Справа № 681/633/24
Провадження 6/681/17/2024
УХВАЛА

"24" травня 2024 р.

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Горщара А.Г.

з участю секретаря судових засідань Кримчак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне подання старшого державного виконавця Полонського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Максимова Віктора Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , -

встановив:

24 травня 2024 року старший державний виконавець Полонського відділу Державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Максимов В.М. звернувся до суду з поданням про обмеження в праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_1 .

Подання мотивоване тим, що на виконанні в Полонському ВДВС у Шепетівському районі перебуває виконавче провадження ВП № 74790858 від 18.04.2024 з виконання виконавчого листа № 681/684/23 виданого Шепетівським міськрайонний судом 12.04.2024 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 393383 грн. 28 коп.

18.04.2024 старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Однак боржник декларацію не подав, будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду не вчинив, на виклик державного виконавця не з`явився, про причини неявки виконавця не повідомив.

Вжитими заходами встановлено , що у боржника відсутнє майно, яке належить йому на праві власності.

ОСОБА_1 одержує доходи в ГУ ПФУ у Київській області, однак кошти по рішенню суду не сплачує, в період з 18.04.2024 по 13.05.2024 державний кордон не перетинав.

Оскільки рішення суду на даний час не виконане, боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів для його виконання за рахунок його доходів, тож державний виконавець просить обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд подання у його відсутності, подання підтримав.

Дослідивши матеріали подання суд зазначає про наступне.

Старшим державним виконавцем Полонського ВДВС у Шепетівському районі 18 квітня 2024 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 681/684/23, виданим Шепетівським міськрайонний судом 12.04.2024 про стягнення 393383 грн. 28 коп. з ОСОБА_1 , якою зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно. Постанова надіслана боржнику за № 14252 від 18.04.2024.

Доказів отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 18 квітня 2024 року матеріали подання не містять.

22 квітня 2024 року за № 14491 ОСОБА_1 також надіслано виклик державного виконавця.

22 квітня 2024 року старшим державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, яка надіслана боржнику 22.04.2024 за № 14490.

Згідно даних відповідей на запити державного виконавця до Пенсійного фонду України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної прикордонної служби України боржник ОСОБА_1 отримує пенсію в ГУ ПФУ в Хмельницькій області, дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби відсутні, дані про перетин ОСОБА_1 з період з 18.04.2024 по 13.05.2024 державного кордону відсутні.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Витягу з Державного реєстру речових прав, Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого за ОСОБА_1 зареєстрованого майна не значиться.

Як вбачається з даних акту державного виконався від 30.04.2024 останнім того ж дня здійснено виїзд за місцем реєстрації боржника, однак перевірити його майновий стан не виявилось можливим , у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 не проживає, а перебуває на навчанні за межами України.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,(далі - Конвенція), кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть бути об`єктом жодних обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії», (рішення від 26.11.2009 року), Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

У законодавстві України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» №3857-XII.

Відповідно до вимог ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч. 1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець зобов`язаний звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Звертаючись до суду з відповідним поданням виконавець зазначав, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання судового рішення, зокрема, не вживає заходів щодо виконання рішення.

Згідно зі ст.441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду за кордон і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, в разі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

У проведеному 01.02.2013 року Верховним Судом України аналізі судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вказано, що з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Необхідною умовою для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України є наявність встановленого факту про те, що боржнику відомо про рішення, яким на нього покладені відповідні зобов`язання, примусове виконання якого здійснюється державною виконавчою службою.

Під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, слід розуміти як пряму відмову від виконання рішення (будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо), так і інші винні дії, які свідчать про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, зокрема: утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; несвоєчасна явка за викликом виконавця, неповідомлення виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. Обов`язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Водночас, сам по собі факт невиконання боржником судового рішення, якщо відсутні відомості про навмисне ухилення його від виконання цього зобов`язання, не є підставою для обмеження права боржника на виїзд за кордон.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В матеріалах подання присутні докази про сам факт наявності заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 , зокрема копія постанови про відкриття провадження.

Однак матеріали подання не містять достатніх та об`єктивних доказів того, що боржник повідомлений про відкрите виконавче провадження, свідомо ігнорує зобов`язання за рішенням суду, на законні вимоги державного виконавця не реагує та навмисно не виконує їх, тобто ухиляється від виконання рішення суду.

Наявність самої лише заборгованості за рішенням суду не є свідченням умисного ухилення боржника від виконання рішення суду.

В свою чергу, необізнаність боржника про наявність відкритого виконавчого провадження вказує на відсутність з його сторони такої обов`язкової підстави для обмеження у праві виїзду за межі України як ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Таким чином, враховуючи, що державним виконавцем не надано доказів, які свідчили б про те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судом, а також відомостей про обізнаність його з наявністю відкритого виконавчого провадження та строками його добровільного виконання подання державного виконавця є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись ч. 6 ст. 259, ст.ст.260, 261, 352, 354, 441 ЦПК України, -

постановив:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Полонського відділу державної виконавчої служби у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Максимова Віктора Миколайовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 29.05.2024.

Суддя: