Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2990/24

номер провадження 2/695/1304/24

28 жовтня 2024 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В.,

за участю секретаря с/з Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування.

В обґрунтування позову позивач вказав, що відповідач 25.06.2022 р., близько 16 год. 55 хв. у м. Києві по Харківській площі, керуючи автомобілем «МАЗ», н.з. « НОМЕР_1 » вчинив дорожньо-транспортну пригоду із автомобілем «Skoda», н.з. « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_2 .. Внаслідок ДТП автомобіль «Skoda» зазнав механічних пошкоджень, а власник вказаного автомобіля матеріальних збитків. На дату скоєння цієї пригоди водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина ОСОБА_1 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Дарницького районного суду м. Києва від 21.09.2022р. Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Skoda», н.з. « НОМЕР_2 », відповідно до висновку звіту № 19096 складає 101 346.19 грн. Зазначена шкода особисто винуватцем не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою. У зв`язку з настанням події, передбаченої п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону), МТСБУ прийняло 18.10.2022р. наказ, згідно якого здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 95 805 грн. 46 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 01.08.2022р.. Також, МТСБУ додатково понесені витрати на збір документів та визначення розміру шкоди в розмірі 1430 грн. Відповідно до ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону, після проведення виплати потерпілому у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до ОСОБА_1 , а тому 01.03.2024 р. МТСБУ звернулось до останнього з претензією про компенсацію витрат в добровільному порядку, яка залишилась без задоволення.

За цих підстав позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою судді від 13.08.2024 р. відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Позивач в судове засідання не забезпечив явку свого представника, однак скерував до суду клопотання, в якому просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав до канцелярії суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги визнав.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 21 вересня 2022 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Судом встановлено, що 25.06.2022р. о 16 год. 55 хв. ОСОБА_1 по Харківській площі в місті Києві, керуючи транспортним засобом «МАЗ 63172», н/з « НОМЕР_1 », не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з транспортним засобом «Шкода Октавія», н/з « НОМЕР_2 », який зупинився попереду, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України. В судовому засіданні ОСОБА_1 вину у вчиненні зазначеного вище правопорушення визнав повністю.

У результаті ДТП з вини водія ОСОБА_1 був пошкоджений автомобіль «Шкода Октавія» н/з НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/206975806, діючий з 26.11.2022 року до 25.11.2022 року, виданого ПрАТ СК «Альфа Страхування».

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована.

За таких обставин власник пошкодженого транспортного засобу Шкода Октавія ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із відповідним повідомленням про ДТП та заявою про відшкодування шкоди.

Відповідно до висновку звіту № 19096 від 18.07.2022 року про оцінку вартості (розміру майнової шкоди завданої власнику КТЗ вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Шкода Октавія н.з. НОМЕР_3 складає 101 346.19 грн.

Позивач, розглянувши заяву власника пошкодженого автомобіля та зібрані документи по даному ДТП прийняв рішення про відшкодування ОСОБА_2 шкоди з фонду захисту потерпілих в розмірі 95 805.46грн., що підтверджується наказом № 3/9990 від 148.10.2022 року.

Згідно з даними платіжної інструкції № 934947 від 19.10.2022 року позивачем сплачено 19.10.2022р. вказану суму коштів ОСОБА_2 ..

Крім того, позивачем сплачено кошти в загальному розмірі 1430 грн. за збір документів та визначення розміру шкоди, що стверджується рахунком №19096 від 25.07.2022р., актом виконаних робіт за дорученням МТСБУ №84914 від 02.12.2020р., а також платіжною інструкцією №932447 від 01.08.2022р.

Таким чином матеріали справи містять достатньо доказів, які вказують на сплату позивачем зазначеної у позовній заяві суми коштів.

Однак суд звертає увагу позивача на наступне.

Як вбачається судом із матеріалів справи, а саме: повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_2 від 22.06.2022р., довідки МТСБУ №1 від 12.10.2022р. про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, автомобіль «МАЗ 63172» з номерним знаком « НОМЕР_4 », яким керував ОСОБА_1 , належить в/ч НОМЕР_5 .

Крім того, зі змісту постанови Дарницького районного суду м. Києва від 21.09.2022р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП вбачається, що суд, на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору, тобто як військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004року (далі - Закон №1961-IV) та Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Згідно із ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Згідно з п. 21.1 ст. 21 Закону №1961-IV, з урахуванням положень п. 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону №1961-IV МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно із ст. 22 Закону №1961-IV МТСБУ відшкодовує шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди.

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з п/п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону №1961-IV, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст.13 цього Закону.

Разом із тим ч. 1 ст. 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Верховний Суд у постанові від 05.12.2018р. по справі №426/16825/16-ц вказав, що шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Спір між двома суб`єктами господарювання, потерпілим та власником автомобіля, повинен вирішуватися за правилами господарського судочинства.

У постанові від 5 грудня 2018 року (справа №426/16825/16-ц) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами.

Аналогічні за своїм змістом висновки зробив також Верховний Суд у своїх постановах від 04.06.2023р. у справі №686/20281/21 та від 17.01.2024р. у справі №554/4401/22, який вказав, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити також висновок, який вказаний Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №905/1391/19 від 21.08.2020р., де винний у дорожньо-транспортній пригоді військовослужбовець на момент ДТП виконував свої службові обов`язки особисто та цивільно-правова відповідальність якого станом на момент ДТП застрахована не була. У даній справі Верховний Суд зазначив, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм. Відповідно до п. 13.1. ст. 13 Закону 1961-ІV учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Тобто, законодавець, надавши відповідну пільгу, яка є виключно особистою пільгою особи, а не її роботодавця-власника транспортного засобу, визначив, що якщо особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ - позивач. Водночас, відповідна пільга не розповсюджується на юридичних осіб власників транспортних засобів.

Суд вважає доведеною вину ОСОБА_1 у настанні ДТП та завданні шкоди автомобілю «Шкода Октавія», державний номерний знак « НОМЕР_2 », що підтверджується, зокрема, обставинами, викладеними у постанові Дарницького районного суду м. Києва від 21.09.2022 року по справі № 753/7333/22, яка відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України, є обов`язкового для суду в межах розгляду даної справи.

Разом з цим, з наданих суду доказів вбачається, що відповідач ОСОБА_1 на час ДТП перебував на військовій службі, а сам транспортний засіб, яким він керував належить військовій частині НОМЕР_5 .

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 керував вказаним автомобілем не у зв`язку та не під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків, чи заволодів вказаним автомобілем протиправно чи будь-яким іншим чином, поза волею військової частини.

При цьому суд, при розгляді даної справи керується вимогами ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України та враховує, що судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що передбачено ст. 263 ЦПК України.

Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав. На відміну від позивача відповідач це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Під час виплати компенсації у випадку ДТП зі службовим автомобілем треба виходити з того, що діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки (ч. 1 ст. 1187 ЦКУ). Збиток за таких обставин відшкодовує особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦКУ).

До того ж згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦКУ юридична особа відшкодовує шкоду, нанесену її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто компенсацію збитку за винного працівника виплачує роботодавець.

Таку особу роботодавець може притягнути до відповідальності лише в регресному порядку згідно зі ст. 1191 ЦКУ.

Таким чином, у даному випадку, ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі, на відміну від Військової частини НОМЕР_5 чи її правонаступника, на обліку якої перебував автомобіль «МАЗ 63172», державний номерний знак « НОМЕР_4 », водій якого, ОСОБА_1 (військовослужбовець), визнаний винним у вказаній вище ДТП.

Визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Зі змісту зазначених норм права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу.

Суд звертає увагу, що на час звернення позивача Моторного (транспортного) страхового бюро України до суду з даним позовом, до позовної заяви було додано копію вказаної вище постанови суду від 21.09.2022 року по справі № 753/7333/22, в якій міститься інформація про те, що ОСОБА_1 працюючий військовослужбовець, а також додані вказані вище докази належності вказаного транспортного засобу військовій частині.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем клопотання про заміну неналежного відповідача на належного в суді не заявлялось. Суд з власної ініціативи позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК.

Враховуючи, що позивач Моторного (транспортного) страхового бюро України пред`явив позов до неналежного відповідача, а клопотання про його заміну не заявляв, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду із позовною заявою до належного відповідача з урахуванням вимог щодо предметної та суб`єктної юрисдикції.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1, пунктом 2 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі відмови в позові - на позивача.

Тому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, вимога позивача, щодо стягнення судового збору з відповідача в його користь не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 993, 1166, 1172, 1191, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 4, 5, 12, 51, 55, 81, 83, 89, 141, 142, 247, 263-265, 352 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Середа Л.В.