Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3311/23 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 44 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.

за участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/3311/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції України, Управління патрульної поліції в Житомирській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Маслак В.П., в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, моральну шкоду у розмірі 1000 000 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 04.06.2021 приблизно о 02 год 08 хв він проходив поблизу будинку АДРЕСА_1 , де неподалік стояв автомобіль патрульної поліції та декілька осіб, двоє з яких чоловіки одягнені у формений одяг поліцейських. Вказує, що один з осіб у цивільному одязі вказав на нього як на особу, яка ніби то спричинила тілесні ушкодження його дружині. В подальшому зазначає, що один із патрульних, не представившись як це передбачено ч.3 ст.18 Закону України «Про національну поліцію», сказав йому сісти до автомобіля та проїхати «на Лесю». На його запитання, йому повідомили, що він затриманий відповідно до ст. 207 КПК України. Після чого він неодноразово просив забезпечити йому безоплатного захисника, в чому було відмовлено. Вказує, що через тиск та погрози зі сторони працівників патрульної поліції щодо застосування спеціальних засобів, він сів до автомобіля патрульної поліції.

Зазначає, що він просив поліцейських зачитати йому його права, у чому також було відмовлено. Поліцейські повідомили, що відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України та на підставі ст. 207 КПК України його затримано, однак відповідний протокол затримання не складався. Вказує, що у нього почалася внутрішня паніка та сильні душевні хвилювання. Під час руху автомобіля патрульної поліції йому стало зле, а тому декілька разів просив патрульних зупинити автомобіль, щоб подихати свіжим повітрям та викликати швидку медичну допомогу, однак такі прохання були проігноровані. Зазначає, що він намагався відкрити двері автомобіля, які були заблоковані. Вказує, що двері автомобіля незрозумілим для нього чином відкрилися, після чого він їх швидко закрив, не маючи наміру втечі. Поліцейські, зупинивши автомобіль по вул. Грушевського у м. Житомирі, без попередження застосували до нього спеціальні засоби та заходи примусу, фізичну силу.

Зазначає, що він просив поліцейських включити нагрудну камеру та викликати моніторингову групу, однак у відповідь почув погрози. Поліцейські кинули його на асфальт, почали штурхати, тягти по асфальту, наносили тілесні ушкодження, заламували руки та ноги, спричиняючи фізичний біль та страждання. При цьому, один із поліцейських навмисно наступив коліном йому на шию, коли він лежав на животі, у зв`язку із чим він не міг дихати. За весь період часу поки він лежав на животі, поліцейські його били, душили, сиділи на ньому, ображали, таким чином завдавали фізичного болю, страждань, принизили його честь та гідність. У подальшому патрульні підняли його з асфальтового покриття, а потім знову кинули, після чого він втратив свідомість. Поліцейські привели його до тями, вдаривши по обличчю декілька разів, а потім поклали на заднє сидіння автомобіля. Один з патрульних поліцейських сів зверху на нього, чим спричинив біль та страждання. Вказує, що після значного проміжку часу, знущань та катувань його було доставлено до районного управління поліції, що по АДРЕСА_2 . Перебуваючи в Житомирському районному управлінні поліції ГУНП в Житомирській області він не міг самостійно покинути вказаний відділ поліції, оскільки поліцейські стверджували, що він затриманий, однак відповідний протокол так і не склали, не зачитали права затриманого. Також вказує, що працівники патрульної поліції не склали жодного адміністративного матеріалу щодо нього по факту затримання.

Зазначає, що за його заявою та на підставі ухвали судді Богунського районного суду м. Житомира від 15.06.2021 по справі №295/7512/21 Житомирським РУП ГУНП в Житомирській області внесено відомості до ЄРДР №0001348 від 23.06.2021 про вчинення кримінального правопорушення за фактом самоправних дій відносно нього. Вказує, що ОСОБА_2 (поліцейський), дізнавшись про кримінальне провадження, що внесене до ЄРДР за №0001348, написав рапорт про вчинення ним опору працівникам правоохоронних органів та завідомо неправдиво повідомив про вчинення ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 342 КК України, про що внесено відомості до ЄРДР за №000049 від 04.06.2021. Також вказує, що керівництво УПП в Житомирській області всіляко обмежувало його у праві отримати відеозапис затримання. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що обставинами справи підтверджено факт незаконного його затримання працівниками УПП в Житомирській області ДПП та інші порушення його прав, а також моральних і фізичних страждань, які викладені у позовній заяві та долучених до неї доказів. Вказує, що судом першої інстанції не надано аналізу, оцінки, обґрунтування доказам, що були долучені до позовної заяви, чим порушив норми матеріального та процесуального права. Зазначає, що поліцейські УПП в Житомирській області не мають право на складання протоколу про затримання в порядку ст. 208 КПК України. Вказує, що судом першої інстанції не перевірялися доводи сторін та законність і не законність його затримання. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

22 липня 2024 року на адресу суду від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що позивач посилається на ст. 1176 ЦК України, яка передбачає спеціальні підстави відповідальності за шкоду завдану органом державної влади. Зазначає, що позивач повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність саме відповідачів є підставою для відшкодування шкоди в розумінні ст. 1166, 1167, 1168, 1173, 1174 ЦК України. Звертає увагу на те, що матеріалами справи не встановлено та не підтверджено факту заподіяння шкоди саме посадовими особами поліції під час здійснення ними своїх повноважень. Зазначає, що затримання ОСОБА_1 в порядку ст. 261 КУпАП не здійснювалося. У свою чергу, ОСОБА_1 затримувався та доставлявся до уповноваженої особи Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області в порядку ст. 207 КПК України. Вказує, що біля відділення поліції та в холі його приміщення самостійно ОСОБА_1 зі скаргами на здоров`я та з проханням викликати ЕМД до поліцейських не звертався. Зазначає, що доказів того, що позивачу завдано моральну шкоду вчинені саме посадовими особами відповідача до якого пред`явлено позов матеріали справи не містять.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 04.06.2021 ОСОБА_1 було доставлено до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області о 02 год 45 хв ночі. Наведене підтверджується листом Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 10.06.2021 та журналом обліку доставлених, відвідувачів та запрошених до Житомирського РУП ГУНП.

04.06.2021 о 5 год 10 хв ОСОБА_1 звернувся до травматологічного пункту, встановлено діагноз: садно ділянки лівого плечевого суглобу, правого ліктьового суглобу, обох променево-зап`ясткових суглобів. У виписці №4700 від 04.06.2021 вказано: травма побутова на вул. Лесі Українки, побили співробітники поліції 04.06.2021, приблизно о 03 год 10 хв (а. с. 40 т.1).

04.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до судмедекспертизи, що підтверджується довідкою №815 (а. с. 41 т.1).

Згідно акту судово-медичного обстеження №815 від 04.06.2021 при судово медичному обстеженні ОСОБА_1 виявлено тілесні ушкодження у вигляді: саден в лобно-скроневій ділянці справа, в ділянці правого ліктьового суглобу, на передніх поверхнях обох колінних суглобів, в ділянці зовнішньої кістки лівого гомілково-ступеневого суглобу, а також: синців на передньо-боковій поверхні грудної стінки справа, в ділянці правого плечового суглобу, на спині справа, на передньо боковій поверхні черевної стінки справа, на внутрішній поверхні нижньої третини правого стегна, на зовнішньо-боковій поверхні верхньої третини лівого стегна. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих з обмеженою контактуючою поверхнею предметів, яким могли бути взута нога, кулак, кайданки, тощо; могли утворитися 04.06.2021 при обставинах, вказаних потерпілим, та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а. с. 42, 43 т.1).

04.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до УПП в Житомирській області із запитом, у якому просив надати відеозапис із нагрудної камери, зроблений поліцейськими під час затримання; відеозапис із відеореєстратора, зроблений під час затримання; інформацію про поліцейських, які проводили затримання; номер машини, на якій поліцейські виконали акт затримання. Також просив надати інформацію, чи було здійснено працівниками поліції письмове повідомлення свого керівника про завдання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень внаслідок застосування фізичної сили (а. с. 60 т.1).

Згідно листа УПП в Житомирській області від 10.06.2021 ОСОБА_1 повідомлено дані працівників патрульної поліції, які були присутні на місці події, та відмовлено в наданні відеозапису події, інформації щодо службового автомобіля, повідомлено про відсутність рапорту працівників поліції про завдання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, внаслідок застосування фізичної сили (а. с. 61, 62 т.1).

Також, листом УПП в Житомирській області від 10.06.2021 ОСОБА_1 повідомлено, що відповідно до відомостей з інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції», 04.06.2021 працівниками УПП в Житомирській області ДПП адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 не складалися (а. с. 63 т.1).

Листом від 16.07.2021 УПП в Житомирській області повідомило ОСОБА_1 , що відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» без згоди третіх осіб, що присутні на запитуваному відеозаписі, надати його не представляється за можливе (а. с. 93 т.1).

У зв`язку із відмовою в наданні відеозапису затримання 04.06.2021 ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до Уповноваженого Верховної ради з прав людини (а. с. 94, 95 т.1).

Секретаріат Уповноваженого Верховної ради з прав людини листом від 30.09.2021 повідомив ОСОБА_1 , що його конституційне право на отримання інформації поновлено та листом УПП від 29.09.2021 №14668/41/28/01-2021 надано запитувану інформацію. Підстави для вжиття додаткових заходів для реагування за скаргою відсутні (а. с. 102, 103 т.1).

Згідно листа від УПП в Житомирській області від 29.09.2021 №14668/41/28/01-2021 позивачу надано відеозапис з портативного відеореєстратора, що застосовувався працівниками УПП в Житомирській області під час реагування на подію 04.06.2021 за участі ОСОБА_1 (а. с. 104-105 т.1)

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження №00001348 від 23.06.2021 за фактом вчинення самоправних дій відносно ОСОБА_1 (а. с. 70 т.1)

З витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань також вбачається, що внесено відомості про кримінальне провадження №0000949 від 04.06.2021 за ч. 2 ст. 342 КК України за фактом надходження 04.06.2021 до Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області рапорта інспектора взводу №2 роти тактико-оперативного реагування УПП в Житомирській області Бондарчука В.В., який зареєстровано в ЖЄО №29418 про те, що 04.06.2021 близько 02 год 20 хв під час доставки громадянина ОСОБА_1 до Житомирського РУП останній поводив себе агресивно, розмахував руками, намагався під час руху службового автомобіля вийти з нього, після чого вийшов з автомобіля, схопив ОСОБА_2 за формений одяг та штовхнув у сторону службового автомобіля, чим вчинив опір працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків (а. с. 124 т.1).

Окрім того, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження за №0000004 від 11.01.2022 за заявою ОСОБА_1 від 16.12.2021 про вчинення, на думку останнього, 04.06.2021 працівниками УПП в Житомирській області кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 383 КК України завідомо неправдивого повідомлення про злочин (а. с. 140 т.1).

За результатами службового розслідування, призначеного з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП під час події, яка мала місце 04.06.2021 за участю ОСОБА_1 , складено висновок, затверджений начальником управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП, капітаном поліції Ганзюк Є. 21.07.2021 (а. с. 175-191 т.1).

Згідно вказаного висновку в діях поліцейських взводу №1 роти ТОР УПП в Житомирській області ДПП Пантус О.В., інспектора взводу №2 роти ТОР УПП в Житомирській області ДПП старшого лейтенанта поліції Бондарчука В.В., заступника командира взводу №1 роти ТОР УПП в Житомирській області ДПП старшого лейтенанта поліції Пашолка І.О., інспектора взводу №2 роти ТОР УПП в Житомирській області ДПП старшого лейтенанта поліції Вергелюк О.О., інспектора взводу №1 роти ТОР УПП в Житомирській області ДПП старшого лейтенанта поліції Лопачука С.О. не встановлено ознак дисциплінарного проступку.

Про результати службового розслідування позивача повідомлено листом від 09.12.2021 (а. с. 193 т.1).

Окрім того, згідно висновку, затвердженого начальником управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП, капітаном поліції Ганзюк Є. 25.01.2022, складного за результатами службового розслідування, призначеного за фактом внесення 23.06.2021 органом досудового розслідування відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00001348 про вчинення окремими працівниками УПП в Житомирській області ДПП кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 (самоправство) КК України, вирішено прийняти рішення про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників УПП в Житомирській області ДПП після прийняття рішення компетентним органом за результатами досудового розслідування зазначеної кримінальної справи (а. с. 245 - 257 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано жодного рішення компетентного органу, яким встановлено неправомірні дії працівників управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП під час події, яка мала місце 04.06.2021 за участю ОСОБА_1 , а суд в порядку ЦПК України не наділений повноваженнями перевіряти на предмет законності дії працівників правоохоронних органів, відтак відсутні складові для відшкодування моральної шкоди. Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що кримінальні провадження за №00001348 від 23.06.2021 за фактом вчинення самоправних дій відносно ОСОБА_1 , за №00001348 про вчинення окремими працівниками УПП в Житомирській області ДПП кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 (самоправство) КК України, №0000004 від 11.01.2022 за заявою ОСОБА_1 від 16.12.2021 про вчинення 04.06.2021 працівниками УПП в Житомирській області кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 383 КК України тривають. Відповідно, відсутні судові рішення (вироки) про встановлення в діях поліцейських ознак складу кримінального правопорушення.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожен, чиї права та свободи було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Отже, за загальним правилом відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди органами державної влади діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

У справі, що переглядається встановлено, що предметом спору є відшкодування моральної шкоди на підставі положень статей 1173, 1174 ЦК України, а саме відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, посадовою або службовою особою органу державної влади.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Так, до загальних умов цивільно-правової відповідальності відносяться: 1) протиправний характер поведінки (дій чи бездіяльності) особи, на яку передбачається покласти відповідальність (чи настання інших спеціально передбачених законом або договором обставин); 2) наявність у потерпілої особи шкоди або збитків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою порушника і наступними шкідливими наслідками; 4) вина правопорушника.

Сукупність перерахованих умов, за загальним правилом необхідних для покладання цивільно-правової відповідальності на конкретну особу, називається складом цивільного правопорушення. Відсутність хоча б одного із зазначених умов відповідальності, як правило, виключає її застосування. Встановлення даних умов здійснюється саме у зазначеній черговості, оскільки відсутність одного з попередніх умов позбавляє сенсу встановлення інших (наступних) умов. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, за відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою.

Тому, позивач повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність саме відповідачів є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1166, 1167, 1168, 1173, 1174 ЦК України.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.

Аналогічні правові висновки викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду України від 09.08.2017 справа №908/2138/16, від 12.04.2022 справа №686/345/21, від 20.06.2023 справа №757/33618/18-ц, які колегія суддів враховує на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

У даній справі, встановлено, що 04.06.2021 ОСОБА_1 було доставлено до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області о 02 год 45 хв ночі.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження №00001348 від 23.06.2021 за фактом вчинення самоправних дій відносно ОСОБА_1

Окрім того, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження за №0000004 від 11.01.2022 за заявою ОСОБА_1 від 16.12.2021 про вчинення, на думку останнього, 04.06.2021 працівниками УПП в Житомирській області кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 383 КК України завідомо неправдивого повідомлення про злочин.

За результатами службового розслідування, призначеного з метою встановлення причин та обставин можливого порушення службової дисципліни окремими працівниками управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП під час події, яка мала місце 04.06.2021 за участю ОСОБА_1 , складено висновок, затверджений начальником управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП, капітаном поліції Ганзюк Є. 21.07.2021.

Згідно вказаного висновку в діях поліцейських взводу №1 роти ТОР УПП в Житомирській області ДПП Пантус О.В., інспектора взводу №2 роти ТОР УПП в Житомирській області ДПП старшого лейтенанта поліції Бондарчука В.В., заступника командира взводу №1 роти ТОР УПП в Житомирській області ДПП старшого лейтенанта поліції Пашолка І.О., інспектора взводу №2 роти ТОР УПП в Житомирській області ДПП старшого лейтенанта поліції Вергелюк О.О., інспектора взводу №1 роти ТОР УПП в Житомирській області ДПП старшого лейтенанта поліції Лопачука С.О. не встановлено ознак дисциплінарного проступку.

Про результати службового розслідування позивача повідомлено листом від 09.12.2021.

Результати службової перевірки позивач не оскаржував.

Будь-яких інших доказів, які б могли би бути підставою для задоволення позову позивач не надав.

Окрім того, згідно висновку, затвердженого начальником управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП, капітаном поліції Ганзюк Є. 25.01.2022, складного за результатами службового розслідування, призначеного за фактом внесення 23.06.2021 органом досудового розслідування відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00001348 про вчинення окремими працівниками УПП в Житомирській області ДПП кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 (самоправство) КК України, вирішено прийняти рішення про застосування дисциплінарних стягнень до окремих працівників УПП в Житомирській області ДПП після прийняття рішення компетентним органом за результатами досудового розслідування зазначеної кримінальної справи.

Колегія суддів підкреслює, що кримінальні провадження за №00001348 від 23.06.2021 за фактом вчинення самоправних дій відносно ОСОБА_1 , за №00001348 про вчинення окремими працівниками УПП в Житомирській області ДПП кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 (самоправство) КК України, №0000004 від 11.01.2022 за заявою ОСОБА_1 від 16.12.2021 про вчинення 04.06.2021 працівниками УПП в Житомирській області кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 383 КК України тривають, тому їх наявність не може свідчити про порушення з боку поліцейських своїх службових обов`язків доки не буде відносно них постановлено обвинувального вироку.

Всупереч зазначеним вище нормам права позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту спричинення йому моральної шкоди, а так само й моральних або фізичних страждань у зв`язку з діями чи бездіяльністю поліцейських, не обґрунтував з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір такої шкоди, та чим це підтверджується, не підтвердив наявності причинного зв`язку між моральною шкодою і протиправними рішенням, діями чи бездіяльністю відповідачів.

Що стосується наданих позивачем документів медичного характеру про стан здоров`я, колегія суддів виходить з того, що вказані документи лише підтверджують наявність у позивача певних видів захворювання.

Однак, позивачем жодним чином не підтверджено, що такі захворювання спричинені саме в результаті неправомірних дій відповідачів та чим ці дії підтверджуються.

Матеріали справи не містять підтвердження того, що відносно позивача були заподіяні неправомірні дії (бездіяльність) органу державної влади, відсутні підтвердження наявності шкоди та встановлення причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Довести наявність цих умов має позивач.

Оскільки позивачем не доведено неправомірність дій (бездіяльність) органу державної влади, підтвердження наявності шкоди та встановлення причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, то колегія суддів враховуючи норми матеріального права, встановлені обставини справи, а також правову оцінку доказів наявних в матеріалах справи, вважає обґрунтованими висновки суду про те, що позивач не надав суду доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, завданої протиправними діями саме відповідачів, їх службових осіб, а також на підтвердження наявності безпосереднього причинного зв`язку між протиправним діянням заподіювачів шкоди та шкодою, яку зазнав позивач, а тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку щодо необґрунтованості позовних вимог.

У судовому засіданні 25 вересня 2024 року апелянтом зазначено, що судом апеляційної інстанції не обгрунтовано прийнято до матеріалів справи відзив Департаменту патрульної поліції та просив його залишити без розгляду.

Проте, вказані доводи апелянта є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 10 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (сім днів з дня отримання копії ухвали).

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі Департамент патрульної поліції отримав 11 липня 2024 року.

Згідно поштового конверта, що міститься на а. с. 205 том 1 відзив був зданий до відділення поштового зв`язку 17 липня 2024 року, тобто у межах строку встановленого ухвалою Житомирського апеляційного суду від 10 липня 2024 року.

Відповідно до частини четвертої статті 360 ЦПК України до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Згідно витягу, що міститься на а. с. 202 том 1 відзив був направлений ОСОБА_1 , відтак вимоги ст. 360 ЦПК України Департаментом патрульної поліції також дотримано.

Відзив підписано представником Яремчук Л., повноваження якої підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадського формування, згідно якої ОСОБА_3 має право вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (діє у судах України без окремого доручення керівника з правами, що надані стороні, третій особі, з право посвідчення копій документів, без права відмови, зміни, відкликання, визнання позову, відкликання та відмови від апеляційних, касаційних скарг, укладання мирової угоди).

З огляду на викладене та з урахуванням того, що у виписці з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вказано, що представник Департаменту патрульної поліції Яремчук Л.М. діє виключно в судах України без окремого доручення керівника, колегія суддів дійшла висновку про те, що повноваження щодо підписання відзиву на апеляційну скаргу від імені Департаменту патрульної поліції є належним чином підтвердженими.

Враховуючи викладене підстави для залишення відзиву Департаменту патрульної поліції на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відсутні.

Отже, вирішуючи спір суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Більшість доводів апеляційної скарги побудовано лише на поясненнях апелянта без будь-якого підтвердження відповідними доказами, однак, колегія суддів звертає увагу на те, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Зі змісту позову, апеляційної скарги та доказів наявних в матеріалах справи можливо встановити факт завдання позивачу тілесних ушкоджень, які потягли за собою моральну шкоду для апелянта, однак, доказів того, що такі дії були вчинені саме посадовими особами відповідача до якого пред`явлено позов, матеріали справи не містять.

Доводи щодо надання оцінки доказам судом фактично є переоцінкою доказів, однак оцінка доказів є прерогативою виключно суду, а переоцінка доказів учасниками справи не передбачена чинним законодавством.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 вересня 2024 року.

Головуючий

Судді