантованої одноразової грошової винагороди за 20 років бездоганної служби в державній лісовій охороні України; зобов`язати відповідача нарахувати та здійснити виплату гарантованої одноразової грошової винагороди за 40 років сумлінної служби і вислугу років в державній лісовій охороні України; стягнути з відповідача суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з 26.10.1999 року по період здійснення виплати.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що він працював у Львівській державній лісовпорядній експедиції та 07.06.2017 року звільнений з роботи на підставі п.6 ст.36 КЗпП України у зв`язку з відмовою працювати із зміненими умовами праці. В день звільнення, з вини відповідача, не було проведено виплату належних йому при звільнені сум, а сааме: не виплачено в повному обсязі основну заробітну плату та не виплачено додаткову заробітну плату згідно з умовами галузевих та колективних угод за періоди з 26.10.1999 року по 31.01.2000 року, з 24.01.2001 року по 31.01.2001 року, з 11.03.2003 року по 30.06.2003 року, з 01.09.2004 року по 31.12.2004 року. Окрім того, йому не надано одноразової грошової допомоги ні за 20 років, ні за 40 років служби, позаяк, він пропрацював у Львівській державній лісовпорядній експедиції 42 роки.

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської державної лісовпорядної експедиції про зобов`язання здійснити перерахунок і виплату заробітної плати. Заявою від 16.10.2020 року позовні вимоги уточнив, вилучивши з переліку позовних вимог вимогу про зобов`язання відповідача здійснити донарахування, надати розрахунки та здійснити виплату сум виплат за період перебування у відрядженні з 01.05.2014 року по 07.06.2017 року, оскільки подібна вимога зазначена в позовній заяві від 05.06.2019 року, по якій відкрито провадження у справі №466/4593/19), та, в кінцевому, просив: зобов`язати Львівську державну лісовпорядну експедицію здійснити донарахування, надати розрахунки та здійснити виплату сум доплат, преміальних виплат, матеріальних допомог, відпускних, виплат за період перебування на лікарняному та інших виплат, які обчислюються від середньої заробітної плати з 01.05.2014 року по 07.06.2017 року; зобов`язати Львівську державну лісовпорядну експедицію здійснити нарахування, надати розрахунки та здійснити виплату компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати з 01.05.2014 року по день виплати.

В обгрунтування вимог позивач покликався на те, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2019 року (справа №461/5903/18), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 17 березня 2020 року, задоволено його позов та стягнуто з Львівської державної лісовпорядної експедиції на його користь не виплачені при звільненні кошти, які входять до складових заробітної плати: заробітної плати за листопад грудень 2016 року в сумі 339,84 грн.; доплати за вислугу років за листопад грудень 2016 року в сумі 88,86 грн.; підвищення посадових окладів на 1% за кожних п`ять років відпрацьованих на підприємстві за період з травня 2014 року по лютий 2017 року в сумі 8253,50 грн.; підвищення посадових окладів на 2% за відповідність спеціальності займаній посаді за період з травня 2014 року по лютий 2017 року в сумі 2121,16 грн.; доплату за вислугу років у зв`язку з підвищенням посадових окладів на 1% за кожних п`ять років відпрацьованих на підприємстві і 2% за відповідність спеціальності займаній посаді за період з травня 2014 року по лютий 2017 року у сумі 2717,25 грн.; доплати за особливий характер праці (складність, напруженість в роботі) згідно Колективної угоди 12% з врахуванням підвищення посадових окладів на 1% за кожних п`ять років відпрацьованих на підприємстві за період з вересня 2014 року по травень 2017 року у сумі і 2% за відповідність спеціальності займаній посаді за період з травня 2014 року по лютий 2017 року 5300,18 грн.; суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати по липень 2018 року у сумі 4001,74 грн., а разом 22822,53 грн.

Зазначає, що вказаним рішенням суду, що набрало законної сили, встановлено порушення, які призвели до неправильного нарахування та виплати заробітної плати в цілому, за наслідком чого, не донараховано та не виплачено сум доплат, преміальних виплат матеріальних допомог, відпускних, виплат за період перебування на лікарняному або відрядженні та інших виплат, які обчислюються від середньої заробітної плати.

Оскільки відповідач не виконує своїх зобов`язань щодо виплати заробітної плати в повному обсязі та тривалий час порушує його права, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 травня 2021 року задоволено клопотання сторін та об`єднано справи в одне провадження №466/10593/19.

24.06.2022 року позивач подав до суду заяву, в якій просив: зобов`язати Львівську державну лісовпорядну експедицію здійснити перерахунок належних йому сум коштів у вигляді донарахування основної заробітної плати згідно галузевих та колективних угод у період з 26.10.1999 року по 31.01.2000 року, з 24.01.2001 року по 31.01.2001 року, з 11.03.2003 року по 30.06.2003 року та з 01.09.2004 року по 31.12.2004 року з виплатою різниці нарахованих коштів; зобов`язати відповідача нарахувати та здійснити виплату гарантованої одноразової грошової винагороди за 20 років бездоганної служби в державній лісовій охороні України; зобов`язати відповідача нарахувати та здійснити виплату гарантованої одноразової грошової винагороди за 40 років сумлінної служби і вислугу років в державній лісовій охороні України; зобов`язати Львівську державну лісовпорядну експедицію здійснити донарахування, надати розрахунки та здійснити виплату сум доплат, преміальних виплат, матеріальних допомог, відпускних, виплат за період перебування на лікарняному та інших виплат, які обсилюються від середньої заробітної плати з 01.05.2014 року по 06.06.2017 року; зобов`язати Львівську державну лісовпорядну експедицію здійснити нарахування, надати розрахунки та здійснити виплату компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати з 26.10.1999 року по період здійснення виплати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року позов задоволено частково.

Зобов`язано Львівську державну лісовпорядну експедицію здійснити перерахунок основної заробітної плати ОСОБА_1 згідно галузевих та колективних угод за період з 26.10.1999 року по 31.01.2000 року, з 24.01.2001 року по 31.01.2001 року, з 11.03.2003 року по 30.06.2003 року, з 01.09.2004 року по 31.12.2004 року із виплатою різниці нарахованих коштів на користь ОСОБА_1 .

Стягнуто з Львівської державної лісовпорядної експедиції на користь ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з 26.10.1999 року по період здійснення виплати.

Зобов`язано Львівську державну лісовпорядну експедицію здійснити донарахування, надати розрахунки та здійснити виплату ОСОБА_1 сум доплат, преміальних виплат, матеріальних допомог, відпускних, виплати за період перебування на лікарняному та інших виплат, які обчислюються від середньої заробітної плати з 01.05.2014 року по 07.06.2017 року.

Зобов`язати Львівську державну лісовпорядну експедицію здійснити нарахування, надати розрахунки та здійснити виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати з 01.05.2014 року по день виплати.

В решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили обидві сторони.

Позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі

Апеляційну скаргу позивач обгрунтовує тим, що грошова винагорода «За бездоганну службу в державній лісовій охороні України» до 18.03.2013 року, виданя наказу №184, та з 18 03.2013 року регулювались по різному: до 18.03.2013 року така винагорода була передбачена додатком 6 Галузевої угоди на 2001 2002 роки (чинної з 24.01.2001 року по 11.03.2003 року); додатком 7 Галузевої угоди на 2003 2005 роки (чинної з 12.03.2003 року по 23.05.2007 року; додатком 8 Галузевої угоди на 2007 рік (чинної з 24.05.2007 року по 03.03.2010 року) та додатком 7 Галузевої угоди на 2010 2012 роки (чинної з 04.03.2010 року по 06.02.2013 року: за 10 років служби 0,5 посадового окладу; 20 років служби 1 посадовий оклад; 30 років служби 2 посадових оклади; 40 років служби 3 посадових оклади. Такі винагороди назначались на підставі наказів по експедиції, які зачитувались на загальних або профспілкових зборах експедиції та виплачувались як нагорода, у формі премії. Після видачі 18.03.2013 року наказу №184 «Про встановлення відомчої заохочувальної відзнаки Державного агенства лісових ресурсів України нагрудного знака «За бездоганну службу в державній лісовій охороні», гарантовані одноразові виплати «За бездоганну службу в державній лісовій охороні України» за 10, 20, 30, 40 років припинені.

Зважаючи на те, що 40 років служби в державній лісовій охороні України позивачу настало 01.04.2015 року, одноразова грошова винагорода «За бездоганну службу в державній лісовій охороні України» була передбачена абзацом 3 п.4.3.2 Колективної угоди на 2014 2015 роки (чинній з 29.04.2014 року по день звільнення), віповідно, саме на підставі цього пункту повинна була бути виплачена гарантована одноразова виплата.

Звертає увагу, що вказана Колективна угода, чи окремі її положення до сьогоднішнього дня ні судом, ні будь-яким іншим уповноваженим органом не визнані незаконними, а тому невиплата передбаченої Колективною угодою винагороди є порушенням трудових прав, пов`язаних з оплатою праці.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог оскаржив відповідач Львівська державна лісовпорядна експедиція, просить його в цій частині скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Зауважує, що спосіб захисту, який заявлений позивачем у позовній заяві, не передбачає надання у процесі розгляду справи будь-яких документів, розрахунків і т.д., оскільки позивач не просить стягнути конкретну суму коштів, яка підлягає деталізації на основі таких документів чи розрахунків, а просить зобов`язати відповідача провести такий розрахунок. Вважає, що задоволення вказаної вимоги не призведе до вирішення спору та відновлення прав позивача.

Також зазначає, що вирішуючи вимоги позивача, суд першої інстанції не взяв до уваги тієї обставини, що перерахунок лікарняних у зв`язку з донарахуванням зарплати в даній ситуації не може проводитися, перерахунок інших видів виплат, вказаних в позовній заяві, неможливо провести, оскільки відсутня деталізація всіх донарахувань заробітної плати по місяцях, а донарахування премії не дає підстави для перерахунку відпускних, оскільки такі суми включаються у фонд оплати праці в місяці донарахування премії.

Звертає увагу, що формулювання резолютивної частини судового рішення призводить до подвійного зобов`язання відповідача сплатити компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 01.05.2014 року по день виплати.

На переконання апелянта, суд неправильно застосував норму статті 117 КЗпП України, оскільки такою передбачено компенсацію за несвоєчасний розрахунок при звільненні працівника.

Також наголошує, що суд неправильно застосував норми Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Зокрема, компенсація може стягуватися лише за несвоєчасну виплату нарахованої заробітної плати, причому лише з тієї, яка нарахована після набрання чинності Законом (01 січня 2001 року), позаяк, суд зобов`язав сплатити компенсацію за несвоєчасно виплачені суми, розмір яких не визначено та не нараховано, до того ж, за період з 1999 року.

Вважає, що недобросовісне здійснення позивачем своїх прав та зловживання ними на шкоду іншій особі є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

В судове засідання апеляційного суду сторона відповідача повторно не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв і клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача в підтримання поданої ним апеляційної скарги та в заперечення апеляційної скарги протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги позивача та часткове задоволення апеляційної скарги відповідача з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.04.1975 року працював у Львівській державній лісовпорядній експедиції на посаді техніка, з 01.06.1979 року переведений на посаду інженера-таксатора, що підтверджується копією трудової книжки, заведеної 05.04.1975 року.

Наказом №6/04к від 07.06.2017 року ОСОБА_1 звільнений з роботи на підставі п.6 ст.36 КЗпП України у зв`язку з відмовою працювати із зміненими умовами праці.

У період з 18.11.2019 року по 27.11.2019 року інспектором праці Жовнерович О.І. проведено інспекційне відвідування Львівської державної лісовпорядної експедиції.

За наслідками проведення перевірки складено акт інспекційного відвідування юридичної особи, яка використовує найману працю №ЛВ4508/451/АВ.

Як вбачається з даного акту, в ході перевірки були виявлені наступні порушення:

в частині встановлення посадового окладу працівнику ОСОБА_1 з недотриманням вимог Галузевих угод, зокрема:

- відповідно до додатку №2 «Мінімальні посадові оклади керівників, спеціалістів і службовців Українського державного лісовпорядного виробничого об`єднання» Галузевої угоди на 1998 2000 роки, посадовий оклад для інженера-таксатора ІІ категорії передбачений в сумі 150 грн., проте відповідно до наказу №27 від 22.03.1999 року посадовий оклад інженера-таксатора ІІ категорії встановлено в розмірі 138 грн.;

- відповідно до додатку №3 «Мінімальні посадові оклади керівників, спеціалістів і службовців Українського державного лісовпорядного виробничого об`єднання» Галузевої угоди на 2001 2002 роки, посадовий оклад інженера-таксатора ІІ категорії передбачений в сумі 180 грн., проте відповідно до наказу №21 від 29.02.2000 року посадовий оклад інженеру-таксатору ІІ категорії встановлено в розмірі 177 грн.;

- відповідно до додатку №3 «Мінімальні посадові оклади керівників, спеціалістів і службовців Українського державного лісовпорядного виробничого об`єднання» Галузевої угоди на 2003 2005 роки, посадовий оклад для інженера-таксатора І категорії передбачений в сумі 330 грн., проте відповідно до наказу №53 від 24.07.2002 року посадовий оклад інженеру-таксатору І категорії встановлено в розмірі 280 грн.;

- відповідно до вимог п.4 змін і доповнень до Галузевої угоди на 2003 2005 роки від 30.09.2003 року, які набрали чинності від 01.09.2004 року, оклади керівників та фахівців розраховувались: тарифна ставка робітника І розряду множилась на коефіцієнт відповідної посади (284 грн.*1,9), тобто 539,60 грн. для посади провідний інженер-таксатор, проте відповідно до наказу №94 від 06.09.2014 року посадовий оклад для провідного інженера-таксатора встановлено у розмірі 530 грн., а відтак, прийняттям рішення в односторонньому порядку, що погіршує умови оплати праці ОСОБА_1 за наступні періоди: з 26.10.1999 року по 31.01.2000 року, з 24.01.2001 року по 31.01.2001 року, з 11.03.2003 року по 30.06.2003 року, з 01.09.2004 року по 31.12.2004 року, в порівнянні з умовами оплати праці, визначеними Галузевими угодами;

в частині ненадання одноразової грошової допомоги у розмірі одного посадового окладу за «бездоганну службу в державній лісовій охороні України» за 20 років служби, визначеної: додатком 6 до Галузевої угоди між державним комітетом лісового господарства України і центральним комітетом профспілки працівників лісового господарства України на 2001 2002 роки від 24.01.2001 року;

в частині ненадання одноразової грошової допомоги у розмірі три тарифні ставки (оклади, посадові оклади) за «сумлінну службу і вислугу років в державній лісовій охороні України» за 40 років служби, визначеної: додатком №3 до Колективного договору на 2014 2015 роки, прийнятий 29.04.2014 року.

Разом з тим, п.4.3.2 вищевказаного Колективного договору зазначено, що одноразові грошові винагороди «За сумлінну службу і вислугу років в державній лісовій охороні України» виплачуються згідно черговості настання терміну нагородження «виходячи» з розміру посадового окладу на момент виплати.

На підставі виявлених в ході перевірки порушень Головним управлінням Держпраці у Львівській області Державної служби України з питань праці винесено припис про усунення виявлених порушень №ЛВ4508/451/АВ/П від 27.11.2019 року, відповідно до якого, головного інженера ОСОБА_2 зобов`язано усунути порушення ч.ч.3, 4 ст.97 КЗпП України та ч.ч.1, 2 ст.115 КЗпП України, ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці» строком до 23.12.2019 року.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 07 лютого 2020 року головного інженера Львівської державної лісовпорядної експедиції ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.41 КУпАП України, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Вказана постанова набрала законної сили.

Зазначений вище припис оскаржувався в судовому порядку, однак, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2020 року в задоволенні позову Львівської державної лісовпорядної експедиції до Головного управління Держпраці у Львівській області про скасування припису відмовлено.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановлені у приписі про усунення виявлених порушень №ЛВ4508/451/АВ/П від 27.11.2019 року порушення Львівською державною лісовпорядною експедицією норм КЗпП України та Закону України «Про оплату праці» щодо оплати праці ОСОБА_1 є такими, що не підлягають доказуванню в даній справі.

Докази виконання припису матеріали справи не містять.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідача здійснити перерахунок належних йому сум коштів у вигляді донарахування основної заробітної плати згідно галузевих та колективних угод у період з 26.10.1999 року по 31.01.2000 року, з 24.01.2001 року по 31.01.2001 року, з 11.03.2003 року по 30.06.2003 року та з 01.09.2004 року по 31.12.2004 року із виплатою різниці нарахованих коштів.

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.2-4 ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про оплату праці», організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Статтею 14 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів. Норми колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою (міжгалузевою) або територіальною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності з іншим уповноваженим на представництво органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Для працівників підприємств, виробництв, цехів, дільниць та інших підрозділів, які виконують роботи (надають послуги), не властиві основній діяльності галузі (підгалузі), умови оплати праці встановлюються в колективному договорі з дотриманням гарантій, визначених угодами тих галузей (підгалузей), до яких ці підрозділи належать за характером виробництва, та в актах чинного законодавства ( ст.17 Закону України «Про оплату праці»).

Відповідно до ст.22 Закону України «Про оплату праці», суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Частиною першою статті 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди», умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про колективні договори і угоди», угодою на галузевому рівні регулюються галузеві норми, зокрема щодо нормування і оплати праці, встановлення для підприємств галузі (підгалузі) мінімальних гарантій заробітної плати відповідно до кваліфікації на основі єдиної тарифної сітки по мінімальній межі та мінімальних розмірів доплат і надбавок з урахуванням специфіки, умов праці окремих професійних груп і категорій працівників галузі (підгалузі).

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що зміни і доповнення №2 до Галузевої угоди між державним комітетом лісового господарства України і центральним комітетом профспілки працівників лісового господарства України на 1998 2000 роки набрали чинності з 26.10.1999 року.

Відповідно до додатку №2 «Мінімальні посадові оклади керівників, спеціалістів і службовців Українського державного лісовпорядного виробничого об`єднання» Галузевої угоди на 1998 2000 роки, посадовий оклад для інженера-таксатора II категорії передбачений в сумі 150 грн., проте, відповідно до наказу №27 від 22.03.1999 року посадовий оклад інженеру- таксатору II категорії встановлено у розмірі 138 грн.

Галузева угода між державним комітетом лісового господарства України та центральним комітетом профспілки працівників лісового господарства України на 2001 2002 роки набрала чинності з дня її підписання, тобто з 24.01.2001 року.

Відповідно до додатку №3 «Мінімальні посадові оклади керівників, спеціалістів і службовців Українського державного лісовпорядного виробничого об`єднання» Галузевої угоди на 2001 2002 роки, посадовий оклад для інженера-таксатора II категорії передбачений в сумі 180 грн., проте відповідно до наказу №21 від 29.02.2000 року посадовий оклад інженеру- таксатору II категорії встановлено у розмірі 177 грн.

Галузева угода між державним комітетом лісового господарства України та профспілкою працівників лісового господарства України на 2003 2005 роки набрала чинності з 11.03.2003 року.

Відповідно до додатку №3 «Мінімальні посадові оклади керівників, спеціалістів і службовців Українського державного лісовпорядного виробничого об`єднання» Галузевої угоди на 2003 2005 роки, посадовий оклад для інженера-таксатора І категорії передбачений в сумі 330 грн., проте відповідно до наказу №53 від 24.07.2002 року посадовий оклад інженеру- таксатору І категорії встановлено у розмірі 280 грн.

Зміни і доповнення до Галузевої угоди між державним комітетом лісового господарства України і профспілкою працівників лісового господарства України на 2003 2005 роки набрали чинності з 01.09.2004 року.

Відповідно до вимог п.4 змін і доповнень до Галузевої угоди на 2003 2005 роки від 30.09.2003 року, оклади керівників та фахівців розраховувались: тарифна ставка робітника І розряду множилась на коефіцієнт відповідної посади (284 грн.*1,9), тобто 539,60 грн. для посади провідний інженер- таксатор, проте відповідно до наказу №94 від 06.09.2004 року посадовий оклад провідного інженера-таксатора встановлено у розмірі 530 грн.

Доказів на спростування наведених обставин відповідачем не надано.

Таким чином, встановлені галузевими угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників у сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов`язковим для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії угоди.

Частина друга статті 14 Закону України «Про оплату праці» встановлює, що норми колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених галузевою угодою, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців.

Крім того, обмеження, передбачені ч.2 ст.14 Закону України «Про оплату праці», повинні бути відображені в колективному договорі шляхом внесення до нього змін.

Враховуючи, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним вводилися зміни в оплаті праці у зв`язку з фінансовими труднощами підприємства та в який саме період, колегія суддів вважає, що заниження посадових окладів в період з 26.10.1999 року по 31.01.2000 року, з 24.01.2001 року по 31.01.2001 року, з 11.03.2003 року по 30.06.2003 року, з 01.09.2004 року по 31.12.2004 року є таким, що порушує конституційне право позивача на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання Львівської державної лісовпорядної експедиції здійснити перерахунок належних йому коштів у вигляді донарахування основної заробітної плати згідно галузевих та колективних угод у період з 26.10.1999 року по 31.01.2000 року, з 24.01.2001 року по 31.01.2001 року, з 11.03.2003 року по 30.06.2003 року, з 01.09.2004 року по 31.12.2004 року із виплатою різниці нарахованих коштів на його користь є такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та здійснити виплату гарантованої одноразової грошової винагороди за 20 років бездоганної служби в державній лісовій охороні України та зобов`язати відповідача нарахувати та здійснити виплату гарантованої одноразової грошової винагороди за 40 років сумлінної служби і вислугу років в державній лісовій охороні України, то колегія суддів виходить з наступного.

Як зазначалось вище, приписом про усунення виявлених порушень №ЛВ4508/451/АВ/П від 27.11.2019 року виявлено порушення, зокрема, в частині ненадання одноразової грошової допомоги у розмірі одного посадового окладу за «бездоганну службу в державній лісовій охороні України» за 20 років служби, визначеної додатком 6 до Галузевої угоди між державним комітетом лісового господарства України і центральним комітетом профспілки працівників лісового господарства України на 2001 2002 роки від 24.01.2001 року, та в частині ненадання одноразової грошової допомоги у розмірі три тарифні ставки (оклади, посадові оклади) за «сумлінну службу і вислугу років в державній лісовій охороні України» за 40 років служби, визначеної додатком №3 до Колективного договору на 2014 2015 роки, прийнятого 29.04.2014 року.

Пунктом 3.7 Галузевої угоди на 2001 2002 роки визначено, що підприємство в колективних договорах визначає (в межах фінансових можливостей) розмір винагороди за вислугу років та одноразової матеріальної допомоги і умови їх виплати.

Згідно пункту 3.8 Галузевої угоди на 2001 2002 роки, установлено перелік гарантованих розмірів доплат і надбавок до тарифних ставок і посадових окладів з додатком 6 до Угоди.

Відповідно до переліку гарантованих розмірів доплат і надбавок до тарифних ставок і посадових окладів працівників об`єднань, підприємств і організацій системи Держкомлісгоспу України (додаток 6 до Галузевої угоди між державним комітетом лісового господарства України і центральним комітетом профспілки працівників лісового господарства України на 2001 2002 року від 24.01.2001 року), передбачено доплату «За бездоганну службу в державній лісовій охороні України» за 10 років служби 0,5 посадового окладу, за 20 років служби 1 посадовий оклад, за 30 років служби два посадових оклади, за 40 років служби три посадових оклади.

Як стверджував позивач, йому не було виплачено відповідачем гарантованої одноразової грошової винагороди за 20 років бездоганної служби в державній лісовій охороні України. Разом з тим, позивач не врахував, що підставою такої доплати має бути відповідний наказ. За відсутності такого наказу, були відсутні підстави для виплати.

Допитана судом першої інстанції головний бухгалтер Львівської державної лісовпорядній експедиції ствердила, що підстав для виплати ОСОБА_1 винагороди за 20 років бездоганної служби не було, оскільки така виплата здійснюється виключно за наказом Агентства лісових ресурсів.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що гарантований розмір доплати, визначений Галузевою угодою на 2001 2002 роки, міг бути застосований лише в межах фінансових можлвостей.

Зважаючи на те, що станом на час виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової винагороди, у відповідача був відсутній відповідний наказ, то підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та здійснити виплату гарантованої одноразової грошової винагороди за 20 років бездоганної служби в державній лісовій охороні України відсутні.

Аналогічно, відсутні й підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та здійснити виплату гарантованої одноразової грошової винагороди за 40 років сумлінної служби в державній лісовій охороні України, передбаченої додатком 3 до Колективного договору на 2014 2015 роки.

Як зазначено в приписі, пунктом 4.3.2 Колективного договору передбачено, що такі одноразові грошові винагороди виплачуються згідно черговості настання терміну нагородження, виходячи з розміру посадового окладу на момент виплати. Позивач, звертаючись з вимогою про зобов`язання відповідача нарахувати та здійснити виплату гарантованої одноразової грошової винагороди за 40 років сумлінної служби в державній лісовій охороні України, не надав суду належних та допустимих доказів, які б вказували на порушення черговості настання терміну нагороди.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у вказаній частині, при цьому, вірно зауваживши, що відзначення грошовою винагородою є лише правом, за наявності фінансових можливостей, а не обов`язком Державного агентства лісових ресурсів України.

Аргументи апелянта ОСОБА_1 про те, що колективна угода, чи окремі її положення до сьогоднішнього дня ні судом, ні будь-яким іншим уповноваженим органом не визнані незаконними, а тому невиплата передбаченої колективною угодою винагороди є порушенням його трудових прав, пов`язаних з оплатою праці, правильності висновків суду не спростовують, оскільки колективними угодами передбачено гарантований розмір доплати в межах фінансових можливостей на підставі відповідного наказу, а не гарантовану виплату.

Щодо вимог позивача про зобов`язання Львівської державної лісовпорядної експедиції здійснити нарахування, надати розрахунки та здійснити виплату компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати з 26.10.1999 року по період здійснення виплати, то колегія суддів виходить з такого.

Частиною першою статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічні положення містить частина перша статті 24 Закону України «Про оплату праці».

Згідно зі статтею 34 цього Закону, компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статтей 1, 2 і 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі, з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 01.01.1998 року по 31.12.2000 року, проводиться відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року №1427, до ліквідації заборгованості із заробітної плати за зазначений період.

Відповідно до пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому, індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

У зв`язку з порушенням відповідачем строків виплати заробітної плати у передбаченому Галузевою угодою розмірі, позивач ОСОБА_1 має право на отримання компенсації втрати частини заробітної плати за період з 26.10.1999 року по 31.01.2000 року, з 11.03.2003 року по 30.06.2003 року, з 01.09.2004 року по 31.12.2004 року. При цьому, за період з 24.01.2001 року по 31.01.2001 року таке право у ОСОБА_1 відсутнє, оскільки недоплата мала місце один місяць, а місяць, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

З урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в означеній частині підлягали задоволенню частково, а саме: в частині зобов`язання відповідача Львівської державної лісовпорядної експедиції здійснити нарахування та здійснити виплату компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати з 26.10.1999 року по 31.01.2000 року, з 11.03.2003 року по 30.06.2003 року, з 01.09.2004 року по 31.12.2004 року, а не за весь період здійснення виплати.

Доводи відповідача про те, що судом проігноровано рішення Галицького районного суду м. Львова від 11.09.2020 року, яким стягнуто на користь ОСОБА_1 93288 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунків і позивач по суті просить повторно стягнути компенсацію у спосіб зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що середній заробіток за час затримки розрахунків та компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати не є тотожними вимогами і не приводить до подвійного стягнення.

При цьому, правильними є доводи відповідача, що позовна вимога в частині зобов`язання надати розрахунки не підлягає до задоволення, оскільки не є належним способом захисту порушеного права і не призводить до відновлення такого.

На зазначене вище суд першої інстанції належної уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з 26.10.1999 року по період здійснення виплати. Окрім того, в заяві від 24.06.2022 року позивач просив лише зобов`язати Львівську державну лісовпорядну експедицію здійснити нарахування, надати розрахунки та здійснити виплату компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати з 26.10.1999 року по період здійснення виплати.

З наведених вище мотивів рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо вимог позивача про зобов`язання Львівської державної лісовпорядної експедиції здійснити донарахування, надати розрахунки та здійснити виплату сум доплат, преміальних виплат, матеріальних допомог, відпускних, виплат за період перебування на лікарняному та інших виплат, які обчислюються від середньої заробітної плати з 01.05.2014 року по 06.06.2017 року, то колегія суддів виходить з наступного.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2019 року, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 17 березня 2020 року, стягнуто з Львівської державної лісовпорядної експедиції на користь ОСОБА_1 не виплачені при звільненні кошти, які входять до складових заробітної плати: заробітної плати за листопад грудень 2016 року в сумі 339,84 грн.; доплати за вислугу років за листопад грудень 2016 року в сумі 88,86 грн.; підвищення посадових окладів на 1% за кожних п`ять років відпрацьованих на підприємстві за період з травня 2014 року по лютий 2017 року в сумі 8253,50 грн.; підвищення посадових окладів на 2% за відповідність спеціальності займаній посаді за період з травня 2014 року по лютий 2017 року у сумі 2121,16 грн.; доплату за вислугу років у зв`язку з підвищенням посадових окладів на 1% за кожних п`ять років відпрацьованих на підприємстві і 2% за відповідність спеціальності займаній посаді за період з травня 2014 року по лютий 2017 року в сумі 2717,25 грн.; доплати за особливий характер праці (складність, напруженість в роботі) згідно Колективної угоди 12% з урахуванням підвищення посадових окладів на 1% за кожних п`ять років відпрацьованих на підприємстві за період з вересня 2014 року по травень 2017 року в сумі і 2% за відповідність спеціальності займаній посаді за період з травня 2014 року по лютий 2017 року 5300,18 грн.; суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати по липень 2018 року в сумі 4001,74 грн., а разом 22822,53 грн.

Тобто цим рішенням суду, позивач заявив про стягнення недоплачених сум, які мали бути виплачені в період з 01.05.2014 року по день звільнення. Підстави для здійснення будь-яких інших донарахувань фактично відсутні. Тому задоволення вимоги про зобов`язання Львівської державної лісовпорядної експедиції здійснити донарахування, надати розрахунки та здійснити виплату сум доплат, преміальних виплат, матеріальних допомог, відпускних, виплат за період перебування на лікарняному та інших виплат, які обчилюються від середньої заробітної плати з 01.05.2014 року по 06.06.2017 року, призводить до повторного вирішення позовних вимог, які вже розглянуті. Оскільки позивач не ставив питання про стягнення не донарахованої доплати, премії, допомоги, відпускних чи лікарняних у конкретному розмірі, відповідно, відсутні підстави для зобов`язання відповідача здійснювати донарахування та виплачувати такі кошти.

Вимога позивача про зобов`язання Львівської державної лісовпорядної експедиції здійснити нарахування, надати розрахунки та здійснити виплату компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати з 01.05.2014 року по день виплати не підлягала до задоволення, з огляду на те, що така вимога позивачем в остаточній заяві від 24.06.2022 року не була заявлена. Тому суд, задовольняючи таку вимогу, фактично вийшов за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Завданням цивільного судочинства, яким повинні керуватись суд та учасники судового процесу і яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частини перша, друга статті 2 ЦПК України).

Згідно зі статтею 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема, в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Принцип добросовісності це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, що можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Зважаючи на те, що позивачем неодноразово заявлялись вимоги про стягнення складових заробітної плати за різні періоди його роботи у Львівській державній лісовпорядній експедиції, колегія суддів доходить висновку, що вимоги позивача про зобов`язання Львівської державної лісовпорядної експедиції здійснити донарахування, надати розрахунки та здійснити виплату ОСОБА_1 сум доплат, преміальних виплат, матеріальних допомог, відпускних, виплати за період перебування на лікарняному та інших виплат, які обчислюються від середньої заробітної плати з 01.05.2014 року по 07.06.2017 року, є такими, що не відповідають принципу добросовісності.

Отже, рішення суду першої інстанції у вказаній вище частині задоволених позовних вимог позивача підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, а в решті задоволених позовних вимог позивача, зокрема, в частині зобов`язання Львівської державної лісовпорядної експедиції здійснити перерахунок основної заробітної плати позивачу згідно галузевих та колективних угод за період з 26.10.1999 року по 31.01.2000 року, з 24.01.2001 року по 31.01.2001 року, з 11.03.2003 року по 30.06.2003 року, з 01.09.2004 року по 31.12.2004 року із виплатою різниці нарахованих коштів на користь позивача, залишенню без змін. У зв`язку з чим, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню.

В іншій частині, а саме: в частині відмовлених позовних вимог позивача, підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення немає, а тому апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, апеляційну скаргу Львівської державної лісовпорядної експедиції задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року в частині стягнення з Львівської державної лісовпорядної експедиції на користь ОСОБА_1 суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з 26.10.1999 року по період здійснення виплати; зобов`язання Львівської державної лісовпорядної експедиції здійснити донарахування, надати розрахунки та здійснити виплату ОСОБА_1 сум доплат, преміальних виплат, матеріальних допомог, відпускних, виплати за період перебування на лікарняному та інших виплат, які обчислюються від середньої заробітної плати з 01.05.2014 року по 07.06.2017 року; зобов`язання Львівської державної лісовпорядної експедиції здійснити нарахування, надати розрахунки та здійснити виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати з 01.05.2014 року по день виплати, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовльнити частково.

Зобов`язати Львівську державну лісовпорядну експедицію здійснити нарахування та здійснити виплату компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з 26.10.1999 року по 31.01.2000 року, з 11.03.2003 року по 30.06.2003 року, з 01.09.2004 року по 31.12.2004 року.

В задоволенні решти позовних вимог в цій частині відмовити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 06 червня 2023 року в частині зобов`язання Львівської державної лісовпорядної експедиції здійснити перерахунок основної заробітної плати ОСОБА_1 згідно галузевих та колективних угод за період з 26.10.1999 року по 31.01.2000 року, з 24.01.2001 року по 31.01.2001 року, з 11.03.2003 року по 30.06.2003 року, з 01.09.2004 року по 31.12.2004 року із виплатою різниці нарахованих коштів на користь ОСОБА_1 , залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 23 травня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич