Справа № 346/6751/23
Провадження № 2/346/379/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді Беркещук Б.Б.,

з участю: секретаря Романчук Л.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, у залі Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 11.05.2023 р. по вині відповідача ОСОБА_4 мала місце дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивачу була спричинена матеріальна та моральна шкода.

Так, 11.05.2023 р. вранці позивач разом з своїм чоловіком ОСОБА_5 їхала по м. Коломия на автомобілі «Fiat Fiorino » реєстраційний номер НОМЕР_1 . За кермом даного транспортного засобу був її чоловік ОСОБА_5 , позивач їхала в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні.

Приблизно о 07 год. 55 хв 11.05.2023 р. керований чоловіком позивача автомобіль проїжджав по вул. Трильовського в м. Коломия по головній дорозі. Проіжджаючи перехрестя відповідач по справі, керуючи автомобілем «Citroen Berlingo» реєстраційний номер НОМЕР_2 , виїжджаючи з другорядної дороги на головну не надав переваги у русі транспортному засобу автомобіля «Fiat Fiorino» під керуванням її чоловіка, внаслідок чого відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів, і як наслідок пошкоджені вказані транспортні засоби, а вона, позивач отримала легкі тілесні ушкодження. Каретою швидкої допомоги її, позивача, було доставлено в Коломийську ЦРЛ, де знаходилася на лікуванні з 11.05.2023 р. по 16.05.2023 р.

У виписці за N? 3833, виданої лікарем КНІ « Коломийської ЦРЛ» КМР ОСОБА_6 зазначено, що вона, позивач знаходилася на стаціонарному лікуванні з 11.05.2023 р. по 16.05.2023р., встановлений діагноз - 3ЧМТ, струс головного мозку, забій м?яких тканин голови, частковий розрив ротаційної манжети справа, а також травматолог виставив діагноз - забій правої гомілки. У вказаній виписці зазначено, що вона, позивач, виписана на амбулаторне лікування у невропатолога, травматолога поліклініки і рекомендовано носити протягом одного місяця фіксуючий буртер, який був поставлений на плече і передпліччя.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 20.07.2023 р. у неї, позивача, мало місце тілесне ушкодження у виді струсу головного мозку, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Вказане зазначено в постанові про закриття кримінального провадження від 04.09.2023 року.

По факту вказаного ДТП було відкрито кримінальне провадження за ст. 286 ч. 1 КК України, внесенго до Єдиного державного реєстру за № 0000519 від 01.06.2023 р.

Оскільки вона, позивач, отримала легкі тілесне ушкодження, то постановою про закриття кримінального провадження від 04.09.2023 р. старшого слідчого слідчого відділення Коломийського районного відділу поліції Головного управління поліції в Івано-Франківський області капітаном поліції Буджак І.закрито вказане кримінальне провадження в зв?язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України.

Відповідач ОСОБА_4 вказану постанову про закриття кримінального провадження, якою встановлено вина відповідача в скоєнні вищевказаної ДТП не оскаржував і фактично погодився, що по його вині мала місце вказана ДТП, оскільки в ході досудового розслідування надав пояснення, що виїжджаючи з другорядної дороги на головну не подивився на дорожні знаки.

Внаслідок ДТП вона, позивач, пережила переляк, страх і біль, отримала шок, коли зрозуміла, що їй за станом здоров?я необхідно їхати в лікарню. Дуже була схвильована, перебувала в нервовому стресі через необхідність стаціонарного лікування, що змінювало звичний спосіб її життя через неможливість продовження активного особистого та суспільного життя ( працювати на роботі, вести звичний спосіб життя).

Перебуваючи на лікуванні, вона позивач, терпіла фізичну біль, переживала за стан свого здоров?я, погано спала вночі, мала душевні страждання пов?язані з неспокоєм, безсонням, переживала, що знаходячись в лікарні і перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною до досягнення 3-річного віку, її 2-х річна дитина вдома залишилась без її догляду так дитина жодної ночі не спала у її, позивача, відсутності.

Вона, позивач, надто хвилювалася за своє здоров?я ще і по тій причині, що станом на час згаданої ДТП була вагітна, тому хвилювалася не тільки за себе, але і за розвиток ще не народженої дитини, переживала чи не вплинуть негативно на здоров?я майбутньої дитини завдані тілесні ушкодження, а ще і з врахуванням того, що попередньо тривалий час лікувалася, щоб завагітніти. Станом на 13.11.2023 р. їй визначено вагітність - 29 тижнів. Переживала також із проведенням обстежень стану свого здоров?я та лікуванням, в зв?язку з витрачанням на лікування коштів, за які мала намір купити все необхідне для дитини, яка народиться.

Вказала, що зазнала болю і значних побутових незручностей так як 15.05.2023 р. їй був встановлений фіксуючий буртер на правий плечовий суглоб ( бандаж), якого носила більше одного місяця. В зв?язку з цим нічого не могла робити правою рукою, навіть самостійно одягнутися.

Після виписки з стаціонарного лікування вона, позивач, зверталася до травматолога поліклініки, який слідкував за станом її здоров?я, правильністю встановлення фіксуючого буртера, а по спливу одного місяця з дати його встановлення лікар направив її на повторне УЗД обстеження правого плечового суглоба. Після зняття буртера рекомендував масажі. При проведенні масажних процедур вона терпіла біль і ще тривалий час не могла виконувати правою рукою звичну роботу.

Також, вона, позивач витрачала свій час і на звернення в органи поліції на дії, пов?язані з досудовим розслідуванням ( дача пояснень, звернення до судових експертів), внаслідок чого переживала додаткові хвилювання.

У неї, позивача після ДТП тривалий час був змінений звичний спосіб життя в зв?язку з чим тривалий час мала емоційну нестабільність. На даний час у неї є негативні переживання та спогади, психологічний дискомфорт внаслідок протиправних дій відповідача.

Також позивач зазначила, що отримала додаткові хвилювання з приводу негативної поведінки відповідача. Після ДТП відповідач погодився відшкодувати завдані збитки і навіть оплатив 14.05.2023 р. 2 338 грн. на придбання ліків. В подальшому позивач повідомила відповідача, що витратила на лікування більшу суму, а також понесла і моральну шкоду, на що відповідач спочатку в телефонних розмовах погоджувався оплатити завдані збитки, просив почекати, а згодом повідомив, що нічого відшкодовувати не буде.

Врегулювати спір в досудовому порядку неможливо. Чеки на придбання ліків втрачені, а в наявних текст став читабельним, тому просить вішкодувати завдану моральну шкоди та стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь 20 000 грн. моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11.05.2023 р. в м. Коломия, та судові витрати - 1073 грн. сплаченого судового збору, та витрати на правову допомогу.

Представник позивача ствердила, що на дату звернення до суду з даним позовом справи та постанови Чортківського районного суду Тернопільскої області від 26.01.2024р. щодо притягнення до адміністративної відповідальності відповідача по справі ОСОБА_4 за ст.124 КУпАП, не було.

У попередньому судовому засіаданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала та пояснила, що вона з чоловіком 11 травня 2023 року рухались на транспортному засобі по АДРЕСА_1 по головній дорозі. На перехресті в них заїхав інший автомобіль, під керуванням відповідача ОСОБА_4 . Вона та її чоловік були пристебнутими ременем безпеки, пояснивши, якщо б вони цього не зробили, то просто б вилетіли через лобове скло, а те, що відповідач вказав, що у неї на руках була маленька дитина є надуманим. Дитина сиділа біля неї на окремому кріслі. В подальшому позивач та її представник адвокат Волошанська Ольга Іванівна позов підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_4 у попередньому судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив щодо задоволення позову посилаючись на те, що на момент вчинення ДТП, позивач знаходилась на передньому пасажирському сидінні та не була пристебнута ремнем безпеки, на руках тримала маленьку дитину.

Представник відповідача адвокат Дядик Ярослав Борисович вказав, що заявлений позов є безпідставним, у зв?язкуіз тим, що до позовної заяви позивачем не надано доказів, які б свідчили, що дійсно відповідач ОСОБА_4 винуватий у отриманих позивачем тілесних ушкодженнях, сума моральної шкоди необгрунтовано завищена, у наявному в матеріалах справи висновку судово-медичного експерта зазначено діагноз, який об єктивними клінічними даними не підтверджено, жодного доказу щодо тривалого лікування позивачки як вагітної не надано, що позивач отримала тілесні ушкодження в момент ДТП внаслідок нехтування та порушення ПДР так як не користувалася ременем безпеки. Вказав, що йому не було відомо про ухвалення постанови Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2024 року відносно ОСОБА_4 за ст.124 КУпАП, а також, що згадана постанова позивачем подана з порушенням цивільно-процесуального законодавства. Просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне.

За змістом ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Встановлено, що постановою старшого слідчого слідчого відділення Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, капітана поліції Буджак І.В. від 4 вересня 2023 року закрито кримінальне провадження №0000519 від 01.06.2023 року за ст.286 ч.1 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.1 КК України.

01.06.2023 до Коломийського РВП надійшов рапорт поліцейського СРПП Коломийського ВРП Віталія Білейчука про те, що 11.05.2023 приблизно о 07.55 год. в м. Коломия на перехресті вулиць Трильовського та Довбуша водій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 керуючи автомобілем марки "Citroen Berlingo" реєстраційний номер НОМЕР_3 не надав переваги у русі автомобілю марки "Fiat Fiorino" реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 , який рухався головною дорогою. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки "Fiat Fiorino" реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_4 отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, СГМ, частковий розрив ротаційної манжети справа. Вказане кримінальне провадження закрито за ч.1 п.2 ст.284 КПК України, у зв?язку з відсутністю складу кримінального провадження ст.286 ч.1 КК України та направлено копію матеріалів кримінального провадження компетентним посадовим особам Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_4 , до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП України (а.с.8-9).

Постановою Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2024 року у справі №608/2663/23 (набрала законної сили 06.02.2024 року) встановлено, що «16 жовтня 2023 року поліцейським СРПП Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області ст. лейтенантом поліції Осьмаком Р. Б. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 181801 відносно ОСОБА_4 за ст. 124 КУпАП про те, що він 11.05.2023 року о 07 годині 50 хвилин в місті Коломия Івано-Франківської області керував автомобілем марки « Citroen Berlingo » р.н. НОМЕР_2 , на перехресті рівнозначних доріг під час руху не надав перевагу в русі автомобілю марки « Fiat Fiorino » р.н. НОМЕР_1 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження, чим порушив вимоги п. 16.11 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Відомості по даному факту про вчинене кримінальне правопорушення було внесено в ЄРДР за № 0000519 від 25.08.2022 року за ч. 1 ст. 286 КК України. Постановою старшого слідчого СВ Коломийського РВП Івано-Франківської області від 25 серпня 2023 року кримінальне провадження, внесене в ЄРДР за № 0000519 від 25.08.2022 року закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.»

Згідно вищевказаної постанови визнано винним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Нагірянка Чортківського району Тернопільської області у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.36-37).

Встановлено, що внаслідок ДТП позивач ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 11 травня 2023 року по 16 травня 2023 року, діагноз: струс головного мозку; забій м/тканин голови; частковий розрив ротаційної манжети справа. Хвора виписана на амбулаторне доліковування у невропатолога, травматолога, що стверджується копією виписки №3833 КНП «Коломийської ЦРЛ» КМР (а.с.10).

Відповідно до копії результатів УЗД правого плечового суглобу ОСОБА_1 від 15.05.2023 р. УЗ-ознаки часткового пошкодження ротаційної манжетки (недостного м?яза) правого плечового суглоба (а.с.11).

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 на час ДТП була вагітною строком 29 тижнів (а.с.13).

Допитана у судовому засіданні свідок вона ж дружина відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_7 пояснила, що 11 травня 2023 року у місті Коломия мало місце ДТП між двома транспортними засобами (Сітроен та Фіат), одним з яких керував її чоловік відповідач по справі ОСОБА_4 , а вона перебувала на передньому пасажирському місці та крім неї в салоні ще була її мама ОСОБА_8 та двоє дітей. Вказала, що коли вони рухались по дорозі, відносно них, зліва рухалась машина Фіат. В момент вчинення ДТП вона не пригадує чи була позивач пристебнута ременем безпеки, чи ні. Коли відбулось зіткнення і вона вийшла із машини, то побачила, що в іншій машині ще була маленька дитина, а коли оглядали салон тз Фіат, то виявили, що спрацювала тільки одна подушка безпеки, яка знаходилась на місці водія.

Свідок ОСОБА_8 вказала, що вона є тещою відповідача і 11 травня 2023 року вона з дочкою та її сім?єю повертались додому на Тернопільщину, і рухаючись по дорозі відповідач по справі він же її зять ОСОБА_4 не побачив знак, і зіткнувся з білим автомобілем. В момент зіткнення автомобілів вона знаходилась ззаді водія, а удар автомобіля, яким керував зять мав місце з лівої сторони. На момент ДТП вона не бачила чи була позивач, яка знаходилась у атомобілі з яким відбулось зіткнення, пристебнута ременем безпеки, однак бачила, що дитина перебувала у позивача на колінах.

Допитаний у якості свідка відповідач ОСОБА_4 пояснив, що 11 травня 2023 року він керував своїм транспортним засобом « Citroen Berlingo » та рухаючись по м. Коломия між керованим ним тз та тз « Fiat Fiorino »білого кольору відбулось зіткнення. Вказав, що в автосалоні керованого ним автомобіля перебувало четверо людей дружина, двоє дітей та теща, а у білому « Fiat Fiorino » чоловік та жінка, в якої на руках була маленька дитина. У момент зіткнення, позивач, не була пристебнута ременем безпеки, оскільки після зіткнення, вона вийшла швидше із машини.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України); приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини

За загальним правилом, встановленим частиною 2 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2022 у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21):«Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21)».

Вирішуючи спір в частині визначення розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом. Наразі немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Тому будь-яка компенсація моральної шкоди може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17, зокрема, дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Крім того, що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом встановлено, що внаслідок ДТП, що мало місце 11.05.2023 р. з вини відповідача, його дії призвели до зміни звичного способу життя позивачки та необхідності докладання додаткових зусиль для відновлення її фізичного здоров`я.

В даному конкретному випадку суд вважає, що позивачем доведено, що пережиті нею негативні емоції досягли певного рівня «страждань».

З огляду на встановлене, у даній справі слід визнати обґрунтованими доводи позивачки ОСОБА_1 про завдання їй моральної шкоди.

Вирішуючи спір в частині визначення розміру заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом. Наразі немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Тому будь-яка компенсація моральної шкоди може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Керуючись приписами ст. 23 ЦК України суд, визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню на користь позивача, враховує обставини, при яких моральна шкода була заподіяна, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого попереднього стану.

Разом із тим, у позові детально описано, в чому полягає моральна шкода, завдана протиправними діями відповідача та суду надані медичні документи на підтвердження перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні після ДТП, проходження обстеження, а також щодо подальших рекомендацій лікарів та реабілітаційних заходів.

Тобто, матеріалами справи підтверджено факт отримання позивачкою ушкодження здоров`я (струс головного мозку, забій м?яких тканин голови, частковий розрив ротаційної манжети справа) у результаті якого ОСОБА_1 беззаперечно зазнала фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання. Через отримані ушкодження позивачка змушена була проходити лікування, що свідчить про порушення звичайного способу життя, стресовому стану після ДТП, необхідності додаткових зусиль для відновлення фізичного здоров`я. Зокрема, слід взяти до уваги, що вказане лікування та реабілітацію позивач проходила під час вагітності.

Тобто судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач у зв`язку з ДТП, що мала місце 11.05.2023 року за участі та вини відповідача ОСОБА_4 зазнала та відчула моральні страждання, які полягають у фізичних стражданнях, пов`язаних із тілесними ушкодженнями, отриманими внаслідок ДТП.

Крім того, на думку суду, пошкодження транспортного, в якому перебувала позивач внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої в даному випадку з вини відповідача, в будь-якому випадку викликає негативні емоції, оскільки викликає відхилення від звичного устрою життя.

В ситуації, що склалась, крім вже зазначеного, суд враховує тривалість переживань позивача, а саме від дня настання дорожньо-транспортної пригоди до цього часу, час та зусилля, які потрібні для відновлення попереднього стану, глибину її душевних та психічних страждань, пов`язаних із виникненням дорожньо-транспортної пригоди, порушення нормального ритму життя, тяжкість вимушених змін, а також вимоги розумності та справедливості.

За таких обставин, суд вважає доведеним факт душевних страждань позивачем ОСОБА_1 , реальність яких не викликає сумніву, а тому остання має право на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Отже, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди суд визнає доведеними, разом із тим не погоджується із заявленим у судовому засіданні розміром 20000 грн.

Виходячи з підстав пред`явлення позову, характеру правовідносин, які склалися між сторонами, наслідків ДТП (які не є незворотними) та їх тривалості, суд вважає, що заявлена до стягнення позивачем сума моральної шкоди (20 000 грн) є завищеною, тому враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, характер завданої шкоди, її тривалість та обсяг вимушених змін у повсякденному житті позивача, суд визначає розмір компенсації (відшкодування) моральної шкоди - 10 000,00 грн.

Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу.

Суд звертає увагу, що життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, та відчуття спокою.

Суд зазначає, що твердження представника відповідача та відповідача про те, що позивач була не пристебнута ременем безпеки під час вказаної дорожньо-транспортної пригоди не підтверджено жодними доказами.

Надаючи оцінку показанням свідків, суд зауважує, що до показів допитаних свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд відноситься критично, оскільки вони є близькими родичами відповідача та можуть бути зацікавлені в розгляді справи, а також, що їх показання не спростовують висновки суду.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат, то суд зазначає наступне.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг)

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Позивачем долучено до матеріалів справи договір про надання правової допомоги від 07.11.2023 р. (а.с.44), ордер на надання правничої (правової допомоги) (а.с.43), розрахунок розміру коштів, що підлягають виплаті адвокату з описом робіт (наданих послуг) (а.с.42), квитанцією №364472 від 14.11.2023 р. на суму 3000 грн. (а.с.41), договір (додатковий) про надання допомоги від 17.09.2024 р. (а.с.86), розрахунок розміру коштів, що підлягають виплаті адвокату з описом робіт (наданих послуг) (а.с.96), квитанція №364486 від 18.09.2024 р. на суму 3000 грн.(а.с.97).

Враховуючи визначені ч.4-6 ст. 137 ЦПК України критерії, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Судовий збір слід розподілити відповідно до статті 141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог.

На підставі наведеного, ст.ст.22, 23, 1167, 1187 ЦК України, керуючись ст.ст. 137, 141, 263-265,268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн. спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , витрати зі сплати судового збору в сумі 536,8 грн. та 6000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

В задоволенні решти позову, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:

ОСОБА_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

ОСОБА_4 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Повний текст рішення складено 22 жовтня 2024 року.

Суддя Беркещук Б. Б.