КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/13474/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.

при секретарях: Гайдаєнко В. С., Мудрак Р. Р.

за участі: адвоката Міхо К. В., в інтересах позивача ОСОБА_1 ,

адвоката Короєда С. О., в інтересах відповідача ОСОБА_2 ,

адвоката Лук`янчука А. В., в інтересах відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Міхо Кирила Вадимовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Коваленко І. В.

від 05 червня 2024 року

у цивільній справі № 755/11966/23 Дніпровського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3 ,

ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьмич Василь Миколайович; Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Ярослав Вікторович

про зняття арешту з майна

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що йому на підставі Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) від 02.08.2023 р. № 689, виданого приватним нотаріусом КМНО Кузьмичем В. М., на праві власності належить нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , яка складається з 3-х житлових кімнат, загальною площею - 119,50 кв.м, в тому числі житловою площею - 69,30 кв.м, яка придбана позивачем на електронних торгах, та яка раніше належала відповідачу ОСОБА_3

Вказував, що електронні торги з реалізації вказаної квартири, за результатами яких переможцем визначено позивача, відбулися 24.07.2023 р. відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» в порядку здійснення приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Бережним Я. Я. виконавчого провадження ВП №70204241 з примусового виконання виконавчого листа №755/29764/21, виданого 28.10.2022 р. Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в розмірі 897 943 долари США 84 центи та 11 350 грн 00 коп. судового збору. Приватний нотаріус, як державний реєстратор, провів державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав (рішення про державну реєстрацію №68707534 від 02.08.2023р.) на вказану квартиру за позивачем ОСОБА_1 .

Водночас, на момент проведення електронного аукціону і на момент державної реєстрації за позивачем права власності на квартиру, на вказаній квартирі існував арешт. Зазначений арешт (обтяження за № 46933489 від 27.05.2022 р.) було накладено державним виконавцем Дніпровського ВДВС у м. Києві у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 в порядку виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 16.05.2022 р. № 755/29764/21, якою було накладено арешт на вказану квартиру саме в порядку забезпечення позову при розгляді справи № 755/29764/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, запис про обтяження № 46933489 перенесено в запис про обтяження № 51223644. Тобто, станом на сьогодні за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно міститься запис про обтяження №51223644 від 27.05.2022 р., який раніше мав номер 46933489. Також зазначено номер постанови про арешт майна боржника (який номером виконавчого провадження) - НОМЕР_2, а також зазначено особу, майно якої обтяжується - ОСОБА_3 ; об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 .

Стверджував, що арешт на вказану квартиру, власником якої став позивач за результатами аукціону, було накладено в інтересах стягувача (кредитора) - ОСОБА_2 саме з метою можливості звернення на неї стягнення у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду у справі № 755/29764/21 боржником ОСОБА_3 .

За результатами розгляду вказаної справи Дніпровським районним судом міста Києва було ухвалено рішення про задоволення позову про стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , примусове виконання якого зараз здійснює приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Бережний Я. В. та в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 було проведено електронний аукціон з продажу вказаної квартири, яка належала боржнику ОСОБА_3 .

В подальшому, позивач подав приватному нотаріусу, як державному реєстратору, заяву про проведення державної реєстрації зняття обтяження (арешту) нерухомого майна. Проте, приватним нотаріусом 08.08.2023 р. було відмовлено позивачу, як новому власнику квартири, в знятті арешту, та запропоновано звернутися до компетентних органів.

Посилаючись на те, що існування (чинність) на квартирі арешту, яка вже належить позивачу за результатами електронного аукціону, проведеного в порядку примусового виконання судового рішення, порушує право власності нового власника - позивача, створює йому перешкоди у здійсненні ним права розпоряджання своїм майном, просив задовольнити позов та зняти арешт із спірної квартири.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі адвокат Міхо К. В., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт вважає вказане рішення суду незаконним і необґрунтованим, таким, що порушує право власності позивача та фактично є відмовою в правосудді, оскільки своїм рішенням суд створив таку ситуацію, коли позивач, який не був учасником іншої цивільної справи (справи про стягнення боргу, в межах розгляду якої було накладено арешт на квартиру в порядку забезпечення позову), взагалі позбавлений можливості ініціювати питання скасування арешту зі свого майна. Тобто, суд позбавив позивача в реалізації його права, як власника майна, на захист такого права та усунення відповідних перешкод щодо майна.

Вважає, що матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 є новим власником квартири, на яку раніше було накладено арешт в порядку забезпечення позову, а наявність арешту перешкоджає позивачу (як новому власнику) розпоряджатись своєю власністю. Позивачем доведено факт порушення його прав щодо розпорядження своїм майном.

Зазначає також, що попередній власник квартири - ОСОБА_3 (який виступав боржником у виконавчому провадженні, в межах якого відбулися прилюдні торги з продажу його квартири), з позовом про оскарження електронних торгів не звертався і не оспорював добросовісність покупця ОСОБА_1 , оскільки спірне майно позивачем придбане на публічних торгах, процедура яких передбачає продаж майна без обтяжень, а тому позивач мав законні підстави сподіватися, що придбав спірне майно без будь-яких обтяжень.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що предметом позову ОСОБА_1 , як нового власника майна, було саме зняття арешту з майна, а не скасування ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 16.05.2022 р. про накладення арешту на спірну квартиру в порядку забезпечення позову при розгляді цивільної справи № 752/29764/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. А відтак, з боку суду першої інстанції помилковим було застосування норми ст. 158 ЦПК України, адже вказана стаття дозволяє скасовувати заходи забезпечення позову виключно за зверненням учасника справи, при розгляді якої такі заходи були застосовані. Проте, ОСОБА_1 не був учасником справи про стягнення боргу за договором позики, а відтак процесуальна можливість його звернення до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову виключається.

Також вважає, що не має жодного юридичного значення факт набрання або не набрання чинності рішенням суду № 752/29764/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики (як помилково зазначив в своєму рішенні суд першої інстанції), адже незалежно від результатів вирішення справи про стягнення боргу за договором позики, квартира не може бути витребувана у добросовісного набувача ОСОБА_1 .

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат Міхо К. В., в інтересах позивача ОСОБА_1 , підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Адвокат Короєд С. О., в інтересах відповідача ОСОБА_2 , проти апеляційної скарги не заперечував, просив її задовольнити.

Адвокат Лук`янчук А. В., в інтересах відповідача ОСОБА_3 , проти апеляційної скарги заперечив, вважав її необґрунтованою, просив рішення суду залишити в силі, вважаючи його законним.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьмич В. М. надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляд справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення адвоката Міхо К. В., в інтересах позивача ОСОБА_1 , адвоката Короєда С. О., в інтересах відповідача ОСОБА_2 , адвоката Лук`янчука А. В., в інтересах відповідача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16.05.2022 року забезпечено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 . У задоволенні іншої частини заяви - відмовлено (а. с. 39-40).

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 27.05.2022 року, ухвала суду від 16.05.2022 року виконана, арешт на квартиру накладено (а.с. 13), внесено обтяження за № 4693389 (а.с 41).

Відповідно до копії витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, державна реєстрація обтяження квартири за адресою АДРЕСА_3 здійснена 27.05.2022 року

В подальшому, заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.09.2022 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 897 943 долари США 84 центи та 11 350 гривень 00 копійок судового збору.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.01.2024 року у справі № 752/29764/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2022 року.

Станом на день розгляду даної справи судом першої інстанції остаточне рішення у справі Київським апеляційним судом не було ухвалено.

Звертаючись до суду за захистом, позивач зазначав, що є власником нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , яка складається з 3-х житлових кімнат, загальною площею - 119,50 кв.м, в тому числі житловою площею - 69,30 кв.м, яка придбана ним на електронних торгах, та яка раніше належала відповідачу ОСОБА_3 . На момент проведення електронного аукціону і на момент державної реєстрації за позивачем права власності на квартиру, на вказаній квартирі існував арешт, обтяження за № 46933489 від 27.05.2022 р., яке було накладено державним виконавцем Дніпровського ВДВС у м. Києві у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 в порядку виконання ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 16.05.2022 р. №755/29764/21, якою було накладено арешт на вказану квартиру саме в порядку забезпечення позову при розгляді справи №755/29764/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки предметом позову є вимоги про скасування арешту на об`єкт нерухомого майна, який накладено судом в порядку забезпечення позову в межах розгляду цивільної справи, для скасування заходів забезпечення позову визначено спеціальний порядок, який регулюється положеннями цивільного процесуального кодексу України, та передбачає звернення до суду з відповідною заявою особи, що бере участь у справі, тому заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку позовного провадження.

Колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Законодавець у статті 4 ЦПК України встановив, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункти 4, 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», на яку посилається позивач обґрунтовуючи свої вимоги, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 вказаного Закону, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації

Процедура арешту майна боржника, про можливість зняття якого йдеться у згадуваній ст. 59, визначена статтею 56 вказаного Закону України «Про виконавче провадження», яка врегульовує порядок обмеження обігу майна (коштів) боржника для забезпечення реального виконання рішення безпосередньо виконавцем й здійснюється як складова звернення стягнення на кошти та інше майно боржника (ст. 48 Закону) в процесі примусового виконання відповідного судового рішення.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач на електронному аукціоні придбав нерухоме майно, обіг якого був обмежений у зв`язку з накладенням арешту судовим рішенням, а не за постановою державного виконавця у межах виконавчого провадження відповідно до порядку встановленого ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Про наявність заборони встановленої судовим рішенням (ухвалою про забезпечення позову), як свідчить зміст та підстави позову, а також доводи апеляційної скарги, позивач був обізнаний.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18) та від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц (провадження № 14-498цс18).

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153, 157 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову, яка виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 158 ЦПК України).

На переконання колегії суддів, тлумачення зазначених вище положень Закону України «Про виконавче провадження» у системному зв`язку із положеннями Цивільного процесуального кодексу, дають підстави виснувати, що арешт накладений як забезпечувальний захід судовим рішенням, не може бути знятий з підстав ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», яка врегульовує питання зняття арешту накладеного виконавцем у виконавчому провадженні.

Отже, суд не може задовольнити вимоги про скасування арешту, накладного в рамках іншої справи, за окремим позовом заінтересованої особи. Скасування заходів забезпечення позову, накладених в межах іншої справи, за окремим позовом є підміною компетенції суду, який розглядає справу, в межах якої забезпечено позов.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки предметом позову є вимоги про скасування арешту на об`єкт нерухомого майна, який накладено судом в порядку забезпечення позову в межах розгляду цивільної справи, для скасування заходів забезпечення позову визначено спеціальний порядок, який регулюється положеннями цивільного процесуального кодексу України.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Міхо Кирила Вадимовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 жовтня 2024 року.

Судді Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко