ПОСТАНОВА

Іменем України

07 лютого 2024 року м. Кропивницький

справа № 398/2824/23

провадження № 22-ц/4809/310/24

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Письменного О.А.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Комунальне підприємство «Теплокомуненерго»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2023 року у складі судді Дубровської Н.М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заявника

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства «Теплокомуненерго» про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником житла розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договором купівлі продажу квартири від 01 лютого 2019 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності.

На виконання рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області за № 446 від 11 липня 2019 року її квартиру відключено від мережі централізованого опалення до жовтня 2019 року.

Вказувала, що після закінчення цьогорічного опалювального сезону відповідачем у лютому місяці їй було нараховано плату за опалення під`їзду в багатоповерховому будинку у розмірі 5505, 68 грн.

Позивач зазначала, що не погоджується з діями відповідача, оскільки квартира відключена від системи централізованого теплопостачання та встановлено автономне опалення, тому вважає нарахування вартості послуг з теплопостачання місць загального користування є порушенням прав споживача житлово-комунальних послуг.

Просила визнати протиправними дії КП «Теплокомуненерго» Олександрійської міської ради щодо нарахування плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку за опалення у розмірі 5 505, 68 грн. за опалювальний період з 03 листопада 2020 року по 01 травня 2023 року та зобов`язати відповідача припинити нарахування плати за вказані послуги.

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що оскільки відповідач є власником квартири у багатоквартирному будинку, вона зобов`язаний оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування такого будинку, які фактично надаються енергопостачальною компанією, незалежно від того, чи підключена квартира відповідача до мережі централізованого опалення, чи ні.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій її представник ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилаючись на обставини аналогічні тим, що викладені в позові та норми ст.14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вважає, що діями відповідача порушено її право на вільне володіння та розпорядження своєю власністю.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник КП «Теплокомуненерго» зазначав, що за період з листопада 2020 року по травень 2023 року ОСОБА_1 особовий рахунок НОМЕР_1 було нараховано 5528,48 гривень, з яких 5090,10 гривень плата за забезпечення загальнобудинкових потреб, транзит теплової енергії та 438,38 гривень плата за абонентське обслуговування.

У зв?язку із монтажем 01.10.2019 року індивідуальної системи опалення в квартирі

АДРЕСА_2 , були відключені опалювальні прилади від системи централізованого опалення, транзитні стояки які проходять через вищевказану квартиру ізольовані, про що був складений акт та підписаний представником КП «Теплокомуненерго» та ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, КП «Теплокомуненерго» вважає рішення Олександрійського міськрайонного суду обгрунтованим та законим, а доводи позивача викладені в апеляційній скарзі - безпідставними, надуманими та необгрунтованими.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі - продажу від 01 лютого 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В., зареєстрованого в реєстрі № 187 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме маймо про реєстрацію права власності (а.с. 3-5).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської ради Кіровоградської області за № 446 від 11 липня 2019 року, наданий дозвіл на відключення споживачів від мережі центрального опалення і гарячого водопостачання, у тому числі і на квартиру ОСОБА_1 , що вбачається з додатку 1 до рішення (а.с. 6,7).

Листом КП «Теплокомуненерго» за № 686 від 23 травня 2023 року ОСОБА_1 роз`яснено про підстави нарахування плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку (а.с. 9, 10).

Згідно довідки по розрахункам за послуги теплопостачання КП «Теплокомуненерго» Олександрійської міської ради, за період з листопада 2020 року по травень 2023 року позивачу ОСОБА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 нараховано 5528,48 грн., з яких 5090, 10 грн. плата за забезпечення загально будинкових потреб, транзит теплової енергії та 438, 38 грн. плати за абонентське обслуговування.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_3 заперечив проти апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач, яка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не прибула. 25.01.2024 від представника позивача ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи без участі позивача та її представника.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців будинку від оплати за опалення місць загального користування будинку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 цього Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 цього Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.

Відповідно до положень частини четвертоїстатті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Згідно зістаттею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної власності майна багатоквартирного будинку.

Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною.

Згідно частини 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в строк відповідно до вказівок закону, договору.

За змістом ст. ст. 67-68, 162 Житлового Кодексу України наймач чи власник житла зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з абзацом 6 пункту 14 Правил надання послуг з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуг з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі - Методика розподілу).

В п.2 Методики розподілу визначено, що загальнобудинкові потреби на опалення це витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення.

Як передбачено шостим розділом «Посібника та доповнення до Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд…» КТМ 204 Україна 244-94, затвердженим Наказом Держбуду України від 30 лютого 2001 року № 82, втрати теплової енергії на ділянці мережі від межі розподілу до місця установки опалювальних приладів відноситься до втрат абонента (споживача).

Тому співвласники квартир повинні брати участь у витратах на утримання будинку пропорційно займаній площі житла, а відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Аналогічний висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22 грудня 2020 року по справі № 311/3489/18.

КП «Теплокомуненерго» Олександрійської міської ради, за період з листопада 2020 року по травень 2023 року позивачу ОСОБА_1 , особовий рахунок НОМЕР_1 нараховано 5528,48 грн. з яких 5090, 10 грн. плата за забезпечення загально будинкових потреб, транзит теплової енергії та 438, 38 грн. плати за абонентське обслуговування.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем неправомірно нараховано плату за опалення під?їзду у багатоповерховому будинку, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначенні для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин.

Враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно дост. 141 ЦПК Україниновий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2024 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний