Справа № 177/604/24
Провадження № 2/177/498/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 жовтня 2024 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожитий природній газ,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ», ОСОБА_1 звернулася до суду 29.03.2024 із указаним позовом, уточнивши який 13.08.2024, просила стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» заборгованість за спожитий природній газ за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.10.2021 по 01.05.2022, у розмірі 10263,74 грн, а також за період з 01.01.2022 по 01.02.2024 інфляційні втрати в розмірі 864,95 грн і 3% річних у розмірі 283,77 грн, а також у рівних частках стягнути з кожного відповідача витрати зі сплати судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог вказала, що згідно з постанови НКРЕП від 21.05.2015 № 1588 про видачу ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ. Відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил постачання природного газу, які затверджені Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» надавало відповідачам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні природного газу за місцем їх реєстрації та проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 . У період з 01.10.2021 по 01.05.2022споживачам поставлено природного газу на загальну суму 14783,71 грн. При цьому, відповідачами здійснювалась часткова оплата вартості природного газу на суму 4520,00 грн, у результаті чого, утворилася заборгованість у розмірі 10263,74 грн, яку представник позивача просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку,разом із нарахованими за період з 01.01.2022 по 01.02.2024інфляційними втратами та 3% річних, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Ухвалою судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 01.04.2024 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, що викладено в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який також є представником відповідача ОСОБА_4 , правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися. Однак, подали додаткові докази. У судовому засіданні проти задоволення позову заперечували. Так, не заперечуючи факт проживання за вищевказаною адресою та споживання природного газу, вказували, що здійснювали оплату комунальних платежів відповідно до облікових даних лічильника газу та за встановленими тарифами. Заперечували наявність заборгованості зі сплати за спожитий природний газ у розмірі, що визначений позивачем. На спростування розрахунків позивача надали власні розрахунки, які і просили врахувати при ухваленні рішення в справі. Окрім того, зазначили, що з 2018 року ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає, тому вимоги до останнього є безпідставними.

Відповідач ОСОБА_5 про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання, однак до суду повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутністю до суду не надав.

З огляду на належне повідомлення ОСОБА_5 про день, час та місце розгляду справи, відсутності від останнього заяв, клопотань з процесуальних питань, в тому числі, і про відкладення судового засідання з поважних причин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_5 , що не суперечить ст. 223 ЦПК України.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також до Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, TOB «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» надає фізичним особам-споживачам житлово-комунальні послуги, що полягають у постачанні природного газу за їх місцем проживання. Відповідно до договору про постачання природного газу побутовим споживачам постачальник (заявник) зобов`язується постачати природний газ споживачеві (боржнику), в необхідних для споживача об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

За інформацією про зареєстрованих осіб, наданою позивачем, відповідачі є споживачами природного газу, який постачає ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12).

Відповідачам в період з 01.10.2021 по 01.05.2022 за вищевказаною адресою поставлено природного газу на загальну суму 14783,71 грн. При цьому, відповідачами здійснювалась часткова оплата вартості природного газу на суму 4520,00 грн, у результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 10263,74 грн, що підтверджується розрахунками суми заборгованості з інформацією про оплату (а.с.13,123).

ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» звернулося до Криворізького районного суду Дніпропетровської області про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за спожитий природний газ, який ухвалою суду від 27.01.2024 скасовано (справа №177/1497/22) (а.с.15-16, 48).

Правила постачання природного газу, затверджені Постановою НКРЕКП № 2496, які регулюють відносини між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи набрали чинності 06.11.2015.

Відповідно до п. 2 розд. 3 Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору (а.с.16).

Згідно з п. 4 розд. 3 Правил постачання природного газу, для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника із спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам з персоніфікованими даними щодо споживача та його об`єкта. За відсутності зауважень до персоніфікованих даних у заяві-приєднання та її змісту побутовий споживач зобов`язаний підписати заяву-приєднання та повернути один її примірник постачальнику. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог Правил.

Як слідує з розрахунку заборгованості за спожитий природний газ, відповідачі, сплачуючи рахунок позивача за поставлений природний газ, відкрито споживали природний газ (а.с.13), що відповідачами у судовому засіданні не заперечувалося.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та / або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як слідує з розрахунків заборгованості, розрахунків нарахування індексу інфляції та 3% річних, заборгованість відповідачів за спожитий природний газ, з урахування частково сплаченої відповідачами заборгованості у жовтні, листопаді, грудні 2021 року та у лютому 2022 року суми в загальному розмірі 4520,00 грн, за період з 01.10.2021 по 01.05.2022 склала 10263,74 грн, на яку позивачем нараховані інфляційні втрати та 3% річних (а.с.14,122).

Відповідачем ОСОБА_2 надано квитанції про оплату житлово-комунальних послуг, розрахунок заборгованості, листування з ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» та АТ «Криворіжгаз» на спростування доводів позивача.

Проте, надані відповідачем листування щодо заборгованості, яка утворилася за адресою: АДРЕСА_1 за період з січня 2019 по серпень 2021 року, квитанції про оплату житлово-комунальні послуги, надані ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» за період з 01.01.2020 по 31.08.2021, суд до уваги не бере, як такі, що не стосуються заявленого позивачем періоду заборгованості, а тому, вони є неналежними доказами в справі, оскільки не стосуються предмета доказування (а.с.49-54, 57-72).

Щодо наданих відповідачем квитанцій про сплату житлово-комунальних послуг, наданих ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» за жовтень 2021 року у розмірі 120 грн, листопад 2021 року у розмірі 576 грн, грудень 2021 року у розмірі 1800 грн, лютий 2022 року у розмірі 2024 грн, суд зазначає, що у розрахунку заборгованості, наданому позивачем вказані суми враховані (а.с.73-75).

Постановою НКРЕКП від 16.04.2015 № 1274, ПАТ «Криворіжгаз» наділене правом провадження господарської діяльності з розподілу природного, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ на території м. Кривий Ріг та Криворізького району Дніпропетровської області (крім житлового масиву Інгулець Інгулецького району в м. Кривий Ріг) в зоні розташування розподільних газопроводів, що перебувають у власності та користуванні підприємства.

У свою чергу, постановою НКРЕКП від 16.04.2015 № 653 видано ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території Дніпропетровської області.

Таким чином, ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ», як постачальник, надає споживачам виключно послуги з постачання природного газу, тоді як послуги щодо обліку спожитого природного газу здійснює АТ «Криворіжгаз» як оператор ГРМ.

Оскільки суть спору не стосується режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу, наданих АТ «Криворіжгаз», надані відповідачами листування з АТ «Криворіжгаз» щодо обсягів споживання природного газу за період з 01.01.2020 по 01.05.2022, судом до уваги не беруться (а.с.96,97,98).

Надавши оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу, суд встановив, що відповідачам з 01.10.2021 по 01.05.2022 поставлено природного газу на загальну суму 14783,74 грн, а тому з урахуванням здійснення ними сплати за жовтень, листопад, грудень 2021 року та лютий 2022 року у розмірі 4520,00 грн, залишається несплаченою заборгованість у розмірі 10263,74 грн. Отже, сума заборгованості за період з 01.10.2021 по 01.05.2022 розрахована позивачем правильно та складає 10263,74 грн, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи (а.с.13,123).

Щодо визначення розміру нарахувань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.

Представник позивача у позові в первісній редакції просила стягнути з відповідачів за період з 01.01.2022 по 01.02.2024 інфляційні втрати у розмірі 2728,67 грн та 3% річних у розмірі 649,16 грн, а уточнивши позовні вимоги, просила стягнути інфляційні втрати в розмірі 864,95 грн та 3% річних у розмірі 283,77 грн.

Досліджуючи розрахунок суми заборгованості з індексом інфляції та 3% річних встановлено, що заявлений в уточненій позовній заяві розмір нарахувань нараховано за період з 01.01.2021 по 31.07.2024, що виходить за межі заявленого в тексті позову періоду. У заявлений період з 01.01.2022 по 29.02.2024 позивачем нараховано інфляційні втрати в розмірі 241,10 грн та 3% річних у розмірі 77,15 грн (а.с.122).

У судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2 заявлено про застосування положень Постанови КМУ від 05.03.2022 № 206 та Постанови КМУ від 11.03.2020 № 211.

Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 922/175/18 зазначено, що нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому, 3% річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні ст. 549 цього Кодексу.

Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а тому доводи відповідачів у цій частині є необґрунтованими.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022. В послідуючому Указами Президента України строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, та діє і на даний час.

Постановою КМУ «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період дії воєнного стану» від 05.03.2022 № 206 установлено заборону до припинення чи скасування воєнного стану в Україні нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування 06.03.2022 і застосовується з 24.02.2022.

Однак, відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово- комунальних послуг» від 29.12.2023 № 1405, яка набрала чинності 30.12.2023, п. 1 Постанови КМУ від 05.03.2022 № 206 викладено у такій редакції: «Установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги».

Таким чином, основні зміни полягають у тому, що з 30.12.2023 заборона на нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, процентів річних, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з несплатою їх в не повному обсязі, стосується виключно територій, де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій.

Місто Кривий Ріг Дніпропетровської області (Криворізький район) не входило та не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309.

Таким чином, нарахування, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню у межах заявлених позовних вимог за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 включно та за період з 30.12.2023 по 01.02.2024 включно.

Докази щодо звернення відповідачів в установленому законодавством порядку з претензіями щодо порушення порядку надання житлово-комунальних послуг ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» у матеріалах справи відсутні.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи, що відповідно до ст. 322 ЦК України, тягар утримання майна, у тому числі обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на власника приміщення та членів його сім`ї, які проживають в цьому приміщенні та є споживачами таких послуг, та з огляду на те, що між відповідачами і позивачем існували фактичні договірні відносини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову у межах доведеності заявленого позивачем розрахунку заборгованості, та вважає за необхідне стягнути в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь позивача суму заборгованості за спожитий газ, за період з 01.10.2021 по 01.05.2022 у розмірі 10263,74 грн, та за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 включно та за період з 30.12.2023 по 01.02.2024 включно інфляційні втрати у розмірі 241,10 грн та 3% річних у розмір 77,15 грн.

Щодо вимог позивача до відповідача ОСОБА_5 , слід зазначити, що відповідно до відомостей, наданих Новопільською сільською радою Криворізького району Дніпропетровської області, місце проживання відповідача ОСОБА_5 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 з 22.05.2018, відтак, останній не міг споживати житлово-комунальні послуги, що надавалися ТОВ «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗАБУТ» у період з 01.10.2021 по 01.05.2022 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.23, 47).

Таким чином, суд вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_5 у солідарному порядку заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, а саме, за спожитий природний газ за період з 01.10.2021 по 01.05.2022, надані за адресою: АДРЕСА_1 , тому в цій частині позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, з відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути судовий збір сплачений позивачем за подання позову до суду пропорційно розміру задоволених позовних вимог (92,72%) у розмірі 2807,65 грн (а.с.10,11), тобто, по 935,88 грн із кожного.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-81, 89, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожитий природній газ, задовольнити частково.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» (, юридична адреса: вул. Поля, буд. 2, літ. А-2, м. Дніпро) заборгованість за спожитий газ, за період з 01.10.2021 по 01.05.2022 урозмірі 10263 (десять тисяч двісті шістдесят три) гривні 74 копійки, нараховані за період з 01.01.2022 по 23.02.2022 включно та за період з 30.12.2023 по 01.02.2024 включно інфляційні втрати в розмірі 241 (двісті сорок одну) гривню 10 копійок, 3% річних в розмірі 77 (сімдесят сім) гривень 15 копійок, а всього 10581 (десять тисяч п`ятсот вісімдесят одну) гривню 99 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ), на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДНІПРОПЕТРОВСЬКГАЗ ЗБУТ» (, юридична адреса: вул. Поля, буд. 2, літ. А-2, м. Дніпро) у рахунок відшкодування судових витрат зі сплати судового збору, із кожного окремо по 935 (дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 88 копійок.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів після проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 31.10.2024

Суддя: