Справа № 758/5400/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2024 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Кужелєвої Ю.В., розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 06.05.2024 року звернувся до Подільського районного суду міста Києва (надалі за текстом - заявник) із заявою, в якій просив видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 (надалі за текстом - ОСОБА_2 ) на строк 3 місяці, яким визначити такі тимчасові обмеження щодо заявника та покласти наступні обов`язки на ОСОБА_2 :

1) заборонити перебувати ОСОБА_2 в місці спільного з заявником проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) усунути перешкоди у користуванні майном, що є особистою приватною власністю заявника.

В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що з 2012 року проживає разом зі ОСОБА_2 , яка є його матір`ю, в її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . У періоди з 2018 по 2021 рік та особливо протягом останнього місяця ОСОБА_2 систематично вчиняє стосовно заявника економічне домашнє насильство, яке полягає в умисному позбавленні його можливості користування житлом, їжею, одягом, особистим майном, грошовими коштами, документами, а також у перешкоджанні та забороні в отримані ним освіти. 03 травня 2024 року заявник не зміг потрапити до помешкання, оскільки двері були зачинені з середини квартири таким чином, що відкрити їх ззовні ключем було неможливо. ОСОБА_2 , яка перебувала в квартирі, повідомила заявнику, що до квартири його впускати не буде, особисті речі, документи тощо повертати заявнику не збирається. Повідомив, що за його заявою 06.05.2024 Подільське управління поліції ГУНП винесло терміновий заборонний припис серії АА № 374681 щодо заборони ОСОБА_2 у будь який спосіб контактувати із заявником протягом трьох днів.

З цих підстав заявник вважає, що є особою, яка зазнала домашнього насильства.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2024 року справу передано для розгляду судді Гребенюку В.В.

Ухвалою суду від 08 травня 2024 року заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

16.05.2024 року судом отримано заяву про усунення недоліків разом з уточненою заявою про видачу обмежувального припису.

Ухвалою суду від 16 травня 2024 року заяву прийнято до розгляду.

На підставі ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 350-5 ЦПК України щодо строку розгляду заяви, судом прийняте рішення про розгляд заяви без участі заявника та заінтересованої особи.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.05.2024 року.

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 10.05.2024 року, місце проживання заявника з 05.02.2010 року по 09.04.2024 року було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 .

З 10.05.2024 року заявник проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копіями договору позички житлового приміщення та акту прийому-передачі майна, копії яких долучені до заяви, а також зазначено самим заявником у заяві про видачу обмежувального припису.

Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі за текстом - Закон), який є основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини.

Даний Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону, обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону, оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на вимоги Закону та ст. 350-2 ЦПК України, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд, вивчивши матеріали заяви про видачу обмежувального припису, приходить до висновку, що заявником не надано беззаперечних доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства в розумінні ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Так, заявник стверджує, що ОСОБА_2 вчиняє щодо нього економічне домашнє насильство, яке полягає у позбавленні можливості користування житлом, особистим майном, одягом, тощо.

Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що зазначене житло (квартира за адресою: АДРЕСА_1 ) належить ОСОБА_2 на праві власності, при цьому, будь яких доказів проживання заявника у зазначеній квартирі суду не було надано.

Таким чином, заявником навіть не підтверджено право користування зазначеним приміщенням.

З тих же підстав, суд критично сприймає надані заявником заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які є ідентичними в частині опису та оцінки дій ОСОБА_2 щодо позбавлення заявника можливості користуватися квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, суд не приймає як належний доказ у справі копію Термінового заборонного припису АА № 374681, оскільки через низьку якість копії неможливо ідентифікувати особу, щодо якої було винесено припис, його зміст та строк його дії.

Більш того, заявник просить суд встановити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладення на неї обов`язків, які не передбачені ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та за своїм змістом є обмеженнями прав власника житла.

Так, згідно з вимогами ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 320 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

ОСОБА_2 на праві власності належить квартира за адресою АДРЕСА_1 , а тому, не може бути позбавлена права користування та розпорядження своїм майном, власником якого вона є.

Таким чином, враховуючи, що суду не надано достатніх належних, допустимих, та переконливих доказів факту вчинення насильства заінтересованою особою щодо заявника, настання наслідків його вчинення, з огляду на те, що запропоновані заявником тимчасові обмеження не передбачені спеціальним законом, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Керуючись ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 13, 14, 77, 82, 259, 263-265, 268, 350-1, 350-2, 350-6, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису - відмовити;

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Гребенюк