Справа № 333/1746/24
Провадження № 2/333/2401/24
22 жовтня 2024 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
судді Холода Р.С.,
секретаря судового засідання Кузьменко К.В.,
26.02.2024 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю.
В обґрунтування позову зазначено, що 13.09.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від шлюбу у подружжя народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
09.10.2024 року рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя між сторонами було розірвано шлюб.
В кінці лютого 2022 року, після повномасштабного вторгнення окупаційних військ російської федерації на територію України та тимчасової окупації м. Мелітополя Запорізької області, позивач змушена була виїхати з сином на безпечну територію, побоюючись за життя, здоров`я і психічний стан останнього.
На даний час ОСОБА_3 постійно проживає з матір`ю, повністю перебуває на її утриманні, для нього створені належні умови проживання, морального та фізичного розвитку, а також місця для відпочинку й навчання.
Таким чином, у зв`язку з неможливістю вирішити спір з батьком дитини, ОСОБА_1 просить суд визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з нею.
Ухвалою суду від 27.02.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено розгляд в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
01.07.2024 року до суду від служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області надійшли: рішення виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області №363/2 від 19.06.2024 року про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , та відповідний висновок.
08.08.2024 року на адресу суду від виконавчого комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, як органу опіки та піклування, надійшла заява про неможливість вчинення дій, передбачених чинним законодавством, щодо складання висновку, у зв`язку з перебуванням відповідача в м. Мелітополі, що на даний час є тимчасово окупованою територією України.
Ухвалою від 12.08.2024 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду.
У судове засідання позивач та її представник не з`явилися, до суду направили заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у позові, заперечень проти ухвалення заочного рішення не надали.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду не надходило.
З огляду на викладене, керуючись ч. 4 ст. 223 ЦПК України, суд дійшов до висновку про розгляд справи за відсутності відповідача на підставі наявних у ній доказів та відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення.
Від третіх осіб - служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області та виконавчого комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області, як орган опіки та піклування, до суду надійшли заяви про розгляд справи без участі їх представників.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини.
13.09.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, Україна, було зроблено актовий запис №840.
Від шлюбу у подружжя народилась дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис №397 (а.с. 13).
Позивачем до позовної заяви долучено Акт депутата Борщагівської сільської ради Коркіної А.В., складений 09.01.2024 року, яким встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживають за адресою: АДРЕСА_4 .
Згідно з актом обстеження умов проживання від 16.02.2024 р., матір`ю - позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 , створено всі необхідні умови для повноцінного виховання й розвитку дитини - ОСОБА_3 . Останній забезпечений ліжком, шафою для речей, столом для виконання завдань, тощо.
Малолітній ОСОБА_3 навчається в Софіївсько-Борщагівському ліцеї Бучанського району Київської області.
Мати - ОСОБА_1 працює в Мелітопольському державному педагогічному університеті імені Богдана Хмельницького на посаді доцента кафедри дошкільної освіти і соціальної роботи .
Відповідно до Довідки Пенсійного фонду України (форма ОК-5), станом на 22.02.2024 року ОСОБА_1 працевлаштована та має стабільний дохід.
Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області надала до суду висновок, затверджений рішенням Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області №363/2 від 19.06.2024 року, за яким комісія з питань захисту прав дитини на теперішній час вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю - ОСОБА_1 .
Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за згодою батьків та самої дитини.
Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.
Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
Місце проживання малолітніх дітей з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.
Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.
При вирішенні вказаного спору, судом враховується, що на даний час визначення місця проживання разом з матір`ю не суперечитиме інтересам малолітньої дитини, а саме: ОСОБА_1 створила для проживання дитини належні умови; позивачка опікується дитиною, забезпечує усім необхідним, а також зареєстроване місце проживання батька дитини на тимчасово окупованій території України.
За таких обставин суд дійшов до висновку про задоволення заявлених вимог та визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 разом з матір`ю - ОСОБА_1 .
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст.ст. 5, 13, 15, 16, 19, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, ст. ст.141, 160 161 СК України, ст.29 ЦК України, суд,-
Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактична адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 01.11.2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод