ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/698/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/504/24 Категорія: 310020000 Гудзенко В.Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Банар Валерій Васильович;

відповідач ОСОБА_2 ;

особа, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Банара Валерія Васильовича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2024 року в частині відмови у стягненні аліментів на дружину у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та на дружину, з якою проживає спільна дитина з інвалідністю,

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та на дружину, з якою проживає спільна дитина з інвалідністю.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 24.12.2005 року вона та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, актовий запис №700.

Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого УСЗН Уманської міської ради, ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю. В посвідченні зазначено, що вона є законним представником (опікуном) ОСОБА_3 .

Відповідно до копії медичного висновку № 30 від 11.05.2021 про дитину з інвалідністю до 18 років, ОСОБА_3 має діагноз: G 80.8 інший ДЦП, дизартрія та амортрія, псебдобульбарна дизартрія, дійсний до 01.06.2026 року. Дата перегляду 01.05.2026 року.

Тому позивач потребує допомоги на її утримання, оскільки не має можливості працювати, так як доглядає за сином, а відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча має таку можливість.

За таких обставин вважає, що з відповідача на її користь слід стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду та протягом всього часу проживання позивачки з дитиною з інвалідністю та опікування нею.

Крім того, позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася дочка ОСОБА_4 , якій виповнилося 18 років. Дочка ОСОБА_4 навчається на державній формі навчання, термін навчання з 01.09.2021 року до 30.06.2024 року. На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатися у відокремленому структурному підрозділі «Уманський фаховий коледж технологій та бізнесу Уманського національного університету садівництва» на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток, а її соціальна допомога є замалою для утримання доньки, крім того на її утриманні перебуває неповнолітній син з інвалідністю.

Батько допомоги на утримання дітей не надає. Тому вона просить суд стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на період навчання дочки у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для особи відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до 30.06.2024 року, але не більше ніж до досягнення донькою 23 річного віку.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу), на період навчання, щомісячно, починаючи з 22.01.2024 року і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до 23-х років.

В іншій часині позовних вимог відмовити.

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала належних та достатніх доказів того, що дитина-інвалід не може обходитися без постійного стороннього догляду, що є обов`язковою умовою при реалізації нею права на утримання у зв`язку з проживанням з нею дитини з інвалідністю.

Долучені до матеріалів справи медичний висновок про дитину-інваліда віком до 18 років лише встановлює, що у ОСОБА_3 наявне захворювання, передбачене Переліком медичних показань, що дає право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком.

Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд першої інстанції зазначив, що відповідач є працездатною особою, законом встановлено його обов`язок надавати матеріальну підтримку дочці, оскільки остання продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батька, обставин, які б свідчили про відсутність взагалі можливості надавати таку допомогу, відповідачем не доведено, тому виходячи з принципів розумності та справедливості, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_4 слід стягнути аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягненні аліментів на дружину з якою проживає дитина з інвалідністю, представник ОСОБА_1 адвокат Банар В.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та наданим позивачем доказам, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати в вказаній частині та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що медичні документи не вказують на те, що ОСОБА_3 , в силу свого захворювання не може обходитися без постійного стороннього догляду особи, яка опікується нею, а тому рішення суду в частині відмови в стягненні аліментів на дружину є незаконним.

Позивачка не має можливості працювати та як законний представник дитини-інваліда отримує державну соціальну допомогу на дитину з інвалідністю в розмірі 2352,86 грн.

За станом здоров`я дитина потребує індивідуальної форми навчання, постійних курсів лікувального масажу, лікувальної фізкультури, кінезотерапії, ерготерапії, санаторно курортного лікування, а витрати на лікування, реабілітацію та утримання сина значно перевищують розмір отриманої допомоги.

Вирішуючи спір, суд не врахував та не взяв до уваги те, що син проживає разом з позивачкою, стан здоров`я дитини, яка є інвалідом та потребує постійного стороннього догляду та опіки, не здатна до самоослуговування, що позивач потребує матеріальної допомоги, так як на даний час вона не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною інвалідом та отримує соціальну допомогу, яких не достатньо для існування позивача та забезпечення дитини усім необхідним.

У відзиві на вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що наведені в апеляційній скарзі доводи незаконності оскаржуваного рішення є необґрунтованими і не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку із чим просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь головуючого, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на те, що рішення оскаржено лише в частині відмови у стягненні аліментів на дружину , з якою проживає дитина з інвалідністю, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише в цій частині відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24.12.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , актовий запис № 700.

Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_3 від 27.01.2006, в якому батьками записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Також, ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_4 від 24.12.2011, в якому батьками записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до посвідчення особи, яка одержує державну соціальну допомогу ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу на «дитину інваліда» ОСОБА_3 до 18 років.

Відповідно до корінця медичного висновку № 30 про дитину-інваліда віком до 18 років від 11.05.2021, ОСОБА_3 має діагноз: G 80.8 інший ДЦП, дизартрія та амортрія, псебдобульбарна дизартрія. Висновок дійсний до 01.06.2026 року; дата перегляду 01.05.2026 року. Анкетні дані матері вказані ОСОБА_1 .

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачкою не доведено, що дитина ОСОБА_3 не може обходитися без постійного стороннього догляду, а ця обставина є обов`язковою умовою при реалізації позивачкою права на утримання у зв`язку з проживанням з нею дитини з інвалідністю.

Колегія суддів із даним висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Згідно вимог частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ст. 1 Закону України « Про охорону дитинства» дитина з інвалідністю - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Відповідно до статті 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Зі змісту вказаної норми закону вбачається, що право на отримання такої матеріальної допомоги має той з батьків, хто опікується дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду.

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач ОСОБА_2 вказував, що їх син ОСОБА_3 хоча і визнаний дитиною з інвалідністю, проте за станом здоров`я не потребує постійного стороннього догляду, а відповідного медичного висновку, який би підтверджував указану обставину, позивачкою не надано.

У матеріалах справи відсутні належні докази на спростування указаних тверджень відповідача.

Відповідно до підпункту 1 пункту 7 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям» від 21 листопада 2013 року № 917 комісії визначають:

наявність стійкого розладу функцій організму та відповідно можливі обмеження життєдіяльності дитини під час взаємодії із зовнішнім середовищем;

категорію дитина з інвалідністю або дитина з інвалідністю підгрупи А, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати працездатності (у відсотках) у дітей віком від 15 до 18 років, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві;

потребу дитини з інвалідністю у забезпеченні її технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань;

потребу дитини з інвалідністю у медичній допомозі та соціальних послугах, в тому числі додатковому харчуванні, у забезпеченні лікарськими засобами, постійному сторонньому догляді, диспансерному нагляді, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування тощо;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності для направлення дитини з інвалідністю до реабілітаційних установ та інших установ, що здійснюють соціальне обслуговування.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку № 917 особам віком до 18 років комісіями встановлюється категорія «дитина з інвалідністю», а особам віком до 18 років, які мають виключно високу міру втрати здоров`я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія «дитина з інвалідністю підгрупи А».

Медико-соціальна експертиза проводиться комісіями з метою встановлення дітям категорії «дитина з інвалідністю» або «дитина з інвалідністю підгрупи А» за направленням лікаря, який надає первинну медичну допомогу, закладу охорони здоров`я, в якому спостерігається дитина, після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб дитини, визначення клініко-функціонального діагнозу, здійснення лікувальних і реабілітаційних заходів та отримання їх результатів за наявності документів, що підтверджують стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюваннями, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що призводять до обмеження життєдіяльності дитини.

Крім того, відповідно до п. 21 № 917 Порядку підставою для встановлення дитині категорії «дитина з інвалідністю підгрупи А» є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування.

До числа дітей із виключно високою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму III і IV ступеня їх вираження (виражені та значно виражені порушення) і обмеження життєдіяльності будь-якої категорії II, III і IV ступеня їх вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми).

Отже, відповідно до зазначеного Порядку, з урахуванням класифікації основних категорій життєдіяльності дитини і ступені вираження обмежень таких категорій, саме до повноважень медико-соціальною комісії за наслідками проведеної експертизи віднесено надання висновку про визнання дитини з інвалідністю такою, що за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим долучені до справи докази не є достатніми та допустимими доказами на підтвердження того, що ОСОБА_3 як дитина з інвалідністю потребує постійного стороннього догляду особи, яка опікується ним.

До справи не долучено висновку лікарської консультативної комісії про те, що неповнолітній ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду, а долучений до справи медичний висновок про дитину-інваліда віком до 18 років лише встановлює, що у ОСОБА_3 наявне захворювання, передбачене Переліком медичних показань, що дає право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів.

Крім того, скаржниця до апеляційної скарги додала довідку № 330 від 06.03.2024 року проте, що ОСОБА_3 пройшов ЛКК при КНП «Уманський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», де встановлено діагноз G80.8 інший ДЦП, дизартрія та амортрія, псебдобульбарна дизартрія. Висновок ЛКК: за станом здоров`я потребує постійного догляду матері. Довідка видана для надання до суду.

Проте, рішення ЛКК від 06.03.2024 року, на яке міститься посилання у довідці, та яким би було визнано сина сторін, як дитину з інвалідністю, яка потребує постійного стороннього догляду, до справи не долучено.

З врахуванням наведеного правильним є висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення аліментів на дружину, з якою проживає дитина з інвалідністю, оскільки не доведено, що син сторін, що визнаний дитиною з інвалідністю не може обходитися без постійного стороннього догляду, а ця обставина є обов`язковою умовою при реалізації позивачкою права на її утримання у зв`язку з проживанням з нею такої дитини.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, яким надана оцінка під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Банар Валерія Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 04 березня 2024 року в частині відмови у стягненні аліментів на дружину у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та на дружину, з якою проживає спільна дитина з інвалідністю залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з підстав та на умовах викладених в ст. 389 ЦПК України.

Судді