ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

23 жовтня 2024 року

м. Харків

справа № 639/1974/24

провадження № 22-ц/818/3353/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання: Львової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 червня 2024 року, ухвалене суддею Рубіжним С.О., -

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів.

В обгрунтування позову зазначає, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в 90-х роках, у шлюбі народився старший син - ОСОБА_4 , 1994 року народження. 3 2005 по 2011 рік сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах та народили сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В 2011 році відповідач покинув сім?ю, повідомивши що немає коштів на утримання. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 вересня 2013 року по справі №639/4641/13-ц стягнуто з ОСОБА_6 на юристь ОСОБА_1 на утримання малолітнього ОСОБА_7 , 2009 року народження, аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 червня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Вказане рішення набрало законної сили та на його виконання було видано виконавчий лист N?639/4641/2013 від 04 листопада 2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова. 09 листопада 2018 року Холодногірсько-Новобаварським відділом ДВС у м. Харкові СМУ МЮ було відкрито виконавче провадження N?57631836 з примусового виконання заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 вересня 2013 року по справі №639/4641/13-ц про стягнення аліментів, що підтверджується Довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 11 грудня 2019 року, Довідкою з Автоматизованої системи виконавчого провадження від 02 квітня 2024 року. Влітку 2018 року вона розпочала стосунки з ОСОБА_8 , з яким у листопаді 2019 року зареєструвала шлюб. З літа 2018 року її колишній чоловік ОСОБА_6 почав налаштовувати дітей проти неї, мотивуючи тим, що у них один батько та у матері не може бути стосунків з іншим чоловіком та почав частіше забирати молодшого сина, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем свого проживання. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 06 лютого 2019 року №45, враховуючи висновки Департаменту служб у справах Харківської міської ради і рекомендації Комісії з питань захисту прав дитини місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визначено разом з матір`ю ОСОБА_1 . У зв?язку з не виконанням рішення органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини батьком дитини вона змушена була звернутись до суду. Рішенням Жовтневого районого суд м. Харкова по цивільній справі 639/4784/19 від 13 листопада 2019 року її позов до ОСОБА_6 , третя особа - Депаргамент служб у справах дітей Харківської міської ради було задоволено, та вирішено відібрати малолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька та поверути матері - для проживання з нею. 28 грудня 2019 року в ході примусового виконання рішення Жовтневого районний суд м. Харкова по цивільній справі №639/4784/19 від 13 листопада 2019 року в приміщенні державної виконавчої служби їй було повернуто сина, ОСОБА_11 ' ОСОБА_12 . Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , діючи самоправно, без її дозволу всупереч рішенню Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 листопада 2019 року знову викрав дитину, ОСОБА_5 та утримував дитину за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим, 06 березня 2020 року вона звернулась з заявою до Новобаварського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області про вчинення кримінального правопорушення, передбачене ч.1 ст.146 КК України (незаконне позбавлення волі або викрадення людини), ч.1 ст. 382 КК України (невиконання судового рішення) та було внесено до ЄРДР відомості про кримінального провадження №0000400 від 07 березня 2020 року за фактом не виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова щодо повернення малолітньої дитини, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань. ОСОБА_6 звертався у жовтні 2020 року до суду з позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення нарахування аліментів. 09 листопада 2021 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова по справі N?639/6457/20 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення нарахування аліментів у задоволенні позову було відмовлено. Вказане рішення суду було залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року. Згідно з Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню N?57631836 від 20 березня 2024 року ОСОБА_6 у період з липня 2015 року по лютий 2024 року жодного разу аліменти не сплачував, у зв?язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 234 610,75грн. Не зважаючи на обов?язок утримувати сина, відповідач рішення суду не виконує, аліменти не сплачує, внаслідок наявності заборгованості по сплаті аліментів існують підстави відповідно до законодавства для стягнення з відповідача пені за весь час. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов?язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Просить суд стягнути з відповідача на її користь суму пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 230 951,57грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_1 неустоку (пеню) у розмірі 230 951,57грн. за прострочення сплати аліментів за період з липня 2015 року по лютий 2024 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_13 на користь держави судовий збір в розмірі 2 309,51грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 , в особі представника ОСОБА_3 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не було враховано, що починаючи з 2015 року ОСОБА_14 проживає разом з ним, знаходиться тільки на його утриманні. З причин здійснення одноособової опіки над дитиною у нього утворилась заборгованість зі сплати аліментів. Крім того, він не був обізнаний про те, що в 2013 році проти нього порушена справа про стягнення аліментів. Про наявність заборгованості він дізнався від державного виконавця.

У 2014 році позивач стала проживати окремо, у 2015 році вона утворила фактичні шлюбні відносини з іншою особою, який зловживає спиртними напоями, притягувався до відповідальності за насилля у сім`ї, має конфліктний, агресивний характер та грубо поводився з дитиною. У результаті такого впливу позивач стала нехтувати сином, ображати його, постійно принижувати. Син, відчуваючи себе непотрібним, зайвим у сім`ї, маючи чутливу вразливу психіку, став все частіше залишитися у його квартирі, разом з бабусею та старшим братом. З 2015 року дитина стала постійно проживати разом з батьком, бабусею та братом. Мати дитини жодним чином не приймає участі у її вихованні. У березні 2019 року позивач звернулася до Жовтневого районного суду з позовом про відібрання дитини, який на його думку є хибним, оскільки місце проживання дитини з нею не визначалося. З незрозумілих причин, не в інтересах дитини, що є першочерговим при наданні таких висновків, позивач отримала рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 06 лютого 2019 року № 45 Про визначення місця проживання малолітніх дітей, визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із матір`ю ОСОБА_1 . Вважає, що позивач отримала незаконний висновок від органів опіки та піклування, обманом усунувши батька дитини від участі в судовому розгляді, отримала рішення на свою користь. Однак, на виконання рішення суду ОСОБА_14 протягом одного вечора прожив у квартирі матері, а наступного дня повернувся додому до батька, брата та бабусі. Тобто, рішення суду про відібрання дитини жодним чином не змінило фактичних обставин справи. Тому вважає, що ним виконано рішення суду про відібрання дитини та повернення матері у повному обсязі. Відповідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 16.04.2024 року за відомостями Департаменту реєстрації Харківської міської ради, місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , що є місцем реєстрації позивача. Однак, починаючи з 2015 р. дитина проживає разом з ним, знаходиться тільки на його утриманні, усі кошти він витрачає на дитину та його харчування та всебічний розвиток. 06 січня 2021 року Жовтневим районним судом м. Харкова ухвалено рішення у справі № 639/8315/20, яким видано обмежувальний припис стосовно нього.

Вказує, що на теперішній час постановою Полтавського апеляційного суду від 03.10.2023 року дане рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 06 січня 2021 року скасоване та ухвалене нове, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про видачу обмежувального припису відмовлено та встановлено наступне. Так, не виконання рішення суду про визначення місця проживання дитини, не може бути підставою для обмежувального припису, як самостійний доказ, без надання доказів домашнього насильства відносно заявника чи малолітньої дитини, а також ризиків настання насильства у майбутньому.

Заявником не було надано належних та допустимих доказів того, що батько дитини без волі останнього, викрав дитину, психологічно на нього тисне чи утримує проти його волі.Згідно відомостей Харківської ЗОШ № 130 вбачається, що батько бере активну участь у вихованні свого сина, протягом 2019/2020 відвідував батьківські збори, постійно знаходиться на звязку з класним керівником. Окрім того, встановлено, що дитина тривалий час, разом зі своїм старшим братом, відвідує Харківську обласну Федерацію Теквандо ІТФ. За повідомленням Президента Федерації вихованням та опікою займається батько, який характерезується позитивно, як люблячий та відповідальний батько. Згідно відомостей старшого ДОП СП ПП Новобаварського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області він, протягом тривалого часу мешкає разом з матір`ю та двома синами 1994 р.н., та 2009 р.н. За місцем проживання характеризується позитивно, веде здоровий спосіб життя, громадський порядок не порушує, сварки та конфлікти у сім`ї не допускає. Доповнює, що в рамках даного провадження 05.06.2024 року його представником було подано клопотання про зупинення розгляду по даній справі до розгляду справ № 639/3252/24 про встановлення факту проживання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з батьком за весь час утворення заборгованості зі сплати аліментів, припинення стягнення з відповідача аліментів, скасування заборгованості зі сплати аліментів та стягнення аліментів з ОСОБА_1 . Однак, в задоволені клопотання було відмовлено у звязку з відсутністю на той час відкритого провадження по справі №639/3252/24.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись, окрім обставини викладених у позовній заяві, на те, що жодних доказів на підтвердження понесених ним витрат на утримання дитини не надано. Звертає увагу на те, що місце проживання дитини визначено разом із матір?ю. Місце проживання дитини із батьком було зареєстровано лише 16 квітня 2024 року. Отже, до цього часу місце проживання дитини було визначено разом із нею. Надані відповідачем докази у межах розгляду даної справи, щодо проживання дитини з ним, не можуть спростовувати обставини встановленні судовими рішеннями у інших судових справах.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено факт наявності заборгованості зі сплати аліментів, а тому з відповідача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів.

Проте, погодитися із таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_15 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 06 березня 2009 року (а.с.29).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 вересня 2013 року по справі №639/4641/13-ц стягнуто з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі одна четверта частини від усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 червня 2013 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 37).

Із змісту вказаного рішення вбачається, що дитина проживає разом із матір?ю та знаходиться на її утримання. Відповідач проживає окремо від дитини та матеріальної допомоги не надає.

На підставі вказаного рішення суду, 04 листопада 2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова видано виконавчий лист №639/4641/2013, який було пред?явлено до виконання.

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Чипурнюк А.А. від 11 листопада 2013 року відкрито виконавче провадження №40883984 (а.с. 72).

Згідно відповіді Східного МРУМЮ Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у м. Харкові від 14 квітня 2024 року №44842, 13 березня 2018 року державним виконавцем на підставі вимог п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с.69).

09 листопада 2018 року головним державним виконавцем Міжрайонного ВДВС по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Лисаковим Є.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №57631836 за виконавчим листом №639/4641/2013 виданим 04 листопада 2013 року (а.с.71).

Як вбачається з довідки про неотримання аліментів №660786 від 22 листопада 2018 року, видана ОСОБА_1 , остання відповідно до матеріалів виконавчого провадження не отримувала аліменти з ОСОБА_15 , за період з 01 липня 2015 року по 01 листопада 2018 року (а.с.38).

Відповідно до розрахунку державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського ВДВС у місті Харкові СМУ МЮ Лисакова Є.С., заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_15 станом на 20 березня 2014 року склала 234 610,75грн. (а.с.41 46, 116-120).

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Відповідно до ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У постанові від 25 квітня 2018 року в справі 572/1762/15-ц(провадження 14-37цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного висновку: «Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

У постанові в справі № 362/4462/16-ц (провадження № 61-10968св19) від 20 липня 2020 року Верховний Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку: «…відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника».

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 грудня 2020 року по справі 661/905/19 (провадження № 61-16670 сво 19) зазначив: «Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Отже, тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно з статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Відповідно до роз`яснень викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2016 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбаче на ст. 196 СК( 2947-14 ) відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками».

Відповідач наполягає на тому, що дитина фактично проживала з ним, він витрачав кошти на утримання сина, тому відсутня його вина у несплаті аліментів.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачаться, що між сторонами тривалий час існували суперечки з приводу місця проживання дитини ОСОБА_5 .

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 06.02.2019 року № 45 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 листопада 2019 року у справі №639/4784/19 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_15 , третя особа- Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про відібрання дитини та повернення за визначеним місцем проживання задоволено.

Відібрано малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_15 та повернуто матері ОСОБА_1 для проживання з нею за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набрало законної сили 14 травня 2020 року (а.с.33-35)

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 листопада 2021 року у справі №639/6457/20, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 06 жовтня 2022 року, позов ОСОБА_15 до ОСОБА_1 , третя особа Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про звільнення від сплати заборгованості по аліментам та припинення нарахування аліментів залишено без задоволення (а.с. 47-50, 51-55).

В ході розгляду зазначеної справи, із пояснень ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вбачалося, що останній з 2015 року проживав разом з батьком.

Факт проживання ОСОБА_5 з батьком підтверджується також змістом висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 23.09.2019 року № 601, з якого зокрема вбачається, що ОСОБА_1 на засідання Комісії особисто пояснила, що з жовтня 2018 року батько забрав сина.

ОСОБА_1 не надано доказів того, що в періоди проживання дитини з батьком вона утримувала дитину за свій рахунок.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснювала, що ОСОБА_5 проживав то з нею, то з батьком, а на наступний день, після виконання рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 листопада 2019 року про відібрання дитини, повернувся до батька та проживає з останнім до цього часу.

Апеляційним судом встановлено, що 25 червня 2024 року представник ОСОБА_6 ОСОБА_3 , звернулася із адвокатським запитом до Начальника Відділу поліції №1 Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області Попельнюка Ю., в якому просила надати інформацію щодо факту та періоду постійного проживання з ОСОБА_6 з липя 2015 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 неповнолітнього сина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно відповіді Відділу поліції №1 Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області від 21 липня 2024 року, неповнолітній син ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на протязі тривалого часу, а саме з 2014 року по теперішній час мешкає разом із відповідачем ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки із вказаним запитом представник відповідача звернувся ще до ухвалення оскаржуваного судового рішення, тому колегія суддів вважає за можливим прийняти вказану відповідь як доказ, оскільки остання була надана вже після ухвалення оскаржуваного рішення, що об`єктивно не залежало від відповідача.

За встановлених обставин, оскільки ОСОБА_5 більшість спірного періоду фактично проживав з батьком, доказів того, що в зазначений час дитину утримувала матір матеріали справи не містять, колегія суддів приходить до висновку про відсутність вини ОСОБА_15 у несплаті аліментів на утримання ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 .

Зазначені висновки не суперечать змісту рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 листопада 2021 року, оскільки відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_15 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, суди виходили з того, що місце проживання ОСОБА_5 визначено з матрі`ю, а батько з позовом про визначення місця проживання дитини з ним до суду не звертався, доказів понесених витрат на утримання дитини суду не надав.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення відмову у задоволенні позову.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 27 червня 2024 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 01 листопада 2024 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова