Номер провадження: 22-ц/813/4364/24
Справа № 752/8869/19
Головуючий у першій інстанції Кремер І.О.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

20.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Венжик Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 ,

на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2024 року,

за заявою ОСОБА_5 , який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 та малолітньої доньки ОСОБА_7 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 , який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 та малолітньої доньки ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в спілкуванні неповнорідних брата і сестри та встановлення способів спілкування неповнорідних брата і сестри, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_5 , який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 та малолітньої доньки ОСОБА_7 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в спілкуванні неповнорідних брата і сестри та встановлення способів спілкування неповнорідних брата і сестри, в обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є неповнорідними братом та сестрою. ОСОБА_5 є батьком обох дітей, матір`ю ОСОБА_7 є ОСОБА_1 .

Відповідач разом з дитиною ОСОБА_7 проживає окремо від позивача та чинить перешкоди у спілкуванні між братом та сестрою. Позивач посилається на втрату психо-емоційного зв`язку між дітьми та можливу втрату спорідненості та втрати контакту.

Позивач, з урахуванням заяви про зміну позову, просив суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в спілкуванні, зустрічах (побаченнях) малолітнього ОСОБА_6 з малолітньою ОСОБА_6 ; визначити ОСОБА_6 наступний спосіб спілкування, зустрічі (побачень) з малолітньою ОСОБА_7 , а саме: - особисті зустрічі (побачення) кожного першого та третього вівторка місяця з 17 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин, та кожної першої та третьої суботи місяця з 12 годин 00 хвилин до 15 години 00 хвилин, та кожного другого та четвертого понеділка місяця з 17 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин поблизу місця проживання в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля ОСОБА_7 у присутності ОСОБА_5 без присутності матері ОСОБА_1 та/або інших представників, членів сім`ї дитини - зі сторони матері дитини, до досягнення малолітньою ОСОБА_7 десятирічного віку. Визначити наступний порядок виконання рішення суду: зобов`язати ОСОБА_1 забезпечувати побачення ОСОБА_6 з малолітньою ОСОБА_7 кожного першого та третього вівторка місяця з 17 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин, та кожної першої та третьої суботи місяця з 12 годин 00 хвилин до 15 години 00 хвилин, та кожного другого та четвертого понеділка місяця з 17 години 00 хвилин до 19 години 00 хвилин, поблизу місця проживання дитини в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля до досягнення дитиною десятирічного віку.

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 07 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 09 лютого 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 та малолітньої дочки ОСОБА_7 , задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Одеського апеляційного суду від 07 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині судове рішення залишено без змін.

Верховний Суд постановою від 05.12.2023 року касаційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 та малолітньої дочки ОСОБА_7 , задовольнив частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 07 березня 2023 року скасував, справу направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час розгляду справи судом першої інстанції у січні 2024 року ОСОБА_5 звернувся з заявою про забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначив, що розгляд вказаної справи триває більше чотирьох років, враховуючи відсутність зв`язку між братом та сестрою (спілкування, побачення) втрачаються психологічні та емоційні зв`язки між дітьми. Діти забувають про існування один одного. Позивач вважає, що за час розгляду справи та ухвалення остаточного рішення, психологічні та емоційні зв`язку між братом та сестрою можуть бути остаточно втрачені, що призведе до неможливості виконання рішення суду.

Посилається на те, що 26.02.2020 року ним відправлено посилку за місцем роботи відповідача для ОСОБА_7 . Відповідач відмовилась від отримання вказаної посилки.

24.12.2020 року також направлено дві посилки одна від позивача, а друга на прохання ОСОБА_6 , для ОСОБА_7 , однак останні також відповідачем не отримані, що на думку позивача свідчить про вчинення відповідачем перешкод у спілкування між братом та сестрою.

ОСОБА_5 просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_1 отримувати та передавати листи, посилки для ОСОБА_7 (які надходять на ім`я матері ОСОБА_1 ) в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, від її неповнорідного брата ОСОБА_6 , які відправляються за допомогою батька ОСОБА_5 ; зобов`язання ОСОБА_1 кожної неділі місяця о 14 год. 00 хв. забезпечувати спілкування зі своєї сторони, для ОСОБА_7 (які надходять на ім`я матері ОСОБА_1 ) в дусі поваги до прав, засобом телефонного зв`язку шляхом приймання дзвінків на свій телефонний номер НОМЕР_1 з телефонного номера ОСОБА_6 , а саме: НОМЕР_2 для телефонного спілкування з її неповнорідним братом ОСОБА_6 , в дусі поваги до прав та свобод інших людей і любові до своєї сім`ї та родини, на час вирішення спору по суті; зобов`язання ОСОБА_1 повідомити ОСОБА_5 телефонний номер малолітньої ОСОБА_7 для надання малолітньому ОСОБА_6 можливості регулярно спілкуватись з ОСОБА_7 засобами телефонного зв`язку, а також повідомляти ОСОБА_5 про зміну телефонного номеру дитини ОСОБА_7 , в разі якщо таке відбудеться зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити явку малолітньої дитини ОСОБА_7 до Суворовський районного суду м. Одеса для з`ясування думки дитини щодо питання перешкод у спілкуванні та бажання на таке спілкування між братом та сестрою і з`ясування фактичного місця проживання дитини з моменту подачі позову і на теперішній час - на наступне судове засідання.

Суворовський районний суд м. Одеси ухвалою від 08 лютого 2024 року заяву ОСОБА_5 , який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 та малолітньої доньки ОСОБА_7 про забезпечення позову задовольнив частково.

Зобов`язав ОСОБА_1 отримувати та передавати листи, посилки для ОСОБА_7 , від її неповнорідного брата ОСОБА_6 , які відправляються засобами поштового зв`язку за допомогою батька ОСОБА_5 .

Зобов`язав ОСОБА_1 повідомити ОСОБА_5 , телефонний номер малолітньої ОСОБА_7 , для надання малолітньому ОСОБА_6 , можливості регулярно спілкуватись із сестрою засобами телефонного зв`язку, а також повідомляти ОСОБА_5 про зміну телефонного номеру дитини ОСОБА_7 .

У задоволенні решти вимог клопотання про забезпечення позову відмовив.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2024 року та постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не заслухано думку законних представників дітей, не враховано, що батько не має одноособових прав законного представника дітей, тому не має права діяти без згоди матерів, також не врахував об`єктивної можливості виконання вказаної ухвали. Скаржник вважає, що вимоги заяви за своїм змістом є підставою для звернення до суду з позовом про встановлення способу участі у спілкуванні брата та сестри тому є самостійним способом захисту прав позивача. Вимоги заяви про забезпечення позову фактично є вирішенням позовних вимог. Покладаючи на матір обов`язок щодо надання відомостей про номер телефону дитини, суд першої інстанції не з`ясував питання щодо того чи є у малолітньої дитини телефон та чи спілкувались засобами мобільного зв`язку брат сестрою у минулому. Реалізація прав дітей має відбуватись за згодою обох батьків, однак ОСОБА_1 та ОСОБА_3 згоди на представництво дітей у суді не надавали.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.02.2024 року відкрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , та роз`яснено право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, посилаючись на те, що йому відомі обставини наявності телефона у дитини, а у випадку якщо дитина телефону не має, то відповідач мала можливість просити застосувати заходи зустрічного забезпечення. Зазначає, що мотивів, що листи від брата нашкодять доньці Єлизаветі не зазначено.

Також ОСОБА_5 просить зобов`язати ОСОБА_1 забезпечити явку малолітньої дитини ОСОБА_7 до Одеського апеляційного суду для з`ясування думки дитини про наявність телефонного номеру та самого телефона у дитини і бажання її отримувати листи та подарунку від брата в рамках забезпечення позову. Опитати малолітньою дитину ОСОБА_7 у судовому засіданні без присутності матері, щоб уникнути маніпуляцій, та тиску зі сторони ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , просить скасувати ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2024 року та постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до грудня 2017 року позивач не цікався життям сина ОСОБА_6 . В подальшому місце реєстрації сина було змінено на прохання позивача. 14.06.2022 року позивач забрав ОСОБА_6 для відпочинку та не повернув матері ОСОБА_3 . Між сторонами існує спір щодо відібрання дитини без позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Вважає, що дії позивача не відповідають інтересам сина ОСОБА_8 , та інтересам Єлизавети, а спрямовані на вчинення психологічного тиску на ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Також звертає увагу на те, що позивачем не виконується ухвала про забезпечення позову у справі № 203/3174/22, якою позивача зобов`язано надавати дитину для особистого спілкування з матір`ю, та надання необмеженого спілкування засобами телефонного зв`язку.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.03.2024 року відкрито провадження за апеляційною скаргоюОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , та роз`яснено право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_3 не навела обставин, які би унеможливлювали спілкування брата та сестри, або негативних наслідків такого спілкування, вважає, що апеляційна скарга ґрунтується виключно на неприязні до батька ОСОБА_5 .

Одеський апеляційний суд ухвалою від 20.05.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотанняОСОБА_5 про виклик та допит малолітньої ОСОБА_6 , у судовому засіданні, з огляду на те, що ОСОБА_7 є малолітньою особою, якій дев`ять років, разом з тим, предметом розгляду вказаних апеляційних скарг є ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2024 року про забезпечення позову. Суд під час вирішення питання про забезпечення позову не надає оцінки доводам сторін по суті позову, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 20.05.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, додаткові пояснення ОСОБА_5 від 06.05.2024 року залишив без розгляду з огляду на те, що відповідно до ч. 1, 2, ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно в заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява, відзив на позовну заяву(відзив), відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач скористався наданим правом та надав у строки визначені ухвалами про відкриття провадження відзиви на апеляційні скарги.

У додаткових поясненнях від 15.05.2024 року ОСОБА_5 також просить поновити строк на подання доказів та долучити їх до матеріалів справи.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 20.05.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовив у задоволенні клопотання про поновлення строку на подання доказів та долучення їх до матеріалів справи, з огляду на те, що за вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття судового рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі № 922/393/18.

З огляду на викладені вище обставини, Одеський апеляційний суд ухвалою від 20.05.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, також відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_5 про долучення до матеріалів справи доказів долучених до додаткових пояснень, а саме: постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.03.2024 року, листа нової пошти від 24.04.2024 року, листа Суворовського ВДВС від 18.03.2024 року, виклику державного виконавця, постанови про накладення штрафу від 01.05.2024 року, вимоги державного виконавця. З огляду на те, що обставини невиконання оскаржуваної ухвали відбулись після її постановлення, докази на підтвердження цих обставини датовані після постановлення оскаржуваної ухвали, що унеможливлює прийняття та дослідження вказаних доказів.

Також ОСОБА_5 до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 додані докази, а саме: постанови державного виконавця від 14.11.2023 року у виконавчому провадженні 72254300, щодо обмеження ОСОБА_3 у праві полювання, виїзду за межі України, керування транспортними засобами, користування зброєю, державний акт виконавця від 28.01.2023 року, заяви ОСОБА_9 , постанови про накладення штрафу, вимогу державного виконавця.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 20.05.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, частково задовольнив клопотання ОСОБА_5 та долучив до матеріалів справи постанови державного виконавця від 14.11.2023 року у виконавчому провадженні 72254300, щодо обмеження ОСОБА_3 у праві полювання, виїзду за межі України, керування транспортними засобами, користування зброєю, державний акт виконавця від 28.01.2023 року, заяви ОСОБА_9 з огляду на те, що вказані докази надано ОСОБА_5 на спростування доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 .

Частково відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, а саме щодо долучення до матеріалів справи постанови про накладення штрафу від 20.03.2024 року та вимоги державного виконавця від 19.03.2024 року апеляційний суд виходив з того, що останні винесені державним виконавцем після постановлення оскаржуваної ухвали та стосуються її виконання у примусовому порядку. Будь-якої оцінки вказаним доказами судом першої інстанції не надавалось.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 20.05.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовив у долученні до матеріалів справи доказів, доданих представником скаржника ОСОБА_3 до апеляційної скарги з огляду на те, що останні, не стосуються предмету апеляційного перегляду цієї справи, а саме ухвали про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_5 , який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 та малолітньої доньки ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в спілкуванні неповнорідних брата і сестри та встановлення способів спілкування неповнорідних брата і сестри.

ОСОБА_5 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційні скарги просив залишити без задоволення.

ОСОБА_1 та її представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 судову повстку отримав 08.04.2024 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 повідомлена у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні просив апеляційні скарги задовольнити.

Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, Голосіївська районна в місті Києві державна адміністрація судові повістки отримали 09.04.2024 в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно існує спір щодо спілкування неповнорідних брата та сестри, і невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може значно утруднити або зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Суд першої інстанції вважав, що встановлення обов`язку відповідачки в реалізації прав дитини ОСОБА_7 , на підтримання відносин та спілкування зі своїм братом ОСОБА_6 , шляхом отримання та передачі посилок від брата та надання номеру телефону дитини для спілкування з братом за допомогою телефонного зв`язку, не вирішує спір по суті, а лише спрямований на забезпечення відновлення та налагодженню емоційних контактів брата та сестри, і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини, що в свою чергу може усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову в частині зобов`язання відповідача кожної неділі місяця о 14 год. 00 хв. забезпечувати спілкування може створити складнощі, враховуючи напружені та конфліктні відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , свідком чого можуть стати діти, що завдасть шкоди психоемоційному стану дітей, а тому такий заходи забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Щодо виду забезпечення позову в частині зобов`язання ОСОБА_1 забезпечити явку малолітньої дитини ОСОБА_6 до Суворовський районного суду м. Одеса для з`ясування думки дитини щодо питання перешкод у спілкуванні та бажання на таке спілкування між братом та сестрою і з`ясування фактичного місця проживання дитини з моменту подачі позову і на теперішній час - на наступне судове засідання, то суд зазначає, суд першої інстанції зазначив, що така вимога не може бути заходом забезпечення позову, а охоплюється процесуальними діями суду під час вирішення даної справи, які вчинюються для забезпечення права дитини в силу ст. 171 СК України бути вислуханою з питань предмету даного позову.

Із тексту апеляційних скарг вбачається, що ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2024 року оскаржується лише в частині задоволених вимог заяви про забезпечення позову, тому ухвала суду в іншій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24 жовтня 2008 року.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом. ЦПК України передбачає можливість забезпечення позову шляхом встановлення обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункт 3 частина перша статті 150).

ЦПК України передбачає можливість забезпечення позову шляхом встановлення обов`язку вчинити певні дії у разі якщо спір виник з сімейних правовідносин (п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Згідно з абзацом 1 частини десятої статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Пленум Верховного Суду України в пункті 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Вживаючи заходи забезпечення позову, суд повинен перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати такі заходи у разі, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, якщо внаслідок цього заявнику може бути завдано шкоди.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Предметом позову у цій справі є спір про усунення перешкод в спілкуванні, зустрічах (побаченнях) малолітнього ОСОБА_6 з малолітньою ОСОБА_6 а також встановлення графіка спілкування.

Апеляційний суд зауважує, що між сторонами дійсно існує спір щодо спілкування неповнорідних брата та сестри.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_6 , батьками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 02.04.2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_7 , батьками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження, виданого Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві 24.01.2018 року.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.02.2020 року ОСОБА_5 направлено подарунок через засоби поштового зв`язку «Нова Пошта» (Експреснакладна № 5675), для малолітньої ОСОБА_6 на ім`я відповідачки ОСОБА_1 за місцем роботи остатньої.

27.02.2020 року ОСОБА_1 особисто відмовилась отримати посилки для малолітньої ОСОБА_6 , у зв`язку з чим посилку повернуто відправникові по експрес - накладній № 9361, вказані обставини підтверджуються листом - відповіддю ТОВ «Нова пошта» № 04380 від 04.03.2020 року.

24.12.2020 року ОСОБА_5 направлено дві посилки одна від батька ОСОБА_5 (Експрес - накладна № 2137), друга від імені і на прохання малолітнього ОСОБА_6 , я саме: подарунок, через засоби поштового зв`язку «Нова Пошта» (Експрес-накладна № 8291), для малолітньої ОСОБА_6 , на ім`я ОСОБА_1 , за місцем реєстрації і проживання відповідачки.

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що в Експрес - накладній № 8291 зазначено: м`які іграшки для ОСОБА_7 від ОСОБА_6 , а в Експрес - накладній № 2137 зазначено: Іграшка для ОСОБА_7 від батька.

У відповідності до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-третьої статті 259 СК України права та обов`язки, встановлені законом для братів та сестер, мають рідні (повнорідні, неповнорідні) брати та сестри. Брати та сестри, зокрема ті, які не проживають разом, мають право на спілкування. Мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнолітні брати та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

Так, рішенням від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини встановив порушення статті 8 Конвенції 1950 року, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення, насамперед, найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. У Конвенції відсутнє визначення та критерії принципу «найкращих інтересів дитини», адже кожна справа індивідуальна і при її розгляді всі обставини мають досліджуватися у сукупності та у відповідному контексті.

ЄСПЛ вказав, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно неблагонадійна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є неблагонадійним (рішення справу «Мамчур проти України», заява № 10383/09, п. 100, 16 липня 2015 року).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення заяви про забезпечення позову, шляхом отримання та передання листів для ОСОБА_7 , від її неповнорідного брата ОСОБА_6 , які відправляються засобами поштового зв`язку, за допомогою ОСОБА_5 , оскільки невжиття заходів забезпечення позову, призначення яких полягає у налагодженні психоемоційного контакту неповнорідних брата та сестри, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Апеляційний суд зазначає, що позов у справі подано у травні 2019 року (станом на час подання позову ОСОБА_7 було 4 роки а ОСОБА_9 9 років) та наразі рішення у справі не прийнято.

Враховуючи тривалий розгляд справи, неможливість підтримання спілкування ОСОБА_7 та ОСОБА_9 під час розгляду справи предметом якої є усунення перешкод у спілкуванні брата та сестри, що може призвести до втрати психоемоційного контакту неповнорідних брата та сестри, а листування брата з сестрою буде сприяти відновленню правовідносин та контакту між ними.

Тривалий розгляд справи без можливості спілкування брата з сестрою може створити загрозу неможливості виконання майбутнього судового рішення у випадку задоволення позову.

Разом з тим колегія суддів вважає, вимоги заяви про забезпечення позову, шляхом направлення отримання та передання посилок для ОСОБА_7 , від її неповнорідного брата ОСОБА_6 , які відправляються засобами поштового зв`язку, за допомогою ОСОБА_5 необґрунтованим з огляду на те, що станом на час постановлення оскаржуваної ухвали ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виповнилось лише 13 років.

Будь-яких доказів наявності у малолітнього ОСОБА_6 власних коштів, достатніх для здійснення покупок подарунків для неповнорідної сестри ОСОБА_7 матеріали справи не містять та заявником до заяви про забезпечення позову не додано.

Враховуючи наявність тривалих конфліктних відносин між батьками ОСОБА_7 - ОСОБА_5 та ОСОБА_1 покупка та відправлення подарунків для дитини за кошти та за ініціативи батька, без наданнядоказів можливості ОСОБА_6 самостійно за власні кошти спілкуватись з сестрою шляхом направлення посилок з подарунками, не відповідатиме найкращім інтересам дитини та не буде спрямоване на забезпечення позову у справі предметом якої є спілкування неповнорідних брата та сестри, а не батька з донькою.

Керуючись якнайкращими інтересами дітей, зберігаючи баланс прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин, колегія суддів вважає необґрунтованими вимоги заяви про забезпечення позову у справі, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 отримувати та передавати посилки для ОСОБА_7 , від її неповнорідного брата ОСОБА_6 , які відправляються засобами поштового зв`язку за допомогою батька ОСОБА_5 .

Також колегія суддів враховує доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині покладення на матір обов`язку щодо надання відомостей про номер телефону дитини, без з`ясування судом першої інстанції питання щодо того чи є у малолітньої дитини телефон.

Доводи ОСОБА_5 щодо обізнаності про наявність у малолітньої особи мобільного телефону жодними доказами не підтверджуються, тому не можуть братись апеляційним судом до уваги.

Враховуючи правильний висновок суду першої інстанцій щодо необхідності зобов`язання відповідачки ОСОБА_11 , з якою малолітня дитина проживає, сприяти спілкуванню брата та сестри, та не доведення заявником обставин наявності у малолітньої дитини ОСОБА_6 , якій станом на час постановлення оскаржуваної ухвали виповнилось лише 8 років, та яка в силу положень ст. 31 ЦК України має часткову цивільну дієздатність, мобільного телефону, колегія суддів вважає, що заява про забезпечення позову у цій частині підлягає задоволення частково, а саме зобов`язання ОСОБА_1 повідомляти телефонний номер дитини ОСОБА_7 , а також повідомлення ОСОБА_5 про зміну телефонного номера дитини ОСОБА_6 за наявності.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вимоги заяви про забезпечення позову фактично є вирішенням позовних вимог, оскільки предметом позову є усунення перешкод у спілкуванні брата та сестри шляхом встановлення графіка побачень, а способом забезпечення позову позивач визначив отримання та передання листів, посилок для ОСОБА_7 , від її неповнорідного брата ОСОБА_6 , які відправляються засобами поштового зв`язку та повідомлення номеру мобільного телефону, тобто обраний позивачем вид забезпечення позову не є тотожним позовним вимогам у цій справі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції під час розгляду заяви про забезпечення позову не заслухана думку законних представників дітей відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Оскільки положенням цивільного процесуального кодексу визначено порядок розгляду заяви про забезпечення позову, а саме без повідомлення учасників справи, порушень судом першої інстанції норм процесуального права в частині розгляду заяви про забезпечення позову без участі сторін апеляційним судом не встановлено.

Також колегія суддів вважає такими, що не стосуються розгляду цієї справи доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині викладення обставин наявності між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 численних судових спорів, зокрема щодо відібрання дитини ОСОБА_6 та не виконання ОСОБА_5 ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.09.2020 року у справі № 203/3174/22 про забезпечення позову, оскільки предметом апеляційного перегляду є ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_5 , який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 та малолітньої доньки ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в спілкуванні неповнорідних брата і сестри та встановлення способів спілкування неповнорідних брата і сестри.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що ухвалу суду слід змінити, виключивши з абзацу другого резолютивної частини слово «посилки» та доповнивши абзац третій резолютивної частини після слів «телефонний номер» словами «за наявності», та після слів «про зміну телефонного номеру» словами «за наявності».

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, 376, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , від імені якої діє представник ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2024 року змінити, виключивши з абзацу другого резолютивної частини слово «посилки» та доповнивши абзац третій резолютивної частини після слів «телефонний номер» словами «за наявності», та після слів «про зміну телефонного номеру» словами «за наявності».

В іншій оскаржуваній частині ухвалу суду залишити без змін

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 травня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.В. Кострицький

Ю.П. Лозко