ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 685/797/23

Провадження № 22-ц/4820/180/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), Костенка А.М., П`єнти І.В., секретар судового засідання Цугель А.О.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №685/797/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Флисом Василем Володимировичем, на заочне рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 вересня 2023 року (суддя Бурлак Г.І.) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом, АТ КБ «Приватбанк» (далі - Банк) вказувало, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Заяву №б/н від 13.10.2012 та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі-Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування і обслуговування картрахунку, який в подальшому було збільшено до 50000 грн. Позивач зазначав, що ним виконанні взяті на себе зобов`язання за Договором, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 28.05.2023 наявна заборгованість у розмірі 54617,59 грн, з яких: 47311,85 грн заборгованість за кредитом; 7305,74 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом. Тому, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 54617, 85 грн заборгованості за кредитним договором №б/н від 13.10.2012 та судові витрати.

Заочним рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 вересня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 54617,59 грн заборгованості за кредитним договором та 2684 грн судового збору.

Ухвалою Теофіпольського районного суду Хмельницької області 06 листопада 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 вересня 2023 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Флис В.В., оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам, в тому числі їх розмір та порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів Банку і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини договору. Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послу ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Поміж того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 1 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Апелянт вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України.

Отже, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та доводи позивача в призмі чинного законодавства та судової практики Верховного Суду, на думку відповідача, з урахуванням умов викладених в анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 13.10.2012 та паспорту споживчого кредиту від 04.10.2021, де зазначено, що інформація в ньому зберігає чинність та є актуальною до 19.10.2021, позивач мав правові підстави нараховувати та стягувати з відповідача відсотки лише за період з 04.10.2021 по 19.10.2021.

Також, апелянт зазначає, що якщо відповідно до проведених розрахунків на підставі виписки за договором у період з 13.10.2012 по 30.05.2023, він повернув не лише усі кошти, що ним були отримані з картки, а повернув у набагато більшому розмірі, також з 13.10.2012 по 04.10.2021 (до підписання паспорту споживчого кредиту відповідачу безпідставно було нараховано та стягнуто з нього 63672,87 грн відсотків за користування кредитними коштами), у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Флис В.В. просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 грудня 2023 року відзив представниці АТ КБ «Приватбанк» Бацей Т.М. на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Флисом В.В. повернуто без розгляду.

Згідно частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Положеннями часини 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, колегія судді вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Так, судом першої інстанції встановлено, що факт укладення між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») і ОСОБА_1 кредитного договору 13 жовтня 2012 року підтверджується письмовою анкетою - заявою позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною уповноваженою Банком особою та відповідачем, відповідно до якої останній погоджується, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

Відповідач засвідчив, що він ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг (розміщені на офіційному сайті Приватбанку - www.privatbank.ua) та взяв на себе зобов`язання виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку (а.с.21).

Як слідує із довідки АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н було надано кредитні картки: № НОМЕР_1 терміном дії до 01/16, № НОМЕР_2 терміном дії до 05/18, № НОМЕР_3 терміном дії до 03/22, № НОМЕР_4 терміном дії до 12/25 (а.с.20).

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , останньому 13.10.2012 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 300 грн, який 13.10.2012 збільшився до 1600 грн, 09.12.2013 збільшився до 2000 грн, 01.02.2016 зменшився до 2000 грн, 23.06.2016 збільшився до 5000 грн, 04.09.2017 збільшився до 39000 грн, 05.09.2017 зменшився до 39000 грн, 18.02.2019 збільшився до 46000 грн, 06.09.2020 зменшився до 0,00 грн, 17.11.2020 збільшився до 10000 грн, 04.12.2020 збільшився до 18000 грн, 22.12.2020 збільшився до 32000 грн, 07.03.2021 збільшився до 50000 грн, 08.11.2022 зменшився до 48925,73 грн, 22.11.2022 зменшився до 48925,73 грн, 06.12.2022 зменшився до 48925,73 грн, 20.12.2022 зменшився до 48925,73 грн, 03.01.2023 зменшився до 0,00 грн (а.с.19).

З виписки за договором №б/н за період з 13.10.2012 по 30.05.2023 вбачається, що ОСОБА_1 отримував кредитні кошти та користувався ними, періодично погашаючи заборгованість (а.с. 58-70).

За розрахунками Банку, доданим до позову, станом на 28.05.2023 за відповідачем по кредитному договору від 13.10.2012 рахується кредитна заборгованість в сумі 54617,59 грн, із них: 47311,85 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7305,74 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с.8-18).

Відповідно до частин 1, 2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом частин 1, 2 статті 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).

В силу частини 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено частиною 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень частини 1 статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частин 1, 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

В силу частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що позичальник отримав кредитні кошти, користувався ними, однак не виконав грошового зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим утворилась заборгованість по кредитному договору, що підлягає до стягнення із ОСОБА_1 .

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи.

Апеляційний суд констатує, що АТ КБ «Приватбанк» не доведено узгодження між сторонами договору №б/н від 13.10.2012 таких істотних умов, як суму кредиту та розмір відсотків за користування кредитними коштами, так і порядок їх нарахування та сплати, адже підписана відповідачем ОСОБА_1 анкета-заява від 13.10.2012 не містить узгодженої сторонами договору ні суми кредиту, ні розміру процентної ставки за користування кредитними коштами (а.с.21).

При цьому, матеріали справи не містять належних доказів, що саме з цією редакцією Витягу з Умов та правил надання банківських послуг та Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», що додані до матеріалів справи (а.с. 27-51) ознайомився і погодився відповідач, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанк.

Витяг з Умов та правила надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

А тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору Банком було дотримано вимог, передбачених частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із відповідачкою саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Згідно частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини 1 статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

І з огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права та норм процесуального права є такими, що заслуговують на увагу.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 (справа №342/180/17), якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до частини 2 статті 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи дані виписки за договором №б/н за період з 13.10.2012-30.05.2023 та провівши власний розрахунок, апеляційний суд констатує, що сума фактично отриманих відповідачем банківських коштів становить 177 071,81 грн, а повернуто - 205 935,30 грн.

Таким чином, АТ КБ «Приватбанк» в порушення вимог частини 1 статті 81 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості відповідача за договором №б/н від 13.10.2012. Саме з цих підстав у задоволенні позову слід відмовити.

При цьому, колегія суддів відхиляє аргументи позивача про те, що факт внесення грошових коштів свідчить про обізнаність боржника з умовами договору кредиту, оскільки ці аргументи за відсутності інших належних і допустимих доказів про узгоджені сторонами умови договору кредиту щодо розміру процентної ставки, строку повернення кредиту та неустойки, строку повернення, за своїм змістом є припущенням, яке відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України суд не може брати до уваги.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд вважає, що районний суд при постановленні оскаржуваного судового рішення не дотримався вимог норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції - до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Керуючись частиною 1 статті 141 ЦПК України та враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити і в позові АТ КБ «Приватбанк» - відмовити, тому з позивача на користь відповідача необхідно стягнути сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 4026 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Флисом Василем Володимировичем, задовольнити.

Заочне рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 18 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволені позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (; вул. Грушевського, 1Д, м. Київ,) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ) 4026 (чотири тисячі двадцять шість) грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 13 лютого 2024 року.

Судді А.П. Корніюк

А.М. Костенко

І.В. П`єнта