Справа № 442/8159/22 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/2877/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою АТ «Укрсиббанк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки в праві спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2022 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про визначення частки в праві спільної сумісної власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй, ОСОБА_3 , та її батьку, ОСОБА_2 , на праві спільної часткової власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 . Вона володіє 2/3 частини будинку, а її батько 1/3 відповідно. Як співвласникам житлового будинку, їм у спільну сумісну власність було передано земельну ділянку площею 893кв.м за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер :01:041:0132, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), згідно рішення Дрогобицької міської ради від 26.04.2018 №1189. У зв`язку із воєнними діями у країні через вторгнення російських військ, постійною небезпекою від атак окупантів, вона вирішила розпорядитися своєю власністю за життя, подарувавши свою частину будинку та земельної ділянки своїй старшій дочці ОСОБА_4 .. Під час вивчення документів для оформлення договору дарування, нотаріус повідомила, що для відчуження належної їй частини земельної ділянки на користь дочки, необхідно виділити частку у праві спільної сумісної власності на неї. Для укладення відповідного договору про визначення часток співвласників, вона звернулася до батька з проханням підписати такий договір. Проте батько, часто конфліктуючи з її дочкою, не бажає проживати з нею в одному будинку, тому вже тривалий час відмовляється підписати такий договір з нею. У зв`язку з наведеним, вона позбавлена можливості реалізувати своє право власника на вільне розпорядження належним майном, а тому звертається до суду з даним позовом.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2023 року позов задоволено.

Визначено, що частка ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 893 кв.м, яка знаходиться на АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :01:041:0132, становить 2/3 ід.частки.

Рішення суду оскаржило АТ «Укрсиббанк», подавши апеляційну скаргу.

Не погоджується з рішенням суду в повному обсязі, вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене із порушенням норм цивільного процесуального права та неправильним застосування норм цивільного матеріального права.

Вказує, що 21.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УКРСИББАНК») та ОСОБА_3 було укладено договір про надання іпотечного кредиту № 0 на суму 73 900,00 швейцарських франків зі строком повернення кредиту до 21.09.2021 року та зі сплатою за користування кредитом відсотків у визначеному розмірі згідно з графіками повернення кредиту та сплати відсотків.

На забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 21.09.2006 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки (житлове приміщення) від 21.09.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В. за реєстровим № 2653, за яким в іпотеку Банкові передано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Також на забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 21.09.2006 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки (житлове приміщення) від 21.06.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В. за реєстровим № 2655, за яким в іпотеку Банкові передано будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на сьогодні виступає предметом іпотеки за Договором іпотеки-2 між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_3 в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором.

З моменту укладення Договору іпотеки-2, до сьогоднішнього дня, невстановлено правових підстав для припинення зобов`язань як за Кредитнимдоговором, так і за Договором іпотеки-2.

Дані обставини правовідносин за Кредитним договором та Договором іпотеки-2 неодноразово були предметом розгляду судів у цивільних справах № № 2-969/11, 442/5783/15-ц, 442/7773/17, 442/7325/15-ц, 442/1466/16, які перебували у провадженні одного і того ж суду - Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, а дані про ці справи оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень та на порталі «Судова влада України».

Таким чином вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу не вирішив питання про необхідний та належний склад учасників справи, а саме щодо необхідності участі АТ «УКРСИББАНК», як іпотекодержателя вказаного житлового будинку.

Звертає увагу, що земельна ділянка, поділ якої здійснюється в межах даної справи №442/8159/22 з метою подальшого відчуження її частини є нерозривно пов`язаною із предметом іпотеки за Договором іпотеки №2. Також публічно оприлюднена інформація про те, що ОСОБА_3 є боржником перед АТ «Укрсиббанк» в межах виконавчого провадження №66436609.

Просить скасувати рішення суду та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

02 лютого 2024р. від представника ОСОБА_3 адвоката Партики О.В. надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.

12 лютого 2024р. від представника АТ «Укрсиббанк» надійшла письмова заява про залишення без розгляду відзиву представника Ек Н.Б. у зв`язку із пропуском встановленого судом строку, а також у зв`язку відсутністю доказів надсилання такого відповідачу ОСОБА_2 ..

Згідно з ч.3 ст.359 ЦПК України в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, крім іншого, зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу.

Частиною 1 ст. 360 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі (ч.2 ст.182 ЦПК України).

В силу ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч.2 ст.127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Таким чином, законодавець розмежовує поняття строків на «встановлені законом» та «встановлені судом» та відрізняє види звернення з відповідними клопотаннями та терміном їх подання.

Строк на подання відзиву встановлюється судом, отже його поновлення чинним процесуальним законом не передбачено, а положеннями ч.2 ст.127 ЦПК України передбачено саме продовження такого строку з врахуванням терміну подання відповідного клопотання до закінчення визначеного судом строку.

Як вбачається з матеріалів справи, апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Укрсиббанк» на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2023 року було відкрите ухвалою апеляційного суду 28 листопада 2023 року та надано учасникам справи строк 15 днів з дня отримання ухвали для подання відзиву.

Разом з тим, як вбачається зі змісту відзиву на апеляційну скаргу, представник позивача не порушує питання щодо поновлення строку на його подання та не наводить будь-яких причин пропуску такого строку.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для продовження заявнику строку для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що поданий представником позивача відзив на апеляційну скаргу слід залишити без розгляду.

В судове засідання, сторони та їх представники не з`явилися, будучи повідомленими належним чином у відповідності до ст. 128 ЦПК України.

Від представника апелянта АТ «Укрсиббанк» - Агабалаєвої Я.В. надійшло клопотання про слухання справи у її відсутності.

Отже, з урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Сторони мали реальну можливість реалізувати свої процесуальні права з доведенням своєї позиції по справі, у тому числі через можливість брати участь в судовому засідання в режимі відеоконференції або через представника.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "ЮніонАліментаріаСандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність учасників справи, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що згідно з ч.ч. 4, 5 ст.89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За теоретичним визначенням "відповідач" - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави позову.

При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача суд вирішує у підготовчому засіданні (пункт 4 частини другої статті 197 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог. Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Водночас установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено судом позивачу ОСОБА_3 , та її батьку, ОСОБА_2 , на праві спільної часткової власності належить житловий будинок на на АДРЕСА_1 . Позивач володіє 2/3 частини будинку, а батько 1/3 відповідно.

Сторонам у спільну сумісну власність було передано земельну ділянку площею 893кв.м на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:041:0132, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), згідно рішення Дрогобицької міської ради від 26.04.2018 №1189.

Право власності на вказану земельну ділянку ними зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним номером 106.

Як вказує позивач, вона позбавлена можливості реалізувати своє право, як власника на вільне розпорядження належним їй майном, оскільки, батько частко конфліктує з її донькою, якій вона має намір подарувати свою частину будинку.

Разом з тим, апеляційним судом встановлено, що 21.09.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є AT «УКРСИББАНК») та ОСОБА_3 було укладено договір про надання іпотечного кредиту № 0 (далі - Кредитний договір) на суму 73 900,00 швейцарських франків зі строком повернення кредиту до 21.09.2021 року та зі сплатою за користування кредитом відсотків у визначеному розмірі згідно з графіками повернення кредиту та сплати відсотків.

На забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 21.09.2006 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки (житлове приміщення) від 21.09.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В. за реєстровим № 2653, за яким в іпотеку Банкові передано квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (далі - Договір іпотеки-1).

Також на забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором 21.09.2006 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки (житлове приміщення) від 21.09.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В. за реєстровим № 2655, за яким в іпотеку Банкові передано будинок за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Договір іпотеки-2).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2021 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, шляхом визнання права власності в рахунок погашення боргу було задоволено.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , та право спільної сумісної власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0893 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:041:0132.

В рахунок погашення боргу за Договором позики від 01 червня 2020 року, визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 59,6 кв.м., житловою площею 38,0 кв.м., та 2/3 частини земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0893 га., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:041:0132.

Постановою Львівського апеляційного суду від 05.02.2024р. апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк» було задоволено. Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 15 листопада 2021 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, шляхом визнання права власності в рахунок погашення боргу було відмовлено.

Однак, суд першої інстанції, розглядаючи справу, у встановленому ЦПК України порядку не вирішив питання про необхідний та належний склад учасників даної цивільної справи, а саме щодо необхідності участі AT «УКРСИББАНК», як іпотекодержателя вказаного житлового будинку, при цьому земельна ділянка, поділ якої здійснюється в межах даної справи з метою подальшого відчуження її частини, є нерозривно пов`язаною із предметом іпотеки, тобто суд не зважив, що цей юридичний спір стосується прав та майнових інтересів Банку.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Із врахуванням наведеного, без залучення належних відповідачів, суд першої інстанції не в праві був давати оцінку підставам та предмету позову та виносити рішення по суті такого спору, оскільки без залучення належного відповідача (відповідачів, співвідповідача), на права та обов`язки якого впливатиме таке судове рішення, суд вирішувати питання про задоволення позову не в змозі.

Клопотань про залучення співвідповідача (співвідповідачів), тощо позивачка не заявляла.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19 (провадження № 61-11144св22) зазначено, що:

"якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).

В межах даної справи вирішується питання щодо майна боржниці ОСОБА_3 , яке знаходиться на земельній ділянці, поділ якої здійснюється в межах даної справи з метою подальшого відчуження її частини, та яке перебуває в іпотеці та накладено арешт у виконавчому провадженні на користь кредитора-обтяжувача AT «УКРСИББАНК», і таким чином, рішення у даній цивільній справі стосується прав та обов`язків Банку у правовідносинах між Банком та ОСОБА_6 .

Зважаючи на вказане, неможливість залучення згаданого співвідповідача на стадії апеляційного розгляду чи направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції для виконання таких вимог закону судом першої інстанції та істотність такого процесуального порушення, що впливає на вирішення спору в цілому, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк» - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 січня 2023 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки в праві спільної сумісної власності відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 15.02.2024 року.

.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.