Провадження №: 2-з/752/166/24
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

24.05.2024 Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючої судді Митрофаанової А.О., розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову в цивільній справі № 752/10229/24 за позовом

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Поліщук Сергій Володимирович

до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, повернення сторін у первісний стан

ВСТАНОВИВ:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Поліщук Сергій Володимирович (далі - представник позивача), адреса: 04071, місто Київ, Хорива, будинок 25/12, офіс 42 до ОСОБА_2 (далі - відповідач 1), адреса: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 (далі - відповідач 2), адреса: АДРЕСА_2 , в якій представник позивача просить:

- визнати недійсним договір дарування нерухомого майна - 1/4 частки двокімнатної квартири, загальною площею 47,6 кв.м, житловою площею 26,4 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер відомостей про речове право 52581699, укладений 17 листопада 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гапон Тетяною Володимирівною та зареєстрований за № 3624;

- відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення ОСОБА_2 , частки в праві спільної часткової власності, а саме: 1/4 частки двокімнатної квартири, загальною площею 47,6 кв.м, житловою площею 26,5 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер відомостей про речове право 52581699.

Підставами позову вказується укладення договору дарування з метою уникнення виконання судового рішення про стягнення боргу, у разі задоволення вимог позивача.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 травня 2024 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Одночасно з позовною заявою представник позивача подав заяву про забезпечення позову, в якій, з урахуванням уточненої заяви, просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме, на подаровану відповідачем ОСОБА_2 відповідачу ОСОБА_3 та належну їй за укладеним 17 листопада 2023 року між відповідачами оспорюваним договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гапон Тетяною Володимирівною та зареєстрований за № 3624, 1/4 частки двокімнатної квартири, загальною площею 47,6 кв.м, житловою площею 26,4 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка має реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 0000, номер відомостей про речове право 52581699;

- не застосовувати зустрічне забезпечення, оскільки обраний вид забезпечення позову не вплине на матеріальний стан відповідача та не призведе до понесення додаткових витрат внаслідок його застосування. Відтак, у разі забезпечення позову відповідачу не будуть завдані збитки.

В обгрунтування заяви представник позивача послався на те, що існує досить висока ймовірність того, що ОСОБА_3 , як особа, за якою зареєстровано право власності на спірну частку квартири, для ухилення від виконання рішення суду, може в будь-який момент до вирішення справи по суті, здійснити відчуження частки квартири на користь інших осіб, що зробить неможливим виконання можливого рішення суду, оскільки предметом позову є вимога про визнання договору дарування недійсним нерухомого майна та відновлення становища, яке існувало до порушення, шляхом повернення відповідачу 1 частки в праві спільної часткової власності. У такому випадку, як вказує представник позивача, не зможе захистити або поновити свої права в межах одного провадження без нових звернень до суду, що, своєю чергу, істотно ускладнить або навіть унеможливить поновлення його прав.

Посилаючись на зазначені обставини, просив суд вжити заходів забезпечення позову.

Розглянувши подану представником позивача заяву про забезпечення позову, суд виходить з наступного.

Згідно частини першої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 150 ЦПК України передбачено, що позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Згідно частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Наведене в сукупності свідчить, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Саме такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17.

Також Велика Палата Верховного Суду вказала на наступне.

За змістом наведених вище приписів, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України). Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 вказала на те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

З наведених обставин справи вбачається, що предметом позову є вимоги немайнового характеру, так як позивач просить визнати недійсним договір дарування. При цьому, як вбачається, позивач не є стороною договору дарування.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Запропонований позивачем захід забезпечення у вигляді арешту на частину квартири не є такими, що безпосередньо забезпечать виконання рішення суду про визнання недійсним договору дарування. Також вказаний захід не можна віднести до заходу щодо охорони матеріально-правових інтересів саме позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідачів з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.

Таким чином, суд дійшов виснвоку, що запропонований позивачем захід забезпечення позову не є співмірним з заявленими позовними вимогами, він не є таким, що направлений на забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення заявлених позовних вимог і на охорону матеріально-правових інтересів саме позивача.

Суд не вважає, що такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на частину квартири, є саме тим заходом забезпечення позову, який, у разі задоволення позову, забезпечить ефективний захист поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

При цьому слід зазначити, що на теперішній час вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги, що не може впливати на результат розгляду справи по суті позову.

Наведене в сукупності свідчить, що обґрунтованість вимог позивача про забезпечення позову та, що такий спосіб забезпечення позову не є співмірним і не забезпечить виконання рішення суду в майбутньому.

Керуючись статтями 150, 151, 153, 157, 258-261, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача - адвоката Поліщука Сергія Володимировича про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 261 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частини одиннадцятої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України ухвала про забезпечення адміністративного позову може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 352-355 Цивільного процесуального кодексу України. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя А.О. Митрофанова