ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 травня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/18317/23

Головуючий у першій інстанції Супрун О. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/741/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Онищенко О.І.,,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 31 січня 2024 року (місце ухвалення м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Ільїн О.П. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В обґрунтування посилався на те, що 18.10.2015 сторонами було зареєстровано шлюб від якого мають дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте, позивач зазначає, що спільне життя між сторонами не склалося, спільне проживання припинилося з 2022 року, втрачено почуття любові та бажання підтримки сімейних стосунків, що суперечить інтересам сторін та їх малолітніх дітей.

У позові позивач просив розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 2484.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.01.2024 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 18.10.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 2484 розірвано.

Рішення суду обґрунтовано тим, що подружні відносини подружжя припинило з 2022 року, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечить інтересам позивача, а тому позов підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_2 адвокат Маркова А.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.01.2024 та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

За доводами апеляційної скарги оскаржуване рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі заявниця посилається на те, що їй не було відомо про наявність даної справи та вона була позбавлена можливості надати відзив на позовну заяву та докази того, що і у 2022 році, і у 2023 році їх подружні відносини тривали. Заявниця посилається на те, що позивач, ОСОБА_1 достеменно знав, що відповідачка перебуває за межами України і відповідно вона відсутня за її адресою реєстрації і ніяким чином не зможе отримувати поштову кореспонденцію із суду, крім того позивачу були відомі контактні номери телефону і адреса електронної пошти відповідачки, які, ймовірно, свідомо позивач не повідомив суду.

Зазначає, що після повномасштабного вторгнення росії на територію України, за спільним рішенням із чоловіком ОСОБА_1 , на початку березня 2022 року була змушена виїхати із України до Франції з метою збереження життя і здоров`я їх двох спільних малолітніх дітей. В період з 2022 року по 2023 рік позивач ОСОБА_1 шість разів приїжджав до дружини та дітей у Францію, а відповідачка ОСОБА_2 п`ять разів приїжджала в Україну до чоловіка. Між подружжям шлюбні відносини тривали весь час і до 2022 року, і в період з 2022 року по кінець 2023 року включно, не дивлячись на вимушене життя в різних країнах через повномасштабне вторгнення, у підтвердження чого посилається на електронне листування в додатку «Вацап».

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилається на те, що позов про розірвання шлюбу був задоволений передчасно, оскільки була можливість збереження сім`ї, судом першої інстанції було розглянуто позов та ухвалено рішення про розірвання шлюбу між сторонами без надання часу для примирення та без врахування наявності у подружжя двох малолітніх дітей.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Ільїн О.П. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 та залишити без змін рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31.01.2024. Посилається на законність та обґрунтованість судового рішення та безпідставність апеляційної скарги. Зазначає, що надане апелянткою листування, як у підтвердження шлюбних відносин між сторонами, не може бути взяте до уваги, оскільки суду надана лише вибірка листування попри те, що шлюбні стосунки та сімейні відносини між сторонами припинені та збереглися дружні відносини, сторони хотіли зберегти добрі, дружні і теплі відносини між собою. Щодо неналежного повідомлення позивачки судом першої інстанції заявник у відзиві зазначає, що позовна заява містить інформацію про засоби зв`язку з відповідачем, в тому числі зазначено номер телефону відповідачки, який зазначено в апеляційній скарзі та з якого велася переписка між сторонами. У спростування доводів апеляційної скарги щодо передчасної подачі позову про розірвання шлюбу заявник посилається на те, що під час розгляду даної справи відповідачкою ОСОБА_2 було подано до Ірпінського міського суду Київської області (№ 367/539/24) позовну заяву про розірвання шлюбу, тобто відповідачка сама бажала розірвати шлюб, тому примирення між сторонами або передчасність рішення Деснянського районного суду м. Чернігова без надання строку на примирення є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 18.10.2015 ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено відповідний актовий запис № 2484, прізвище після державної реєстрації « ОСОБА_6 » (а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19, 20).

Згідно витягів з Єдиного державного демографічного реєстру від 20.12.2023 місце реєстрації позивача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (а.с. 24); місце реєстрації відповідачки ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 (а.с. 25).

Задовольняючи позовні вимоги та розриваючи шлюб між сторонами суд першої інстанції прийшов до висновку, що подружні відносини подружжя припинило з 2022 року, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечить інтересам позивача, а тому позов підлягає задоволенню.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції , враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

За змістом ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з положеннями ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 Кодексу).

За приписами ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Положеннями ст. 112 СК України та роз`ясненнями п. 10 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 визначено, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суд повинен повно та всебічно з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати інші обставини життя подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції в порушення норм процесуального права розглянув справу за відсутності та неналежним чином повідомленої відповідачки, чим вона була позбавлена можливості надати свої заперечення щодо позову, оскільки остання у зв`язку з повномасштабним вторгненням росії на територію України на початку березня 2022 року була змушена виїхати із України до Франції з метою збереження життя і здоров`я їх двох спільних малолітніх дітей і не могла отримувати поштову кореспонденцію за адресою місця реєстрації.

Проте, вказані доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду з врахуванням наступного.

За приписами п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання суду, якщо такий учасник обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Матеріали справи свідчать, що ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20.12.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Справу призначено до розгляду на 11.01.2024 на 11-30 год. (а.с. 26).

За даними з Єдиного державного демографічного реєстру № 372599 від 20.12.2023, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 25).

Копію ухвали суду від 20.12.2023 разом із копією позовної заяви з додатками надіслано за наведеним зареєстрованим місцем проживання відповідачки ОСОБА_2 , але поштове відправлення повернулося на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 30 ).

Згідно протоколу судового засідання від 11.01.2024 розгляд справи було відкладено на 31.01.2024 на 09-45 год у зв`язку з неявкою відповідача (а.с. 34) та відповідачці повторно було направлено копію ухвали суду від 20.12.2023 разом із копією позовної заяви з додатками (а.с. 35), проте поштове відправлення знову повернулося на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 38).

Отже, суд виконав обов`язок про направлення копії ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви з додатками на адресу відповідачки, яка є її зареєстрованим місцем проживання.

Згідно з ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною або іншим учасником справи. Днем вручення судової повістки є, в тому числі, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку або відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України).

Таким чином, з огляду на наведені процесуальні норми копія ухвали про відкриття провадження разом з копією позовної заяви з додатками вважаються врученими відповідачці у належний спосіб.

З огляду на те, що відповідачка повідомлялася про перебування у провадженні цієї справи на поштову адресу за зареєстрованим місцем проживанням, однак у встановлений строк відзив на позовну заяву подано не було, суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив рішення.

Разом з тим, вбачається, що зазначена позивачем в позовній заяві поштова адреса відповідачки збігається з зазначеною в апеляційній скарзі поштовою адресою ОСОБА_2 , яка є місцем її реєстрації, тобто іншої поштової адреси як позивачем, так і апелянткою для зв`язку з судом не вказано.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що оскаржуване рішення не містить аргументації про неможливість примирення (збереження сім`ї) не ґрунтуються на встановлених обставинах, оскільки відповідачем не наведено переконливих доводів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї.

Заявляючи позовні вимоги про розірвання шлюбу ОСОБА_9 зазначав, що шлюбні та сімейні відносини з відповідачкою припинилися з 2022 року, подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. Крім того, судом встановлено, що після початку військової агресії РФ проти України позивачка разом з неповнолітніми дітьми виїхали за межі України, де на даний час перебувають.

Відповідачка, заперечуючи проти розірвання шлюбу, обґрунтовуючи апеляційну скаргу, належних доказів на спростування наведених в позовній заяві та встановлених обставин судовим рішенням, не надала.

З матеріалів справи вбачається, що позов про розірвання шлюбу скеровано до суду у грудні 2023 року, апеляційна скарга заявника вирішується в суді апеляційної інстанції у травні 2024 року, позивач від заявлених позовних вимог не відмовився, а навпаки підтримав позовну заяву, що вбачається з відзиву на апеляційну скаргу, тобто сторони мали достатньо часу для відновлення сімейних стосунків, чого не відбулося.

Заперечення ОСОБА_2 проти розірвання шлюбу не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки приписи сімейного законодавства не передбачають можливості примушення жінки або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу являється їх основою.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідачка в апеляційній скарзі не навела обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновку суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про хибність висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Установивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини із ОСОБА_2 , які фактично припинилися і носять формальний характер, суд першої інстанції, урахувавши конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 31 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 23.05.2024.

Головуючий Судді :