Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3054/24 Головуючий у 1-й інст. Шульга О. М.
Категорія 69 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Талько О.Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу № 279/3054/24 за позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 серпня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Шульги О.М. у м. Коростені

в с т а н о в и в:

У травні 2024 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду із названим позовом та просив :

-Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.05.2024 року до повноліття дитини.

-Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення аліментів за один місяць згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що сторони мають спільну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач та відповідач спільно не проживають, син ОСОБА_5 проживає з матір?ю.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20.02.2024 у справі № 279/5197/22 відповідача ОСОБА_3 визнано батьком дитини ОСОБА_4 .

Відповідач порушує вимоги ст. 180 СК України, оскільки не бере участі в утриманні сина. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дітей присуджуються за рішенням суду, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Ковбащина, Коростенського району, Житомирської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий 10.08.2013 року Коростенським РС УДМС України в Житомирській області, РНОКПП НОМЕР_2 , дані про місце роботи в справі відсутні, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частки всіх видів його доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.05.2024 року до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в розмірі місячного платежу.

Звільнено позивача від сплати судового збору на підставі ст.5 ч.1 п.3 Закону України "Про судовий збір".

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1211 гривень 20 копійок, за ставками судового збору станом на день подання позовної заяви.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру частки аліментів, яка підлягає щомісячному стягненню з усіх видів доходу (заробітку) відповідача ОСОБА_3 та стягувати з нього щомісячно аліменти на користь позивача ОСОБА_1 на утримання їхнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.05.2024 року, до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з позивачем ОСОБА_1 проживає одна дитина, то виходячи з наведеної правової норми у ст. 183 СК України, позивач має право на 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача. При цьому, так як зі стягувачем аліментів не проживають інші діти відповідача, то зменшувати розмір аліментів на одну дитину згідно даної правової норми немає підстав. Зауважував, що відповідач свідомо ввів суд в оману, оскільки теперішня дружина відповідача працює медиком КДЦ КНП «Коростенська міська лікарня КМР», а також сам ОСОБА_3 працює майстром лісу та припускав, що останній має немаленький дохід. Всі ці обставини про доходи підлягають перевірці, тому просив витребувати відомості з ПФУ про доходи відповідача та його дружини.

У відзиві представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зауважував, що фактично до дня звернення позивача з позовом до Коростенського міськрайонного суду про визнання батьківства, ОСОБА_3 навіть не здогадувався про те, що у нього є син ОСОБА_7 . За весь цей час, ні до звернення до суду з позовом про батьківство, ні після цього позивач не зверталася до нього з питанням надання їй будь-якої матеріальної допомоги на утримання їх сина. Вказані доводи жодним чином ні позивач, ні її представник не спростовують.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України (ч.1 ст.368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с. 4).

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20.02.2024 року у справі № 279/5197/22 відповідача ОСОБА_3 визнано батьком дитини ОСОБА_4 (а.с.5-6).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає з позивачем. Батьківство відповідача встановлено рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20.02.2024 року у справі № 279/5197/22.На підставі викладеного, а також враховуючи наявність у відповідача інших утриманців, суд вважав, що відповідач має можливість сплачувати на користь позивача аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частки доходу, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до наведеного матеріальне становище платника аліментів є предметом доказування.

Частиною другою ст. 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи.

Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Згідно з вимогами статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, неповнолітній ОСОБА_4 проживає разом з позивачем, відповідач є його батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення сина, у зв`язку із чим колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина. Окрім сина сторін у справі, відповідач ОСОБА_3 зобов`язаний утримувати двох своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Оцінивши обставини справи у взаємозв`язку із нормами закону, що регулює дані правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку, що визначений місцевим судом розмір аліментів 1/6 частки всіх видів доходів , які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача на неповнолітню дитину є достатнім та справедливим, не порушує прав ні отримувача, ні платника аліментів, а також забезпечуватиме належний рівень життя, розвитку їхньої спільної дитини.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою позивач не зазначала, які саме витрати на утримання нею дитини вона несе, не вказувала про їх розмір. Доказів на підтвердження власного майнового стану позивач, яка також має обов`язок забезпечувати дитину, не надавала.

Доводи представника позивача, про те, що відповідач має немалі доходи, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки більший дохід відповідача тягне за собою розмір аліментів більшого розміру. Розмір аліментів має оцінюватися саме в грошовому виразі та виходячи із життєвих потреб відповідно до віку.

Крім того, позивачем не було надано доказів про те, що дитина потребує значних витрат на її утримання, що зумовлює необхідність стягнення аліментів саме в розмірі 1/4 частини від доходу відповідача.

Доводів про те, у зв`язку з чим такий розмір аліментів, як 1/6 частина від доходів відповідача, буде недостатнім для гармонійного розвитку дитини та її забезпечення, апеляційна скарга не містить.

Крім того, колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання про витребування доказів, оскільки апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. При цьому представник позивача жодним чином не мотивував неможливість витребування таких доказів у суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (пункт 3 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 367, 368, 374, 375, 381-384,389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді