ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7504/24 Справа № 932/1417/22 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Деркач Н.М., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ПрАТ "СК "Українська страхова група" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Дніпро по вул. Набережна Перемоги, поблизу буд. 86 сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки "BMW 3281", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок ДТП ОСОБА_4 від отриманих травм померла. За фактом ДТП ГУНП в Дніпропетровській області внесло матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000793. Постановою про закриття кримінального провадження від 30 серпня 2021 року кримінальне провадження №0000793 стосовно водія ОСОБА_3 закрито. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки ""BMW 3281", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ "СК "Українська страхова група", відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 200162565 (чинного на дату ДТП. В результаті ДТП та наслідків від нього зазнала шкоди неповнолітня донька загиблої ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. У відповідності до свідоцтва про народження ОСОБА_5 , виданого 04 червня 1983 року, її батьком був ОСОБА_6 , матір`ю - ОСОБА_7 . У відповідності до листа Залізничного віддіу РАЦС у м. Львові № 1241/22.30-26 від 15 грудня 2021 року батько дитини ОСОБА_6 записаний зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. 09 вересня 2006 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 12 вересня 2006 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_2 , матір`ю якої згідно зі свідоцтвом про народження є ОСОБА_4 . У відповідності до рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2018 року шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , було розірвано. Згідно з рішенням суду дитина ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишилася проживати з матір`ю. Таким чином, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_4 є її мати ОСОБА_7 та донька ОСОБА_2 . На підставі викладеного ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , просив суд стягнути з відповідача ПрАТ "СК "Українська страхова група" на його користь, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , 200000 грн. розміру страхового відшкодування, в межах ліміту відповідальності страховика, страхового відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю потерпілого та страхового відшкодування витрат у зв`язку втратою годувальника; 21000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2023 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 Стягнуто з ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" на користь ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2

20 000 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті потерпілої; 180 000 грн. - в рахунок відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника. Стягнуто з ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" на користь ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 2000 грн. - судових витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ПрАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп.

В апеляційній скарзі ПрАТ "СК "Українська страхова група" просить рішення суду від 05 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Згідно ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.

Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

У пункті 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Пунктом 36.2 статті 36 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом у порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21 (провадження № 61-17923св21) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).

У справі встановлено та з постанови про закриття кримінального провадження від 30 серпня 2021 року вбачається, ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Дніпро по вул. Набережна Перемоги, поблизу буд. 86 відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки "BMW 3281", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перетинала проїзну частину вул. Набережна Перемоги по регульованому пішохідному переходу, зліва на право по ходу руху автомобіля, на заборонений сигнал світлофора - червоний. Внаслідок вказаної ДТП ОСОБА_4 від отриманих травм померла на місці події (а.с.23-28).

За фактом ДТП, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 ГУНП в Дніпропетровській області були до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за №0000793 (а.с.23-28).

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 02 листопада 2020 року, виданим Шевченківським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 37 років (а.с.14).

30 серпня 2021 року старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000793 стосовно водія ОСОБА_3 закрито за відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.23-28).

Згідно Полісу №200162565 чинний на ІНФОРМАЦІЯ_4, станом на дату ДТП - ІНФОРМАЦІЯ_4 цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки "BMW 3281", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача ПрАТ "СК "Українська страхова група", відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №200162565 Поліс був чинним станом на дату ДТП - ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.48).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 , виданого 04 червня 1983 року, її батьком є ОСОБА_6 , матір`ю - ОСОБА_7 .

Відповідно до листа Залізничного відділу РАЦС у м. Львові № 1241/22.30-26 від -15 грудня 2021 року батько дитини ОСОБА_6 записаний зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.30).

09 червня 2006 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб із ОСОБА_1 та змінила прізвище на ОСОБА_8 (а.с.31).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_2 ЇЇ батьком є ОСОБА_1 , матір"ю - ОСОБА_4 (а.с.32).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2018 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с.205, 206).

Таким чином, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_4 є її мати - ОСОБА_7 та неповнолітня донька загиблої - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Законним представником неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є її батько - ОСОБА_1

16 березня 2021 року представник батька неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_9 повідомив відповідача ПрАТ "СК "Українська страхова група" про ДТП, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок якої загинула ОСОБА_4 (а.с.11).

Також, 16 березня 2021 року представник позивача за довіреністю ОСОБА_9 звернувся до відповідача ПрАТ "СК "Українська страхова група" із заявами про виплату страхового відшкодування, по втраті годувальника (до 14 року) в розмірі 180 000 грн., моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. (1/2 частки, що належить дитині загиблої) (а.с.12, 13).

Листом №ДКЦВ-22815/11 від 24 березня 2021 року ПрАТ "СК "Українська страхова група" повідомила представника за довіреністю ОСОБА_9 про те, що надана ним довіреність, якою ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_9 представляти його інтереси не передбачає повноважень на представлення інтересів його неповнолітньої доньки ОСОБА_2 . Для врегулювання заявленого випадку запропоновано надати перелік документів, після отримання яких страхова компанія зможе розглянути питання щодо виплати страхового відшкодування (а.с.79, 80).

Також ПрАТ "СК "Українська страхова група" повідомила, що ОСОБА_7 - мати загиблої ОСОБА_4 , вже зверталася до ПрАТ "СК "Українська страхова група" із заявою про страхове відшкодування та отримала відшкодування витрат на поховання (а.с.79, 80).

У відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі ПрАТ "СК "Українська страхова група" зазначили, що страхова компанія, за погодженням із ОСОБА_7 матір"ю загиблої ОСОБА_4 , 17 лютого 2021 року виплатила ОСОБА_7 відшкодування витрат на поховання у розмірі 24 900 грн. Також вказали, що 13 липня 2021 року, погодивши розмір, виплатили ОСОБА_7 страхове відшкодування у порядку п.27.3 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в розмірі 18 000 грн. моральної шкоди (а.с.65-73, 164-172).

Звернувшись до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , просив суд стягнути з ПАТ "СК "Українська страхова група" на його користь, який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , 200 000 грн. розміру страхового відшкодування, в межах ліміту відповідальності страховика, страхового відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю потерпілого та страхового відшкодування витрат у зв`язку втратою годувальника; 21000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с.1-9).

Стосовно відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті потерпілої ОСОБА_4 слід зазначити наступне.

Пунктом 27.3. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Встановлено, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку із смертю ОСОБА_4 є її мати ОСОБА_7 та донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції вірно виходив із характеру, тривалості, обсягу та змісту душевних страждань осіб, що мають право на таке відшкодування, оскільки врата близької людини є непоправною, та безсумнівно призводить до суттєвих негативних наслідків, у тому числі, пов`язаних із нормальним життєвим укладом родини, неможливістю повного відновлення попереднього стану.

На день настання страхового випадку - ІНФОРМАЦІЯ_4, статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 5000 грн.

З урахуванням викладеного, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 60000 грн. (12 х 5000 грн.=60000 грн.), яка виплачується рівними частинами між особами, які мають право на отримання страхового відшкодування.

Таким чином, частка, яка припадає на кожну особу, що має право на отримання страхового відшкодування, в порядку пункту 27.3. Закону, становить 30 000 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті потерпілої ОСОБА_4 , підлягають стягненню на користь батька ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , яка є донькою загиблої ОСОБА_4 , грошові кошти у розмірі 20 000 грн.

Стосовно відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника слід зазначити наступне.

Згідно частини 2 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в редакції чинній на дату ДТП, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної витати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж: 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягам п`яти років після його смерті.

Відповідно до ч.2 ст.1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Судом встановлено, у потерпілої ОСОБА_4 на день її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 - на утриманні перебувала лише неповнолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка і на час смерті матері була неповнолітньою.

Отже, в розумінні ст.1200 ЦК України, малолітня ОСОБА_2 є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю матері.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до приписів статті 77 СК України утримання може бути як у натуральній формі так і в грошовій формі.

На час ДТП - ІНФОРМАЦІЯ_4- потерпіла ОСОБА_4 працювала провідником пасажирського вагона в АТ "Українська залізниця", що підтверджується копією трудової книжки, яка долучена до матеріалів справи (а.с.35-43).

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у розмірі 5000 грн. на місяць.

Таким чином, згідно з п.27.2 ст.27 Закону №1961-IV, загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Тобто при покладенні обов`язку по відшкодуванню шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, на страховика, діюче законодавство передбачає певні межі такої відповідальності. Зокрема, загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2. ст. 27 Закону № 1961-ІV).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є спеціальним соціально-правовим механізмом, який запроваджено державою для захисту майнових інтересів як власників транспортних засобів, так і осіб, права яких можуть бути порушені під час використання джерела підвищеної небезпеки. Саме баланс таких інтересів у визначених законом межах забезпечується страховиком.

Мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, обрахований відповідно до п.27.2 ст.27 Закону №1961-ІV, становить 180 000 грн., який розрахований за формулою 36 х 5000 (мінімальну заробітну плату у 2020 році) = 180 000 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідача на користь неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в інтересах якої діє законний представник її батько - ОСОБА_1 становить 180 000 грн. мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника.

Крім того, відповідно до п.27.5 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Відповідно до п.1 Розпорядження Нацкомфінпослуг від 09 квітня 2019 №538 "Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на дату ДТП розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, було встановлено у розмірі: 180 000 грн. на одного потерпілого. Ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до страхового полісу №200162535 становить 200 000 грн.

Отже, суд першої інстанції правильно визначив розмір страхового відшкодування, яке належить для виплати позивачу, яке складається із: 20 000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди та 180 000 грн. - в рахунок відшкодування шкоди пов`язаної із втратою годувальника належної неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в інтересах якої діє її батько ОСОБА_1 , в межах ліміту страхової суми.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі №922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У позовній заяві представником позивача зазначено, що позивач у зв"язку із розглядом справи планує понести витрати на правову допомогу у розмірі 21 000 грн. (а.с.1-9).

Правова допомога ОСОБА_1 у суді першої інстанції надавалася Адвокатським об`єднанням "Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП "АВТОПОМІЧ" на підставі Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №22 від 02 березня 2021 року, предметом якого сторони визначили, що Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнту (в даному випадку позивачу) правничу допомогу, в обсязі та на умовах, передбачених Договором, по дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_4 в результаті якої загинула ОСОБА_4 (а.с.52, 53).

Відповідно п. п. 1, 2 Додатку до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги, плата за надані Адвокатським об`єднанням послуги на виконання Договору про надання правової допомоги становить 3 000 (три тисячі) гривень за 1 (одну) годину робота. Клієнт здійснює оплату за надану професійну правничу (правову) допомогу протягом 3 (трьох) місяців після вступу рішення суду в законну силу (а.с.54).

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №75/9215/15-ц вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Враховуючи, що позов був поданий до суду засобами поштового зв`язку, на жодне судове засідання представник позивача не з`явився (навіть в режимі відеоконференції), в позові було прохання про розгляд справи у відсутність сторони позивачів (тобто, представник позивача до суду на розгляд справи не приїжджав), цивільна справа містить невеликий об`єм доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт не є співмірним із заявленим розміром гонорару у розмірі 21000 грн., тому обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 2 000 грн. витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосовно відсутності підстав часткового задоволення позовних вимог, недоведеності та необгрунтованості позовних вимог позивача, неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О СТ А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" - залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Н.М.Деркач

О.В.Свистунова