ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8543/24 Справа № 205/4324/24 Суддя у 1-й інстанції - Терещенко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів:Гапонова А.В.,Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс-Банк» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року АТ «Правекс-Банк» звернулось до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовувала тим, що 12 лютого 2021 року між АТ «Правекс-Банк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №522RPUA210430001, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кошти на споживчі цілі на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, цільового характеру використання та користування у розмірі 105 000 грн.

06 травня 2020 року між АТ «Правекс-Банк» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №522RPUA201270001, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кошти на споживчі цілі на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності, цільового характеру використання та користування у розмірі 410 000 грн.

Для забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вказаними кредитними договорами №522RPUA210430001 від 12 лютого 2021 року, №522RPUA201270001 від 06 травня 2020 року між АТ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 було укладено договори поруки №522RPUA210430001 від 12 лютого 2021 року, №522RPUA201270001 від 06 травня 2020 року.

На виконання умов вищевказаних кредитних договорів банк свої зобов`язання з видачі відповідних сум кредиту виконав повністю та пеперахував грошові кошти на рахунок, а позичальник своїх зобов`язань не виконує, у зв`язку з чим у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість перед АТ «Правекс-Банк»: за кредитним договором №522RPUA210430001 від 12 лютого 2021 року в розмірі 114 481,81 грн., що складається з заборгованості: за тілом кредиту 89 402,56 грн.; за відсотками 25 079,25 грн., а також за кредитним договором №522RPUA201270001 від 06 травня 2020 року в розмірі 425 324,92 грн., що складається з заборгованості: за тілом кредиту 307 499,40 грн.; за відсотками 117 825,52 грн.

Просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь 539 806,73 грн., що складається з: суми заборгованості за кредитним договором №522RPUA210430001 від 12 лютого 2021 року в розмірі 114 481,81 грн., яка складається з заборгованості: за тілом кредиту 89 402,56 грн.; за відсотками 25 079,25 грн.; суми заборгованості за кредитним договором №522RPUA201270001 від 06 травня 2020 року в розмірі 425 324,92 грн., що складається з заборгованості: за тілом кредиту 307 499,40 грн.; за відсотками 117 825,52 грн., а також стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору в розмірі 6 477,68 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Правекс-Банк» заборгованість в загальному розмірі 539 806,73 грн., що складається з: суми заборгованості за кредитним договором №522RPUA210430001 від 12 лютого 2021 року в розмірі 114 481,81 грн., яка складається з заборгованості: за тілом кредиту 89 402,56 грн.; за відсотками 25 079,25 грн., та з суми заборгованості за кредитним договором №522RPUA201270001 від 06 травня 2020 року в розмірі 425 324,92 грн., яка складається з заборгованості: за тілом кредиту 307 499,40 грн.; за відсотками 117 825,52 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Правекс-Банк» суму сплаченого судового збору в розмірі 6 477,68 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Правекс-Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вирішити питання щодо відшкодування понесених позивачем витрат у вигляді судового збору.

З посиланням на доводи, аналогічні доводам позовної заяви зазначав, що між ними та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитні договори №522RPUA210430001 та №522RPUA201270001 на забезпечення виконання яких було між банком та ОСОБА_2 було укладено договори поруки №522RPUA210430001 від 12 лютого 2021 року, №522RPUA201270001 від 06 травня 2020 року. Враховуючи те, що ОСОБА_1 не було належним чином виконано свої зобов`язання за кредитними договорами в нього утворилась кредитна заборгованість, яка підлягає солідарному стягненню з останнього та його поручителя ОСОБА_2 . Наголошував, що при формуванні пакета документів для подачі до суду першої інстанції позовної заяви банк забув долучити до неї копії вказаних вище договорів поруки, однак зі змісту самої позовної заяви та зі змісту кредитних договорів та анкет-заяв вбачається наявність поручителя у цих зобов`язаннях ОСОБА_2 . Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, та прийшов до помилково висновку про відмову стягнути у солідарному порядку кредитної заборгованості із ОСОБА_2 .. Також вважає, що суд на стадії підготовчого провадження не дослідив всі обставини справи та не витребував додатково від позивача зазначені вище договори поруки.

Відповідачі не скористався своїм правом на подання відзивів на апеляційну скаргу, що відповідно до ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду рішення суду першої інстанції.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про отримання повістки в електронному суді та оголошення на офіційному сайті судової влади для відповідачів, які зареєстровані на непідконтрольній території України. Також банком надано клопотання про розгляд справи без участі представника.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

До апеляційної скарги банк додав клопотання про долучення до матеріалів справи доказів у вигляді договорів поруки №522RPUA210430001 від 12 лютого 2021 року, №522RPUA201270001 від 06 травня 2020 року, оскільки суд першої інстанції на стадії підготовчого провадження з огляду на доводи позовної заяви не витребував цих документів.

Відповідно положень ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У ч.1 ст. 84 ЦПК України зазначено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно із ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і

обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи наведене, а також те, що у позовній заяві банком не було зазначено про неможливість виконання законодавчо покладеного на нього обов`язку щодо надання доказів у вигляді договорів поруки з незалежних він нього причин та не наведено при зверненні до суду апеляційної інстанції причин, які це унеможливили, перекладаючи обов`язок зі збирання доказів на суд першої інстанції, клопотання банку про долучення до матеріалів справи доказів не може бути задоволено судом апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 травня 2020 року між АТ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №522RPUA201270001, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 410 000 грн. з цільовим призначенням: 410 000 грн. на споживчі цілі.

За умовами п. п. 3, 4, 7, 9 вказаного кредитного договору кредит надано на строк з 06 травня 2020 року до 05 травня 2025 року з фіксованою процентною ставкою 18,99% та 29,99% у разі настання відкладальної обставини, передбаченої у п. 1.7 загальної частини договору, та наявністю поручителя ОСОБА_2 , і графіком платежів зазначених в додатку №1 до договору.

Додаток №1 до договору кредиту №522RPUA201270001 від 06 травня 2020 року таблиці обчислення загальної вартості споживчого кредиту для позичальника (споживача) та реальної процентної ставки за кредитом, в тому числі графік платежів за кредитом, також містить у собі строк кредиту, суму кредиту, загальну вартість кредиту, орієнтовний щомісячний платіж.

Також судом встановлено, що 12 лютого 2021 року між АТ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №522RPUA210430001, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 105 000 грн. з цільовим призначенням: 105 000 грн. на споживчі цілі.

За умовами п. п. 3, 4, 7, 9 вказаного кредитного договору кредит надано на строк з 12 лютого 2021 року до 11 лютого 2026 року з фіксованою процентною ставкою 13,99% та 24,99% у разі настання відкладальної обставини, передбаченої у п. 1.7 загальної частини договору, та наявністю поручителя ОСОБА_2 , і графіком платежів зазначених в додатку №1 до договору.

Додаток №1 до договору кредиту №522RPUA210430001 від 12 лютого 2021 року таблиці обчислення загальної вартості споживчого кредиту для позичальника (споживача) та реальної процентної ставки за кредитом, в тому числі графік платежів за кредитом, також містить у собі строк кредиту, суму кредиту, загальну вартість кредиту, орієнтовний щомісячний платіж.

Відповідачу згідно кредитного договору №522RPUA201270001 від 06 травня 2020 року АТ «Правекс-банк» було перераховано кредитні кошти в розмірі 410 000 грн. на рахунок з призначенням платежу «надання кредиту згідно договору №522RPUA201270001 від 06.05.2021 року, укладеному з ОСОБА_1 », що підтверджується меморіальним ордером №294626480 від 06 травня 2020 року, а також згідно кредитного договору №522RPUA210430001 від 12 лютого 2021 року АТ «Правекс-банк» було перераховано кредитні кошти в розмірі 105 000 грн. на рахунок з призначенням платежу «надання кредиту згідно договору №522RPUA210430001 від 12.02.2021 року, укладеному з ОСОБА_1 », що підтверджується меморіальним ордером №309868426 від 15 лютого 2021 року.

Відповідач ОСОБА_1 також сплачував кошти в рахунок повернення отриманих кредитних коштів, що підтверджуються наданими в матеріалах справи виписками банку за період з 01 січня 2018 року по 24 березня 2024 року.

Також позивачем надані розрахунки заборгованості за кредитними договорами з яких вбачається що за кредитним договором №522RPUA210430001 від 12 лютого 2021 року в розмірі 114 481,81 грн., що складається з заборгованості: за тілом кредиту 89 402,56 грн.; за відсотками 25 079,25 грн., а також за кредитним договором №522RPUA201270001 від 06 травня 2020 року в розмірі 425 324,92 грн., що складається з заборгованості: за тілом кредиту 307 499,40 грн.; за відсотками 117 825,52 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами укладено кредитні договори, за якими ОСОБА_1 належним чином не виконав свої зобов`язання, в результаті чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що банком не надано належних та допустимих доказів на підтвердження його солідарної відповідальності за кредитними договорами із ОСОБА_1 ..

Такий висновок відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено , що між АТ «Правекс Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитні договори, які є дійсними в силу вимог закону та сторонами не оспорювались

Звертаючись до суду першої інстанції, банк посилався на те, що ОСОБА_1 отримав кредитні кошти, однак не повернув їх на умовах та в порядку передбаченому кредитними договорами в результаті чого утворилась заборгованість, яка складається із тіла кредитів та погоджених сторонами відсотків за їх користування.

Зазначене підтверджується матеріалами справи, зокрема наданими меморіальними ордерами та банківськими виписками, суми в яких збігаються із наданими розрахунками заборгованості.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №522RPUA210430001 від 12 лютого 2021 року в розмірі 114 481,81 грн., що складається з заборгованості: за тілом кредиту 89 402,56 грн.; за відсотками 25 079,25 грн., а також за кредитним договором №522RPUA201270001 від 06 травня 2020 року в розмірі 425 324,92 грн., що складається з заборгованості: за тілом кредиту 307 499,40 грн.; за відсотками 117 825,52 грн.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12, ст.81 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право

обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Отже звертаючись до суду із вимогою про стягнення із поручителя заборгованості, якою така порука забезпечена, банк не надав належних та допустимих доказів наявності відповідних договорів поруки, що унеможливило вирішення питання щодо можливості стягнення заборгованості за кредитними договорами і з ОСОБА_2 , а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у цій частині.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 539 806,73 грн. що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Правекс-Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: