Справа № 489/5029/24
Провадження № 2/489/1949/24
РІШЕННЯ

Іменем України

31 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю державного виконавця,

встановив:

В липні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю державного виконавця.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що 27.06.2024 на його адресу представником державної виконавчої служби було надіслано розрахунок заборгованості по аліментам, зі змісту якого він дізнався, що в січні, лютому і березні 2015 року службові та посадові особи в/ч НОМЕР_1 не виконали рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.10.2010 і виданий виконавчий лист № 2-5067, відповідно до якого з його доходів на користь ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку. Сума грошового утримання у вказаний період складала щомісячно по 2 964,24 грн., відповідно розмір аліментів, належних до стягнення внаслідок проходження ним військової служби по 988,08 грн. Внаслідок службової бездіяльності державного виконавця, який не використав свої права, передбачені ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема проводити перевірку виконання юридичними особами рішень стосовно працюючих у них боржників, безперешкодно входити до приміщень в/ч НОМЕР_1 , проводити огляд та опечатувати належне боржнику майно, нараховані кошти грошового утримання та які могли бути перераховані на утримання сина в якості аліментів невстановлені поліцією і відповідачем посадові особи в/ч НОМЕР_1 заволоділи з використанням свого службового становища зазначеними грошовими коштами (грошове утримання і аліменти), привласнили і розтратили їх на власний розсуд. Цією неправомірною бездіяльністю ДВС були порушені і обмежені до повної втрати права позивача як людини, громадянина та власника майна, обов`язки батька матеріально утримувати сина, що спричинило для нього тяжкі наслідки і завдало моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, яких ОСОБА_3 зазнав у зв`язку із знищенням його майна, грошового утримання, грошових коштів і аліментів на утримання сина. Позивач зазначає, що було порушено нормальний спосіб його життя, він був вимушений вживати додаткові заходи для виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню малолітнього сина і його вихованню. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в 292 000,00 грн. Позивач вважає, що таку шкоду, завдану його працівником, повинен компенсувати Інгульський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просить суд стягнути з Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на його користь моральну шкоду в розмірі 292 000,00 грн.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.07.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

30.07.2024 від представника відповідача Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень проти позову представник відповідача посилався на те, на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 22427770 з виконання виконавчого листа № 2-5067, виданого 25.10.2010 Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.09.2010 і до повноліття дитини. В червні 2024 року до відділу надійшла заява стягувача ОСОБА_4 про надання розрахунку заборгованості починаючи з 01.01.2015. Згідно отриманих відповідей з Державної податкової служби та наявних в матеріалах виконавчого провадження відомостей державним виконавцем було здійснено розрахунок заборгованості за період з 01.01.2015. При цьому, оскільки боржник протягом тривалого часу працював одночасно у двох установах, вказаний розрахунок потребував уточнення після отримання всіх відповідей на запити державного виконавця. Представник відповідача наголошував на тому, що державний виконавець вчиняв всі передбачені діючим законодавством дії, спрямовані на фактичне виконання рішення суду. Натомість боржник ОСОБА_3 навмисно приховував обставини того, що він працевлаштований більше ніж на одному підприємстві, та відповідно отримує доходи з декількох джерел. В обґрунтування заперечень проти позову представник відповідача посилається на те, що будь-які дії/бездіяльність державного виконавця в межах виконавчого провадження № 22427770 незаконними не визнавались. Відповідно спростовує завдання будь-якої шкоди позивачу ОСОБА_3 працівниками Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та посилаючись на викладене вважає, що причинно-наслідковий зв`язок між будь-якими діями/бездіяльністю державного виконавця та завданням позивачу моральної шкоди (в разі, якщо така і була завдана) відсутній, відповідно немає і правових підстав для задоволення позову.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 адвокат Бєлік В.Г. позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив позов задовольнити. Також заявив клопотання про доручення до матеріалів справи доказів, яке частково задоволено судом, долучено до матеріалів справи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у ВП № 22427770 станом на 01.05.2024, довідку про відсутність заборгованості зі сплати аліментів від 15.04.2024 № 70622, розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 18.08.2023 № 74219. Додатково представник позивача просив рахувати суд, що відповідачем порушено норми Конституції України, ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», Конвенції про права людини, Міжнародного пакту про права людини, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, Загальної декларації про права людини, норми ЦПК та ЦК України, ЗУ «Про виконавче провадження», ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», також просив врахувати практику ЄСПЛ у справах «Антоненков та інші проти України», «Шаполенко проти України», «Скоргіно проти Італії», та висновки ВП ВС, викладені у постанові у справі № 216/3521/16ц від 01.09.2020.

Представник відповідача Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тарасенко К.В. в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Наполягав, що згідно ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» саме на боржника покладено обов`язок повідомляти відділ ДВС про всі отримані ним доходи, також позивачем порушено ст. 51 КУ, та ст. 180 СК України.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази,судом встановлено наступне.

З пояснень сторін та матеріалів справи вбачається, що в провадженні Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 22427770 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5067, виданого 25.10.2010 Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини всіх видів заробітку, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.09.2010 і до повноліття дитини.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2-5067, виданим Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення аліментів з ОСОБА_3 , від 27.06.2024 за вих. № 106952, який відображений на одному аркуші, містить лише частину документа без його закінчення, зазначення посади та підпису особи, яка його склала, та який було долучено позивачем до матеріалів справи, сума аліментів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 за період січень, лютий і березень 2015 року за рахунок коштів, отриманих ним у в/ч НОМЕР_1 , становить по 988,08 грн. щомісячно (а.с. 3).

Аналогічні за змістом відомості (в цій частині) містяться в розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2-5067, виданим Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення аліментів з ОСОБА_3 , від 27.06.2024 за вих. № 106952, який складено заступником начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Костянтином Тарасенко, який долучено представником відповідача до відзиву на позовну заяву (а.с. 22-28).

Згідно відповіді на запит до Державної податкової служби від 24.06.2024 державним виконавцем отримано відомості про розмір отримуваних ОСОБА_3 доходів (а.с. 29-38).

27.06.2024 державним виконавцем Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було направлено запити до АТ «НВКГ «Зоря-Машпроект», в/ч НОМЕР_2 , в/ч НОМЕР_1 , Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_2 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 46-51).

10.10.2024 за вих.. № 141893 заступником начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Костянтином Тарасенко було виконано розрахунок заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 22-5067, виданим Ленінським районним судом м. Миколаєва, який в частині суми аліментів, яка підлягає стягненню з боржника ОСОБА_3 за період січень, лютий березень 2015 року містить відомості, аналогічні тим, що викладені у вищезазначених розрахунках (а.с. 68-74).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилається на те, що в січні, лютому і березні 2015 року, внаслідок службової бездіяльності державного виконавця, який не використав свої права, передбачені ЗУ «Про виконавче провадження», зокрема проводити перевірку виконання юридичними особами рішень стосовно працюючих у них боржників, безперешкодно входити до приміщень в/ч НОМЕР_1 , проводити огляд та опечатувати належне боржнику майно, нараховані кошти грошового утримання та які могли бути перераховані на утримання сина в якості аліментів невстановлені поліцією і відповідачем посадові особи в/ч НОМЕР_1 заволоділи з використанням свого службового становища зазначеними грошовими коштами (грошове утримання і аліменти), привласнили і розтратили їх на власний розсуд. Цією неправомірною бездіяльністю ДВС були порушені і обмежені до повної втрати права позивача як людини, громадянина та власника майна, обов`язки батька матеріально утримувати сина, що спричинило для нього тяжкі наслідки і завдало моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях, яких ОСОБА_3 зазнав у зв`язку із знищенням його майна, грошового утримання, грошових коштів і аліментів на утримання сина. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в 292 000,00 грн.

При цьому, останні вимоги повинен ініціювати та довести позивач.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держав (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно з частини 1статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При ухваленні рішення суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77-78, чч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі № 235/499/17 зазначено, що аналіз норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Всупереч вищезазначених положень діючого законодавства позивачем ОСОБА_3 взагалі не надано доказів того, що ним було втрачено (викрадено у нього, приховано, утримано, привласнено) грошові кошти внаслідок протиправних дій посадових осіб в/ч НОМЕР_1 , розмір втрачених ним коштів, особи, винуваті в такій втраті, тощо.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

На переконання суду, позивачем не було доведено допустимими, достатніми, неспростовними та достовірними доказами (не вказано посилань на такі докази), що втрата ним грошових коштів відбулась внаслідок протиправної бездіяльності державних виконавців Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), не зазначено, в чому полягала така бездіяльність.

Відомості про визнання дій/бездіяльності державних виконавців протиправною в межах виконавчого провадження № 2242770 про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 до матеріалів справи не долучено. Доказів на підтвердження того, що позивач звертався до суду з метою захисту своїх прав шляхом оскарження дій/бездіяльності державних виконавців в матеріалах справи не міститься.

За таких обставин, встановити причинно-наслідковий зв`язок між будь-якими діями/бездільністю державних виконавців Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та спричиненням позивачу моральної шкоди не виявляється можливим.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги зміст позовних вимог, надані сторонами по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими, безпідставними та в їх задоволенні необхідно відмовити.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

ОСОБА_3 заявлено вимоги майнового характеру, ціна позову 292 000,00 грн. Згідно положень ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто при зверненні із даним позовом до суду позивач був повинен оплатити судовий збір у розмірі 2 920,00 грн.

Проте при зверненні із даним позовом до суду позивачем ОСОБА_3 не було сплачено судовий збір, оскільки він має статус учасника бойових дій та звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

Вирішуючи питання щодо наявності пільги у позивача щодо сплати судового збору за подання позовної заяви у даній справі у зв`язку з наявністю статусу учасника бойових дій, суд виходить з наступного.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, з порушенням їхніх прав.

Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». У статті 22 цього Закону передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Подібну правову позицію щодо застосування та тлумачення п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19 (провадження № 11-795заі19) та постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19).

Аналіз пункту 13 частини першої статті 5 ЗУ «Про судовий збір» в сукупності з частиною другою статті 22 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вказує на те, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору стосовно пільг, прав та гарантій закріплених законодавством саме через набуття такого статусу.

Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору з усіх спорів.

Позовні вимоги про стягнення компенсації моральної шкоди з державної виконавчої служби внаслідок неправомірної бездіяльності її працівника у виконавчому провадженні про стягнення аліментів - не стосуються пільг, доплат чи інших соціальних гарантій позивача, як учасника бойових дій, та не пов`язані з наявністю/відсутністю у позивача статусу учасника бойових дій.

Враховуючи вищевикладене, заявлені вимоги позивача про стягнення грошових коштів з відповідача не пов`язані з порушенням його права на соціальний захист, саме як учасника бойових дій, а тому судовий збір має бути сплачений на загальних підставах.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 920,00 грн.

Керуючись ст. ст. 2-13, 141, 164, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю державного виконавця відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 2 920,00 грн. (дві тисячі дев`ятсот двадцять гривень 00 копійок).

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , адреса: м. Миколаїв, просп. Миру, 54-В, корпус 4.

Повний текст рішення складено 31.10.2024.

Суддя Г.А.Микульшина