Справа №484/1604/24
Провадження № 22-ц/812/1466/24
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Богуславською О.М.,

за відсутності учасників справи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 ,

подану адвокатом Хижняк Анастасією Володимирівною

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 серпня 2024 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Мельничуком О.В., повний текст складено 16 серпня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що він перебував з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 09 жовтня 2020 року було розірвано.

Від цього шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із відповідачкою.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2021 року стягнуто з нього на користь відповідачки аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. на кожну дитину, щомісячно і до повноліття дітей, починаючи з 16 березня 2021 року, з подальшою індексацією відповідно до вимог Закону.

Зазначає, що на сьогодні у Першому відділі ДВС у Первомайському районі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 66141735 за виконавчим листом № 484/887/21 Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) грн. на кожну дитину, щомісячно і до повноліття дітей, починаючи з 16 березня 2021 року, з подальшою індексацією відповідно до вимог Закону.

Звертає увагу, що його матеріальний стан змінився. У 2023 році його дохід складав 8000 грн., а з січня 2024 року - 8500 грн., що підтверджується довідкою про доходи та індивідуальними відомостями про застраховану особу з ПФУ (форма ОК-5). Утримувані з нього аліменти загалом становлять 5000 грн., тобто більше 1/2 його заробітку, що є більшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2021 року на користь ОСОБА_1 на утримання дітей до 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно і до повноліття дітей.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 серпня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Зменшено розмір аліментів, утримуваних з ОСОБА_2 на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2021 року, а саме стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 1600 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що суд не знаходить підстав у діях позивача недобросовісного виконання обов`язку, щодо сплати аліментів на утримання своїх дітей за рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області (справа № 484/887/21), оскільки останній не ухиляється від сплати аліментів, заборгованість по аліментам немає, що характеризує його як добросовісного платника, одночасно суд враховує твердження позивача щодо скрутного матеріальне становище, на підтвердження чого ним надано довідку про доходи з місця роботи та Форму ОК-5.

Отже, виходячи з вище викладеного, з урахуванням положення ч. 2 ст. 182 СК України, суд вважав, позовні вимоги доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Розмір аліментів, що підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дітей у розмірі 1600 грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення ними повноліття буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з таким рішення суду першої інстанції, вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому просила про його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Так вказувала, що звертаючись до суду з позовною заявою, ОСОБА_5 зазначив, що він працевлаштована особа, яка отримує дохід, проте його фінансовий стан погіршився.

Однак, належних доказів погіршення свого матеріального становища позивач суду не надав. Немає жодної довідки, яка підтверджує дохід позивача до оголошення рішення та після.

Повідомляє, що відповідачкою були долучені докази про витрати на дітей, однак суд першої інстанції дані докази не врахував.

Крім того, звертають увагу, що позивачем не тільки не надано доказів щодо погіршення його матеріального становища, а й приховало від суду той факт, що на момент вирішення справи № 484/887/21 Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення аліментів на малолітніх дітей, додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів за минулий період з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 позивач не був працевлаштований та не мав жодного доходу.

Таким чином, на сьогоднішній день позивач є працездатною особою, яка працевлаштована, а також має покращення матеріального, що унеможливлює задоволення позовних вимог та спростовує ті підстави, які наведені в позовній заяві.

Також звертала увагу, що надані позивачем докази є недопустимими та не можуть братися до уваги.

У відзиві позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

До відзиву позивачем надано довідку з Першого відділу ДВС у Первомайському районі Миколаївської області від 27 серпня 2024 року про сплату ним аліментів, проте колегія суддів не приймає вказаний письмовий доказ, оскільки відсутнє клопотання про долучення до матеріалів справи вказаного письмового доказу та обґрунтування неможливості подання цього доказу у вказаний строк з причин, що не залежали від нього не містить.

Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, проте у судове засідання не з`явилися.

Відповідно до поданої заяви ОСОБА_2 просив розглядати справу без його участі, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Зважаючи на викладене та в силу приписів частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає по розгляду справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 стаття 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

На підставі статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що сторони перебували в шлюбі, який рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 09 жовтня 2020 року розірвано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з матір`ю та перебувають на її утримані (а.с.8,9).

На підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2021 року (справа № 484/887/21) ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання дітей у розмірі 2000 грн. на кожну дитину, щомісячно і до повноліття дітей з подальшою індексацією (а.с.10-12).

На виконання вказаного рішення було видано виконавчий документ, який пред`явлено відповідачем до виконання.

Позивач просить зменшити розмір призначених аліментів до 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, посилаючись на те, що на сьогодні перебуває у складному матеріальному становищі, розмірі аліментів, які він сплачує на дітей перевищує 50% його щомісячного доходу, через, що він позбавлений змоги оплатити комунальні послуги, забезпечити себе одягом та харчуванням.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_6 водієм-експедитором, його середньомісячний дохід у 2023 складав 8000 грн, а у січні 2024 - 8500 грн.; податок з доходів фізичних осіб за січень 2024 склав - 1530 грн. Розмір отриманого ним доходу за період з 2021 по 2023 роки підтверджується реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (а.с.14, 15-17).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходи з їх доведеності вимог, проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на таке.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 , як на підставу зменшення розміру аліментів, які стягуються на дітей, зазначає, що його матеріальний стан змінився, оскільки із його заробітної плати стягуються аліменти у розмірі 5000 грн., тобто більше 1/2 частки його заробітку, що є більшим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, не надав суду будь- яких доказів того, що його матеріальний стан погіршився.

За рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2021 року, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на дітей. При задоволені позовних вимог про стягнення аліментів у розмірі по 2000 грн. на кожну дитину судом було враховано, що відповідач офіційно не працевлаштований, постійного доходу не має та не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 2000 грн. на кожну дитину.

Кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша статті 81 ЦПК України).

Між тим позивач не довів належними, допустимими та достатніми доказами наявності зміни матеріального становища у сторону, які б підтверджували значне погіршення його матеріального становища, що в свою чергу може бути підставою для зміни розміру аліментів згідно з вимогами статті 192 СК України.

Навпаки його матеріальний стан на теперішній час покращився, адже він працевлаштувався та отримує постійній дохід. Тоді як на час ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі він не працював та не мав постійного доходу.

Встановивши обов`язок позивача надавати матеріальну допомогу дітям, суд першої інстанції належним чином не мотивував свій висновок про визначення розміру аліментів саме у розмірі 1600 грн. на кожну дитину, не провівши належну оцінку стану здоров`я та матеріального стану позивача, а також інтересів дітей.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану.

Колегія суддів також враховує, що виховування дітей одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дітей, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дітей, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Ураховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, постановлене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частина 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

При зверненні з апеляційною скаргою апелянт сплатила судовий збір у розмірі 1816,80 грн, який підлягає їй компенсації за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Хижняк Анастасією Володимирівною задовольнити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1816 (одну тисячу вісімсот шістнадцять) грн. 80 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 01 листопада 2024 року.