Справа № 944/410/23
Провадження №2/944/262/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2024 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

за участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яворові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Комунального некомерційного підприємства Яворівської міської ради Львівської області «Яворівська районна центральна лікарня» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

25 січня 2023 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Комунального некомерційного підприємства Яворівської міської ради Львівської області «Яворівська центральна районна лікарня» (далі КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня», в якому просить: поновити строк на звернення до суду з позовною заявою; визнати протиправним та скасувати наказ КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» № 246-к від 26 липня 2022 року «Про звільнення»; зобов`язати КНП КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» поновити її на посаді дезінфектора КНП КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня»; стягнути з КНП КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення до дня винесення рішення суду; стягнути з відповідача судові витрати.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 24 червня 2002 року вона була прийнята на посаду дезінфектора Яворівської районної центральної лікарні, яка реорганізована шляхом перетворення у КНП КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня». Наказом КНП КНП ЯМР ЛО № 246-к від 26 липня 2022 року її було звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням штатів та чисельності працівників, на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, з 31 липня 2022 року. Даний наказ винесено на підставі наказу КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» № 64 від 11 травня 2022 року «Про затвердження штатного розпису та скорочення штату і чисельності працюючого». Але всупереч вимогам ст. 49-2 КЗпП України відповідач не запропонував їй вакантні посади в КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня», хоча повинен був це зробити, оскільки однією із гарантій для працівника при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства працевлаштувати працівника. Відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України 31 травня 2022 року її було повідомлено про можливе вивільнення, отже, двомісячний строк розпочався о 00:00 годині 01 червня 2022 року. Двомісячний строк попередження працівника про майбутнє вивільнення закінчується о 24:00 год 31 липня 2022 року, який є вихідним днем. При цьому, якщо останнім днем строку є святковий, вихідний, неробочий день, то днем закінчення строку є найближчий робочий день. Отже, найближчим робочим днем до суботи 30 липня 2022 року є 29 липня 2022 року, відповідно позивачку можна було звільнити 01 серпня 2022 року, тобто у перший робочий день після вихідних. Однак, позивачку звільнено в неділю 31 липня 2022 року, у вихідний день, тобто з порушенням вимог частини 5 статті 241-1 К3пП України та до спливу двомісячного строку попередження працівника про майбутнє звільнення, що є порушенням вимог статті 49-2 К3пП України. У попередженні про наступне вивільнення від 31 травня 2022 року їй було повідомлено, що станом на даний момент вільних вакантних посад, які відповідають її кваліфікації, немає. Хоча на день видачі наказу КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» № 246-к від 26 липня 2022 року «Про звільнення» у новому штатному розписі, затвердженому наказом КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» «Про затвердження штатного розпису та скорочення штату і чисельності працюючого» № 64 від 11 травня 2022 року, зі змінами та доповненнями, внесеними наказам № 72 від 27 травня 2022 року та № 90 від 28 червня 2022 року, були наявні вакантні посади, які відповідали її спеціальності та кваліфікації, зокрема, обліковець, старший комірник складу, кухонний робітник (4 штатні одиниці), двірник (4 штатні одиниці), сторож (6 штатних одиниць). Також під час звільнення відповідачем не було враховано, що вона має переважне право на залишення на роботі, не було оцінено продуктивність праці та кваліфікацію. Щодо поновлення строку на звернення до суду із позовом зазначає, що місячний строк для звернення до суду за вирішенням спору про поновлення на роботі обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Зазначає, що наказ про звільнення та трудову книжку було їй вручено силоміць. Її звільнення ввело її в депресивний стан, тому вона була змушена звернутися до лікарів. Відповідно, вона, будучи у пригніченому стані через звільнення з роботи та втрату єдиного доходу, пропустила строк позовної давності. Отже, її звільнення є незаконним, тому просить поновити строк на звернення до суду з позовом, скасувати оскаржуваний наказ, поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 27 січня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

06 жовтня 2022 року КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» подало відзив на позовну заяву ОСОБА_3 , в якому просило відмовити у задоволенні позову з таких підстав. 26 липня 2022 року відповідач видав наказ № 246-к, яким з 31 липня 2022 року звільнив дезінфектора ОСОБА_3 із займаної посади у зв?язку із скороченням штатів та чисельності працівників. При звільнені виплачена компенсація за невикористану відпустку у розмірі 73 календарних дні, виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку. Повідомленнями про можливе вивільнення № 139 від 12 травня 2022 року та № 153 від 31 травня 2022 року ОСОБА_3 була сповіщена про можливість звільнення з посади та відсутність вакантних посад у КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня», які вона була спроможна зайняти відповідно до своєї кваліфікації. Повідомлення про можливе вивільнення № 139 від 12 травня 2022 року містить особистий підпис ОСОБА_3 про його отримання 12 травня 2022 року. З моменту сповіщення ОСОБА_3 повідомленням № 139 від 12 травня 2022 року про можливе вивільнення відлік двомісячного строку (за ст. 49-2 КЗпП України) розпочався з 13 травня 2022 року та закінчився 12 липня 2022 року включно. Таким чином, звільнюючи позивача наказом № 246-к з 31 липня 2022 року, відповідач повністю виконав вимоги закону щодо додержання двомісячного строку для попередження про можливе звільнення. Повідомлення про можливе вивільнення № 153 від 31 травня 2022 року є повторним, не несе юридичного навантаження за ст. 49-2 КЗпП України та носить лише характер нагадування про можливе звільнення. Посилання позивача саме на повідомлення № 153 від 31 травня 2022 року, без зазначення повідомлення № 139 від 12 травня 2022 року носить мету ввести суд в оману, та з ціллю маніпулювання строками, що передбачені законом. Час виробничої діяльності відповідача (надання медичної допомоги населенню) є кругло добовим (24/1), без святкових, неробочих днів, тому враховуючи такі обставини, відповідач звільнив позивача саме з 31 липня 2022 року, адже це пов`язано з особливим видом виробничої діяльності відповідача. За зазначених підстав, відповідачем не порушені приписи ст. 49-2 КЗпП України при звільнені позивача. Позивача неможливо було перевести на іншу роботу, у зв`язку із відсутністю роботи за професією дезінфектора, відповідно ОСОБА_3 могла після звільнення звернутися до державної служби зайнятості або працевлаштуватися самостійно. Посилання позивача на те, що порушено її переважне право на залишення на роботі є лише її припущенням, яке не підтверджено жодними доказами. Щодо строків звернення до суду вказує, що згідно з до ч. 2 ст. 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Як зазначає позивач у позові вона отримала копію наказу № 246-к від 26 липня 2022 року «Про звільнення» та трудову книжку в один день. Відповідно до Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, ОСОБА_3 отримала трудову книжку НОМЕР_1 26 липня 2022 року, тобто й спірний наказ був отриманий нею 26 липня 2022 року. Таким чином, строк права на звернення до суду (позовна давність) згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України, сплив 27 серпня 2022 року. Поданий позов до суду датований позивачем 30 вересня 2022 року, тобто після спливу 2 місяців права на звернення до суду. Судом відкрито провадження за позовною заявою ОСОБА_3 27 січня 2023 року, тобто після спливу 6 місяців права на звернення до суду. Згідно з ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Так як строк позовної давності за оскарженням наказу № 246-к від 26 липня 2022 року «Про звільнення» сплив 27 серпня 2022 року, то у задоволенні позову слід відмовити.

20 лютого 2023 року представник позивача адвокат Поставитюк В.В. подав відповідь відзив на позовну заяву, у якому зазначив таке. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що повідомлення про можливе вивільнення № 153 від 31 травня 2022 року є повторним, не несе юридичного навантаження за ст. 49-2 К3пП України та носить лише характер нагадування про можливе звільнення». При цьому, звинувачує позивача у введенні суду в оману та маніпулюванні строками, що передбачені законами. Зазначає, що повідомленням № 67 від 12 травня 2022 року позивачка повідомлена про можливе звільнення, яке мало відбутися 15 липня 2022 року. Наказом № 72 від 27 травня 2022 року «Про внесення змін до наказу № 64 від 11 травня 2022 року» внесено зміни, якими збільшено чисельність штатних одиниць з 329 штатних одиниць до 355,75 штатних одиниць та змінено дату введення в дію зміненого штатного розпису, а саме з 31 липня 2022 року. Пунктом 1.3. наказу № 72 зобов`язано відділ кадрів відповідача до 31 травня 2022 року попередити працівників про можливе вивільнення з 31 липня 2022 року. Отже, повідомлення про майбутнє вивільнення у зв`язку із скорочення штатів чи чисельності, яке було заплановано з 31 липня 2022 року, відбулося саме 31 травня 2022 року. Відповідно, звільнення відбулось до спливу двомісячного строку. Відповідач у відзиві також стверджує що діяльність відповідача є цілодобовою (24/7) без святкових, не робочих днів, тому, враховуючи такі обставини, відповідач звільнив позивача саме з 31 липня 2022 року. При цьому, загальним вихідним днем є неділя, а відповідач не надав наказ (розпорядження) про перенесення вихідних та робочих днів на підприємстві, погоджений з профспілковим представником. Щодо переважного права залишення на роботі, то варто зазначити, що у позовній заяві позивачка зазначає, що на день видачі наказу КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» № 246-к від 26 липня 2022 року «Про звільнення» у новому штатному розписі, затвердженому наказом КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» «Про затвердження штатного розпису та скорочення штату і чисельності працюючого» № 64 від 11 травня 2022 року, зі змінами та доповненнями, внесеними наказами № 72 від 27 травня 2022 року та № 90 від 28 червня 2022 року, були наявні вакантні посади, які відповідали спеціальності та кваліфікації позивачки, зокрема: обліковець, старший комірник складу, кухонний робітник ( 4 штатні одиниці), двірник (4 штатні одиниці), сторож (6 штатних одиниць). Відповідно до Критеріїв оцінки продуктивності праці та переважного залишення на роботі працівників КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» у позивачки рівень кваліфікації та продуктивність праці є вищими, ніж у інших працівників, які претендували на вищезазначені вакантні посади, не говорячи про сімейний стан, стаж роботи та інші обставини, що надають право для залишення на роботі, якість виконуваної роботи, можливість суміщення професій тощо.

23 лютого 2023 року КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» подало заперечення на відповідь на відзив представника ОСОБА_3 адвоката Поставитюка В.В., у яких зазначило, що не погоджується із доводами сторони позивача, зважаючи на таке. Відповідно до приписів ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Відповідно до імперативного припису зазначеної статті, законодавець пов`язує дві юридично значимі події: рішення роботодавця про необхідність звільнити працівника, вивільнення працівника. Обидві події пов`язані обов`язком роботодавця попередити працівника про наступне звільнення не пізніше ніж за 2 місяці до моменту звільнення (видання наказу про звільнення). Зміни у штатних розписах роботодавця не впливають на строк попередження працівника про наступне вивільнення, так як не впливають на обов`язок роботодавця. Вільне трактування представником позивача адвокатом Поставитюком В.В. норм ст.49-2 К3пП України, не впливають на сутність юридичних відносин, встановлених законом. 26 липня 2022 року, на здійснення свого права визначеного п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідач видав наказ № 246-к, яким з 31 липня 22 року звільнив дезінфектора ОСОБА_3 із займаної посади у зв?язку із скороченням штатів та чисельності працівників. Повідомленнями про можливе вивільнення № 139 від 12 травня 2022 року та № 153 від 31 травня 2022 року ОСОБА_3 була сповіщена про можливість звільнення з посади та відсутність вакантних посад у КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня», які вона була спроможна зайняти відповідно до своєї кваліфікації. Повідомлення про можливе вивільнення № 67 від 12 травня 2022 року ОСОБА_3 , на яке посилається адвокат Поставитюк В.В. у відповіді на відзив, ОСОБА_3 не надсилалося. Посилання на таке повідомлення не є спроможним. З моменту сповіщення ОСОБА_3 повідомленням № 139 від 12 травня 2022 року про можливе вивільнення відлік двомісячного строку за ст. 49-2 К3пП України розпочався з 13 травня 2022 року та закінчився 12 липня 2022 року включно. Таким чином, звільнюючи позивача наказом № 246-к з 31 липня 2022 року, відповідач повністю виконав вимоги закону щодо додержання двомісячного строку для попередження про можливе звільнення. Повідомлення про можливе вивільнення № 153 від 31 травня 2022 року є повторним. Щодо тверджень сторони позивача про звільнення позивача у вихідний день, зазначає таке. Згідно з ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року, у період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 53, частини першої статті 65, частин третьої - п`ятої статті 67, статей 71, 73, 78-1 Кодексу законів про працю України та частини другої статті 5 Закону України «Про відпустки». Викладаючи черговий раз свою думку щодо звільнення позивача саме з 31 липня 2022 року, як з вихідного дня, представник позивача навмисно, вводячи суд у оману, ігнорує приписи закону та нехтує правами роботодавця. Окрім зазначеного, згідно з п.3.11 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом КНП ЯРР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» на 2019-2024 роки за реєстраційним номером 16 від 12 червня 2019 року (загально відома інформація, яка не потребує доведення), встановлено, що «Підприємство функціонує сім днів на тиждень». За зазначених підстав, відповідачем не порушені приписи ст. 49-2 КЗпП України при звільнені позивача. Твердження сторони позивача про те, що були наявні вакантні посади, які б могла зайняти позивачка, не підтверджені жодними доказами. Крім того, не підтверджені жодними доказами твердження представника позивача, що відповідно до Критеріїв оцінки продуктивності праці та переважного залишення на роботі у позивачки рівень кваліфікації та продуктивності є вищим за інших. Також відповідач у запереченнях на відповідь на відзив зазначив про пропущення строку позовної давності, на які посилався також у відзиві на позовну заяву.

03 березня 2024 року представник ОСОБА_3 адвокат Поставитюк В.В. подав відповідь на заперечення відповідача КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня». Представник позивача зазначає, що у запереченнях відповідач посилається на норми Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», однак у наведеному переліку статей, які не застосовуються у період дії воєнного стану, відсутня ч. 2 ст. 67 КЗпП України, якою визначено, що загальним вихідним є неділя, та на яку посилається сторона позивача. Посилання відповідача на норми Колективного договору між адміністрацією лікарні та трудовим колективом не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки зазначений договір відсутній у матеріалах справи та такий документ не є загальнодоступним. Зазначає, що твердження відповідача про функціонування підприємства сім днів на тиждень стосується саме юридичної особи КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня», а не найманих працівників, у яких є право на законний вихідний день. Щодо вакантних посад на час звільнення позивача зазначає, що стороною позивача надано копії штатних розписів КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня», які містять зазначені посади, отже, зазначені доводи сторони позивача підтверджені доказами. Також належним доказом кваліфікації та продуктивності праці позивачки є Критерії оцінки продуктивності праці та переважного залишення на роботі.

Ухвалою суду від 22 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судових засідання, призначених на 27 червня 2023 року, 20 листопада 2023 року, представник позивача підтримав пояснення, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив, відповіді на заперечення, та надав такі пояснення. Оскаржуваний наказ прийнятий на підставі наказу, яким скорочення штату передбачено з 15 липня 2022 року, а звільнення відбулося 31 липня 2022 року. 31 липня 2022 року - неділя, вихідний день, який не переноситься. Дія норми закону, що неділя вихідний день не обмежується під час воєнного стану. Цілодобовий графік роботи стосується безпосередньо лікарні, а не конкретно позивача. Крім того, ОСОБА_3 має переважне право на залишення на роботі, як одинока мати. У КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» відбулося скорочення штату та чисельності, всі відділи і посади будуть нові. Оскільки не вносилися зміни до штатного розпису, а затверджувався новий штатний розпис, тому всі посади були вакантні. Були створені нові відділи і посади. В протоколі № 6 не відображено, що досліджувалося питання переважного права позивача на залишення на роботі. Зазначив, що на час звільнення були вакантні посади, але такі не були запропоновані позивачу. Наприклад двірник або охоронець, які не потребують високої кваліфікації. Дезінфектор - це спеціальний персонал. Позивач має 20 років стажу, немає стягнень, в інших працівників лікарні, зазначених в позовній заяві, є менший стаж роботи, лікарняні тощо. Трудову книжку видано позивачу до дня звільнення. Щодо строку позовної давності зазначає, що такий позивачем не пропущено, оскільки діяв карантин (прикінцеві положення КЗпП України). тривалий час готувався позов, збирали докази, відповіді на адвокатський запит отримав лише в грудні 2022 року.

В судових засідання, призначених на 27 червня 2023 року, 20 листопада 2023 року, представник відповідача КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» підтримав пояснення, викладені у відзиві, запереченнях, та надав такі пояснення. На час звільнення позивача із займаної посади, вакантної посади відповідно до її кваліфікації не було, тому не було запропоновано жодних посад. Відповідачем було дотримано процедуру звільнення позивача, в тому числі щодо строку попередження про наступне вивільнення. В лікарні не було потреби в посаді дезінфектора, посаду було скорочено, а обов`язки розділено між молодшими медсестрами. Основний наказ № 64 від 11 травня 2022 року до якого було внесено зміни, але це наказ чинний. Дезінфектор безпосередньо підпорядковувався старшій медсестрі. Посади, на які посилається позивач, були зайняті. Щодо переважного права позивача на залишення на роботі, таке досліджувала комісія. Протокол № 6 дійсний, не скасований, конкретні критерії визначені в таблиці. Критерії оцінки продуктивності праці кабінету стаціонару (п. 241) стаж роботи 20 років, розлучена, про дітей відомостей немає, працівник допоміжного кабінету. Переважне право на залишення на роботі визнається в межах відділень. 31 травня 2022 року ОСОБА_3 була повторно повідомлена про звільнення, яке має нагадувальний характер, основне попередження було 12 травня 2022 року. Працівники, які підлягали скороченню визначалися в межах відділень. Позивачем пропущено строк позовної давності. Строк позовної давності встановлюється ЦК України та КЗпП України. Перебіг строку розпочався 27 липня 2022 року, тобто з дня отримання позивачем трудової книжки, а фактично з позовом позивач звернулася до суду 25 січня 2023 року.

В судовому засіданні 24 квітня 2024 року представник позивача адвокат Поставитюк В.В. позовні вимоги підтримав, з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, відповідь на заперечення, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні 24 квітня 2024 року представник КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» Бережнов Є.В. позовні вимоги заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, письмових запереченнях, просиві відмовити у задоволенні позов, зважаючи на безпідставність позовних вимог.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Суд встановив, що ОСОБА_3 була прийнята на посаду дезінфектора Яворівської центральної районної лікарні з 24 червня 2002 року, що підтверджується записом у трудовій книжці ОСОБА_3 .

Відповідно до рішення Яворівської районної ради Львівської області № 369 від 24 травня 2018 року Яворівська центральна районна лікарня реорганізована шляхом перетворення у Комунальне некомерційне підприємство Яворівської районної ради Львівської області «Яворівська центральна районна лікарня», а в подальшому у Комунальне некомерційне підприємство Яворівської міської ради Львівської області «Яворівська центральна районна лікарня».

12 травня 2022 року ОСОБА_3 повідомлено про можливе вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня», яке відбудеться з 15 липня 2022 року, на підставі п. 1 ст. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, (наказ № 64 від 11 травня 2022 року). Також у повідомленні було вказано, що станом на даний момент вільних вакантних посад, які відповідають кваліфікації немає, що підтверджується повідомленням КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» № 139 від 12 травня 2022 року. Повідомлення про можливе вивільнення ОСОБА_3 отримала, що підтверджується її підписом.

Також 31 травня 2022 ОСОБА_3 повідомлено про можливе вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня», яке відбудеться з 31 липня 2022 року, на підставі п. 1 ст. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, (наказ № 64 від 11 травня 2022 року, в редакції наказу № 72 від 27 травня 2022 року). Також у повідомленні було вказано, що станом на даний момент вільних вакантних посад, які відповідають кваліфікації немає, що підтверджується повідомленням КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» № 153 від 31 травня 2022 року. Підпис ОСОБА_3 в графі повідомлення отримала відсутній.

Актом КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» про відмову від отримання повідомлення про можливе звільнення від 31 травня 2022 року зафіксовано відмову ОСОБА_3 отримати повідомлення про можливе звільнення у зв`язку із скороченням штату і чисельності працюючих.

Наказом КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» № 246-к від 26 липня 2022 року «Про звільнення» дезінфектора ОСОБА_3 звільнено від займаної посади у зв`язку із скороченням штатів та чисельності працівників, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, з 31 липня 2022 року. Підставою для винесення цього наказу є наказ «Про затвердження штатного розпису та скорочення штату і чисельності працюючих» № 64 від 11 травня 2022 року.

ОСОБА_3 з даним наказом була ознайомлена та його копію отримала, що підтверджується її підписом.

Відповідно до Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ОСОБА_3 отримала трудову книжку 26 липня 2022 року, що підтверджується її підписом.

Відповідно до витягу з Критеріїв оцінки праці та переважного залишення на роботі працівників КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» встановлено, що ОСОБА_3 займає посаду дезінфектора, стаж роботи 20 років, сімейний стан розлучена.

Також згідно з протоколом засідання комісії для визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» № 6 від 19 липня 2022 року дезінфектора Василишин М.М. рекомендовано до скорочення.

Наказом КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» № 64 від 11 травня 2022 року «Про затвердження штатного розпису та скорочення штату і чисельності працюючих» у зв`язку із необхідністю скорочення витрат на утримання підприємства та необхідністю проведення змін в організації виробництва та праці, затверджено і внесено в дію з 15 липня 2022 року штатний розпис у кількості 329 штатних одиниць.

Наказом КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» № 72 від 27 травня 2022 року «Про внесення змін до наказу № 64 від 11 травня 2022 року» у зв`язку із необхідністю продовження термінів повідомлення працівників про скорочення штату і чисельності працюючих, внесено зміни до наказу № 64 від 11 травня 2022 року, а саме вирішено затвердити штатний розпис КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» у кількості 355, 75 штатних одиниць, ввести в дію даний штатний розпис з 31 липня 2022 року.

Наказом КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» № 90 від 22 червня 2022 року «Про внесення змін до штатного розпису на 2022 рік» внесено зміни до штатного розпису, який вступає в дію з 31 липня 2022 року, і затверджено його новій редакції, в кількості 390,15 штатних одиниць.

Також відповідачем було надано: штатний розпис КНП ЯМР ЛО «Яворівська районна центральна лікарня» від 11 травня 2022 року № 64 «Про затвердження штатного розпису та скорочення штату та чисельності працюючих»; штатний розпис, затверджений наказом директора від 27 травня 2022 року «Про внесення змін до наказу № 64 від 11 травня 2022 року; штатний розпис, затверджений наказом директора КНП ЯМР ЛО «Яворівська районна центральна лікарня» від 28 червня 2022 року № 90 «Про внесення змін до штатного розпису на 2022 рік»; штатний розпис, затверджений наказом директора КНП ЯМР ЛО «Яворівська районна центральна лікарня», що діяв до 31 липня 2022 року та наказ, яким затверджено цей штатний розпис; пропозиції КНП ЯМР ЛО «Яворівська районна центральна лікарня» ОСОБА_4 іншої роботи на тому самому підприємстві; накази про прийняття на роботу працівників, на посаду кухонний працівник з 25 липня 2022 року.

З штатного розпису КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня», який діяв з 01 грудня 2021 року, встановлено, що за посадою дезінфектор було передбачено 1 штатну одиницю.

Наказом КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» № 64 від 11 травня 2022 року «Про затвердження штатного розпису та скорочення штату і чисельності працюючих» затверджено штатний розпис, який водиться в дію з 15 липня 2022 року, в ньому відсутня посада дезінфектора.

Також наказом КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» № 72 від 27 травня 2022 року «Про внесення змін до наказу № 64 від 11 травня 2022 року» затверджено штатний розпис, який водиться в дію з 31 липня 2022 року, в ньому відсутня посада дезінфектора.

Наказом КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» № 90 від 28 червня 2022 року «Про внесення змін до штатного розпису на 2022 рік», затверджено зміни до штатного розпису, який вступає в дію з 31 липня 2022 року, в ньому також відсутня посада дезінфектора.

Крім того, відповідач повідомив, що пропозиції КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» для ОСОБА_3 щодо зайняття іншої роботи на підприємстві не можуть бути надані, оскільки такі відсутні.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Між сторонами виник спір щодо законності звільнення позивача на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скорочення чисельності та штату працівників.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до частини четвертої статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України визначено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників одна з підстав для розірвання трудового договору.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

Як роз`яснено у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури, що спростовує протилежні доводи апеляційної скарги.

Із матеріалів справи встановлено, що в КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» відбувалися зміна в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення чисельності та штату працівників.

За вимогами ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Відтак, нормами трудового законодавства не передбачено здійснення судом перевірки доцільності скорочення працівників, ці питання стосуються суто внутрішньої господарської діяльності окремого суб`єкта господарювання та не є предметом доказування у судових спорах.

За загальним правилом, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність скорочення штату та чисельності працівників, оскільки право визначати чисельність і штат працівників належить власнику або уповноваженому ним органу (висновки Верховного Суду у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18, від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17, від 27 травня 2021 року в справі № 201/6689/19).

У штатному розписі КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня», який діяв з 01 грудня 2021 року (до початку скорочення штату і чисельності працівників), було передбачено 1 штатна посада дезінфектора, яку займала до моменту звільнення позивач ОСОБА_3 .

Нова штатна чисельність працівників була затверджена наказом КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» № 64 від 11 травня 2022 року «Про затвердження штатного розпису та скорочення штату і чисельності працюючих», який в подальшому було змінено наказом КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» № 72 від 27 травня 2022 року, а також наказом КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» № 90 від 28 червня 2022 року «Про внесення змін до штатного розпису на 2022 рік».

Із штатного розпису, який був затверджений КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» в останній редакції та введений в дію з 31 липня 2022 року, встановлено, що посада дезінфектора відсутня, тобто скорочена.

Отже, на момент звільнення позивача, з підстав скорочення штатів та чисельності працівників, відбулося фактичне скорочення чисельності штату, посада дезінфектора була скорочена.

На виконання вимог ст. 49-2 КЗпП України про те, що посада дезінфектора, яку обіймала ОСОБА_3 , підлягає скороченню, а вона звільненню, позивачу було оголошено в повідомленні № 139 від 12 травня 2022 року, яке підписане нею.

Також повідомленням № 153 від 31 травня 2022 року повторно було проінформовано позивача про звільнення, яке відбудеться 31 липня 2024 року.

Враховуючи ті обставини, що хоч в попередженні ОСОБА_3 № 139 від 12 травня 2022 року про майбутнє звільнення із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України і не вказана конкретна дата її майбутнього звільнення, із врахуванням наявності особистого підпису ОСОБА_3 , а також те, що ОСОБА_3 звільнена із займаної дезінфектора з 31 липня 2022 року у зв`язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст.40 КЗпП України, тобто через два місяці після персонального попередження про майбутнє звільнення, суд вважає, що відповідачем при звільненні ОСОБА_3 із займаної посади, дотримано вимоги ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України.

Посилання представника ОСОБА_3 на повідомлення про можливе звільнення № 153 від 31 травня 2022 року є помилковим, оскільки ОСОБА_3 була ознайомлення із повідомленням про можливе звільнення саме 12 травня 2022 року. При цьому суд враховує, що повідомлення № 139 від 12 травня 2022 року підписане позивачкою ОСОБА_3 , а повідомлення № 153 від 31 травня 2022 року, на яке посилається представник позивача не містить підпису позивачки, про що було складено акт про відмову від отримання повідомлення про можливе звільнення.

Таким чином сторони позивача про те, що ОСОБА_3 звільнено до спливу двохмісячного строку попередження працівника про майбутнє звільнення, спростовуються дослідженими повідомленнями про майбутнє звільнення, перше з яких датоване 12 травня 2022 року, звільнення відбулося 31 липня 2024 року, тобто після спливу двох місяців.

Отже, позивач була своєчасно попереджена про зміни в організації праці та про можливе майбутнє вивільнення.

Також у зв`язку з відсутністю вакантних посад, які ОСОБА_3 могла обійняти за своєю кваліфікацією, позивачку було повідомлено про відсутність таких посад, які відповідають її кваліфікації в КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня».

Суд відхиляє твердження представника позивача про те, що їй не запропоновано жодної іншої посади, зокрема, кухонного робітника (4 штатні одиниці), двірника (4 штатні одиниці), сторожа (6 штатних одиниць), які могла б зайняти ОСОБА_3 , оскільки вказаними вище повідомлення позивача було проінформовано, що станом на 12 травня 2022 року у відповідача відсутні вільні посади, а тому вони не можуть бути їй запропоновані як вакантні. При цьому, як встановив суд під час розгляду справи і цього не заперечує позивач та її представник, на зазначених вище посадах, які не скорочувалися, працевлаштовані інші працівники.

Отже, доводи позивача щодо порушення відповідачем вимог частини другої статті 40, статті 49-2 КЗпП України також є необґрунтованими.

Доводи сторони позивача про те, що ОСОБА_3 мала переважне право на залишення на роботі суд також відхиляє, оскільки судом встановлено, що відбулося скорочення посади, яку займала лише одна особа - позивач, а такі переваги враховуються при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації у випадку, коли на одну посаду претендують кілька працівників.

Так, правила ст.42 КЗпП України щодо врахування переважного права на залишення на роботі, підлягають застосуванню, якщо відбувається часткове (не повне) скорочення рівнозначних (однотипних) посад, тобто частина посад скорочується, частина ні, що дає можливість порівняти кваліфікацію та продуктивність праці працівників на рівнозначних (однотипних) посадах, які підлягають скороченню. У такому випадку переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам із урахування інших підстав, перелічених у частині другій статті 42 КЗпП України.

Отже, право на залишення на роботі, передбачене частиною першою статті 42 КЗпП України, враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, у даному випадку мало місце виключення зі штатного розпису підприємства лише посади, яка була єдиною. Переважне право на залишення працівника на роботі не тотожне переважному праву його працевлаштування на нову посаду.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 816/1232/17, від 09 квітня 2020 року у справі № 760/21020/15-ц, від 12 квітня 2023 року у справі № 754/12401/21.

Таким чином, у даному випадку не було порушено переважне право ОСОБА_3 на залишення на роботі при звільненні за скороченням штату, передбачене ч. 1 ст. 42 КЗпП України, оскільки цим правом наділені працівники, які займають однакові посади, а посада позивача як дезінфектора була єдиною у КНП ЯМР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня».

Доводи сторони позивача про те, що позивача було звільнено 31 липня 2024 року у неділю, що є загальним вихідним днем, не мають вирішального значення, зважаючи на встановлені вище обставини, для дотримання двохмісячного строку має значення дата звільнення працівника, а не дата винесення відповідного наказу. Як зазначено вище, наказ про звільнення ОСОБА_3 був винесений 26 липня 2022 року, тобто в робочий день, і того ж дня позивач отримала трудову книжку.

Крім того, суд враховує, що згідно з п.3.11 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом КНП ЯРР ЛО «Яворівська центральна районна лікарня» на 2019-2024 роки за реєстраційним номером 16 від 12 червня 2019 року (загально відома інформація, яка не потребує доведення), встановлено, що підприємство функціонує сім днів на тиждень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у відповідача дійсно мало місце скорочення штату працівників. Оспорюваний наказ прийнятий відповідачем в межах наданих повноважень з дотриманням порядку звільнення позивача з роботи. Відповідачем виконано вимоги ст. 49-2 КЗпП України щодо попередження позивача про наступне вивільнення і про відсутність вакантних посад за відповідною професією чи спеціальністю, а тому підстав для скасування оспорюваного ним наказу та, відповідно, підстав для визнання його звільнення незаконним і поновлення його на роботі, немає.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи неправомірність звільнення позивача не знайшла свого підтвердження, не встановлено підстав для її поновлення на роботі, а розрахунок з позивачем роботодавцем було проведено, та доказів її затримки позивачем надано не було, суд вважає, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є також безпідставними та не підлягають задоволенню.

Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

При цьому, велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18 грудня 2019 у справі № 522/1029/18 дійшла висновку про те, що виходячи з вимог статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. А отже, відмова в задоволенні позову у зв`язку з відсутністю порушеного права не потребує зазначення у рішенні суду висновку щодо вирішення питання спливу позовної давності як додаткової підстави для відмови в задоволенні позову.

Таким чином, оскільки в задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 судом відмовлено з підстав її необґрунтованості, підстави для додаткового застосування судом строків позовної давності відсутні.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 258-259, 264-265 Цивільного процесуального кодексу України суд,

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 06 травня 2024 року.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач Комунальне некомерційне підприємство Яворівської міської ради Львівської області «Яворівська центральна районна лікарня», , адреса місцезнаходження: Львівська область, м. Яворів, вул. Лозинського, 4.

Суддя Д.Б. Поворозник