Справа № 211/3500/23
Провадження № 2/211/84/24
РІШЕННЯ

іменем України

30 жовтня 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Юзефовича І.О.,

при секретарі Строгановій Е.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю подружжя в рівних частинах, поділ майна подружжя та стягнення компенсації, -

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 та просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних часках по 1/2 частці, наступне майно: автомобіль ДЕУ ЛАНОС TF48Y, 2004 р.в., державний номер НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 ; автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2008 р.в., об`єм двигуна 1991 см. куб. У порядку поділу спільного майна подружжя виділити автомобіль марки ЛАНОС TF48Y, 2004 р.в., державний номер НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , в особисту власність ОСОБА_4 . У рахунок компенсації частини автомобіля марки ДЕУ ЛАНОС TF48Y, 20С державний номер НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, які становлять 1/2 від вартості вказаного автомобіля. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частки відчуженого автомобіля HYUNDAI TUCSON, 2008 р.в., об`єм двигуна 1991 см. куб. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 22.01.1977 між нею та відповідачем було укладено шлюб. За час шлюбних відносин нами було набуто спільне майно, зокрема, транспортні засоби: автомобіль ДЕУ ЛАНОС TF48Y, 2004 р.в., державний номер НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 ; автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2008 р.в., об`єм двигуна 1991 см. куб. З відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області №31/4-35аз-2023 від 23.02.23, наданої на адвокатський запит, їй стало відомо, що автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2008 р.в., було відчужено відповідачем 21.11.2013 та перереєстровано на нового власника. Будь-якої (усної чи письмової) згоди на вказаний правочин вона не надавала та про відчуження автомобіля дізналась лише з відповіді PCЦ. Це пов`язано з тим, що раніше відповідач повідомляв позивачу, що нібито розбив машину та вона не підлягає відновленню, чому остання повірила. Слід зауважити, що протиправним чином відповідач використовує становище, якого він зазначений титульним власником обох транспортних засобів, не рахуючись з нею. На її прохання надати автомобіль ДЕУ ЛАНОС TF48Y, 2004 р.в., державний номер НОМЕР_1 , їй у користування як співвласнику, відповідач відповідає грубою відмовою, погрозами, стверджуючи, що машина належить виключно йому. Хоча, це є їхньою спільною власністю і вона довгий час користувалась цією машиною, має водійський стаж. Крім того, позивач зазначена у технічному паспорті на автомобіль як особа, що допущена до керування ним. У 2009 році позивач з відповідачем, перебуваючи у шлюбі, за спільні кошти придбали автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2008 р.в., а, отже, дана неподільна річ є їхнею спільною сумісною власністю. Враховуючи той факт, що автомобіль 21.11.2013 було відчужено відповідачем без відома позивача третій особі, фактично дане майно не може бути поділено між ними через його відсутність, тому вона має право на компенсацію вартості своєї частки у спільному майні подружжя. З огляду на викладене вище позивач просить суд позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.07.2023 провадження у справі було відкрито, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та витребувано докази у справі.

03.05.2024 позивач уточнила позовні вимоги та просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних часках по 1/2 частці автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2008 р.в., сірого кольору, об`єм двигуна 1991 см.куб., державний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 . Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 вартість 1/2 частки відчуженого автомобіля HYUNDAI TUCSON, 2008 р.в., сірого кольору, об`єм двигуна 1991 см.куб., державний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 .

Ухвалою суду від 09.07.2024 призначено судову автотоварознавчу експертизу.

13.08.2024 до суду надійшов висновок експерта.

06.09.2024 представник позивача адвокат Німець Ю.С. уточнила позовні вимоги в частині вартості 1/2 частки відчуженого автомобіля HYUNDAI TUCSON, 2008 р.в., та відповідно просить стягнути з відповідача на користь позивача 195 164,39 грн., також просить вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

29.10.2024 через систему "Електронний суд" від представника позивача адвоката Німець Ю.С. надійшли додаткові пояснення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 суду пояснила, що бачила сина на HYUNDAI TUCSON у 2018 році, питання щодо поділу майна подружжя постало у 2019 році.

Представник позивача адвокат Німець Ю.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав, викладених у позові та уточненому позові. 30.10.2024 до суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника позивача.

Представник відповідач адвокат Мотрук В.І. у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просить застосувати до позовних вимог позивача строку позовної давності, так як автомобіль HYUNDAI TUCSON з 2013 року перереєстрований на сина позивача та відповідача ОСОБА_5 , та з цього часу перебуває у його розпорядженні. 30.10.2024 до суду надійшла зава від представника відповідача про розгляд справи без його участі та участі відповідача.

Вислухавши позивача, представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з 22.01.1977 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.10.2018 (а.с. 14 - копія свідоцтва про укладання шлюбу, а.с. 15 копія рішення).

Відповідно до інформації, отриманої з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області за ухвалою суду, ОСОБА_4 07.07.2009 придбав автомобіль HYUNDAI TUCSON, 2008 р.в., сірого кольору, об`єм двигуна 1991 см.куб., державний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 (а.с. 31, 32 відповідь на запит, а.с. 34 реєстраційна картка ТЗ). 21.11.2013 спірний автомобіль був перереєстрований на сина позивача та відповідача ОСОБА_5 (а.с. 35, 36 реєстраційні картки).

Згідно висновку експерта №130/24 від 09.08.2024 (а.с. 89-99) середня ринкова вартість автомобіля HYUNDAI TUCSON, 2008 р.в., сірого кольору, об`єм двигуна 1991 см.куб., державний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , на момент проведення експертизи складає 390 328,78 грн.

У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

За змістом частин першої, третьої, четвертої статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Пунктами 24 і 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч.4 ст.65 СК). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Враховуючи, що спірний автомобіль було придбано відповідачем 07.07.2009 за час шлюбу з позивачем, зазначений автомобіль належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

За положенням частин першої та другої статті 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

За змістом статті 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми права.

Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно.

Позивача, у свою чергу, просить стягнути з відповідача на свою користь вартість 1/2 частини спірного автомобіля, як спільного сумісного майна подружжя, у розмірі 195 164,39 грн. (відповідно до висновку експерта №130/24 від 09.08.2024).

Однак, представником відповідача адвокатом Мотруком В.І. у судовому засіданні 17.09.2024 заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки позивач достовірно знала, що спірний автомобіль знаходився у користуванні сина з 2013 року.

Суд вважає можливим застосувати строк позовної давності з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дій, що свідчать про визнання нею свого боргу. Зокрема, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач (ч. ч. 1, 2 ст. 264 ЦК України).

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу було достовірно відомо, що спірний автомобіль ще з 2018 року перебував у розпорядженні ОСОБА_5 , який є її сином.

Позову до суду відповідно до ст. 72 ч. 2 СК України позивач мала подати до 03.12.2021 (три роки від дати набрання рішенням про розірвання шлюбу законної сили). Натомість позивач звернулася з позовом до суду лише 05.06.2023.

Докази підстав поважності пропуску строку позовної давності суду не надано та не заявлене стороною позивача клопотання про поновлення строку позовної давності

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову повністю у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Так як позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 82, 89, 141, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

відмовити ОСОБА_1 у задоволенні до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю подружжя в рівних частинах, поділ майна подружжя та стягнення компенсації.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І.О. Юзефович