Справа № 638/6888/22
Провадження № 2/638/922/24
УХВАЛА

Іменем України

29 травня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Щепіхіної В.В.,

при секретарі Резнік І. П.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплопостачання,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебуває справа за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплопостачання.

Позивач свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідач свої зобов`язання з оплати за користування тепловою енергією за період з 01.11.2017 по 30.11.2019 не виконував, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у сумі 2847,86 грн, на яку позивачем нараховано сума інфляційних витрат у розмірі 534,38 грн. та 3% річних у розмірі 239,59 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Відповідач у судові засіданні не з`явився, відзив не надав, причини неявки не повідомив.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Представник зазначив, що позивач позовні вимогипідтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

З урахуванням відсутності сторін у судовому засіданні фіксування судового засідання не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що додані до позовної заяви, встановив наступне.

Звертаючись до суду з цим позовом КП "Харківські теплові мережі" посилалось на невиконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань, які виникли у зв`язку з постачанням у нежитлові приміщення відповідача, що знаходяться у житловому будинку, теплової енергії відповідно до Правил користування тепловою енергією, затвердженими постановою КМУ від 03.10.2007 №1198 та ЗУ "Про теплопостачання". За період з 01.11.2017 по 30.11.2019 відповідач, який є власником нежитлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 , за рахунок позивача користувався тепловою енергією та не сплачував її вартість.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 124 Конституції України визначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Згідно з ч. 1 ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При цьому, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, обставин у справі.

Аналогічна правова позиція викладене у постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 17.06.2020 року у справі № 922/2246/19 та у постанові Великої палати Верховного суду від 15.05.2018 року у справі № 911/4144/16.

Частиною 1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У свою чергу, ст. 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Відповідно до ст. 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини.

При цьому, статтею 55 Господарського кодексу України визначено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна. До таких суб`єктів відносять господарські організації, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку. Також, суб`єктами господарювання є громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень як фізична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, зареєстрований 30.11.2001 в журналі обліку реєстраційнихї справ. У спірний період відповідач споживала теплову енергію як суб`єкт підприємницької діяльності, що підтверджується актами, наданими позивачем, на підключення/відключення споживачівта додатками до цих актів з переліком споживачів.

Відповідно до статей 319 та 320 Цивільного кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, у тому числі для здійснення підприємницької діяльності

Таким чином, судом встановлено, що відповідач використовувала нежитлові приміщення, належні їй на праві власності, у своїй господарській діяльності, а не для власних побутових потреб, тому відносини між позивачем, який здійснював виробництво та постачання теплової енергії як суб`єкт господарської діяльності та відповідачем, який також на момент їх виникнення був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, відносяться до господарських і не є предметом розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем в цій справі, є господарсько-правовими, у зв`язку з чим справа не підсудна загальному суду, а спір між сторонами повинен розглядатися за правилами господарського судочинства господарським судом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись п.1 ч.1 ст.255, ст.ст.258-260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Провадження у цивільній справі №638/6888/22 за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за теплопостачання - закрити.

Роз`яснити позивачу право на звернення до господарського суду з вказаними позовними вимогами до ОСОБА_1 в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Щепіхіна В. В.