№ 2/183/1237/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про:

- стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» суми заборгованості в розмірі 51125,00 грн,

В С Т А Н О В И В:

28 листопада 2023 року ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (далі - позивач) звернулося до суду з цим позовом, та окрім вимог про стягнення заборгованості з кредиту та відсотків просив також стягнути: інфляційні втрати - 9 151,43 грн, три відсотки річних - 2386,77 грн, витрати по сплаті судового збору - 2 147,20 грн та пов`язані з правовою допомогою - 10 000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (надалі - Кредитор) є фінансовою установою та має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. 31 грудня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 (далі - відповідач) за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладений електронний Договір № 5310508 про надання споживчого кредиту (далі - Кредитний договір). Зазначений кредитний договір укладений відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року (далі Правила) та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно з умовами Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 25 000,00 грн (п. 1.3. Кредитного договору); строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту (30 січня 2022 року) вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору. (п. 1.4. Кредитного договору). Відповідно до п. 1.5 Кредитного договору Стандартна процентна ставка 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п. 4.3 Договору.

В процесі укладення Кредитного договору відповідач зайшов на Вебсайт ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» https://www.creditplus.ua, де мав змогу ознайомитись з текстом примірного Кредитного договору, Правилами, Паспортом споживчого кредиту (додається), інформацією передбаченою частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Надалі відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (надалі - «ІТС»). Потім для безпосереднього оформлення кредиту відповідач в ІТС обрав бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомився з текстом примірного кредитного договору, що пропонувався для укладання, інформацією зазначеною в частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою необхідною інформацією, шляхом перенаправлення (відсилання) до них/неї, що повністю відповідає частині 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Після прийняття ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» позитивного рішення щодо надання кредиту відповідачу ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зробив йому пропозицію в Особистому кабінеті укласти електронний Кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання. Після прийняття відповідачем умов Кредитного договору з ним було укладено електронний Кредитний договір, який був підписаний відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «НОМЕР_4».

ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало, після підписання Кредитного договору відповідач отримав кредит в сумі 25 000,00 грн на платіжну карту № НОМЕР_1 , яка відповідачем указана особисто в заяві на отримання Кредиту.

30 січня 2022 року відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись пунктами 4.3. Кредитного договору Кредитний договір автопролонговано, строк користування кредитом продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль. Надалі відповідач оплати за Кредитним договором не здійснював.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Кредитором 18 квітня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК«ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, укладений Договір факторингу № 18.04/23-Ф (надалі - Договір Факторингу), згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по Кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 25 000 грн - тіло кредиту та 26 125 грн - нараховані проценти, всього - 51 125 грн.

Отже, до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного Договору факторингу № 18.04/23-Ф перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором.

Постановленою суддею ухвалою від 04 грудня 2023 року відкрите провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, призначене судове засідання.

25 січня 2024 року відповідач ознайомилася з позовною заявою та ухвалою суду.

22 березня 2024 року позивачем подана заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач відмовився від вимог про стягнення суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Постановленою судом ухвалою від 23 жовтня 2024 року прийнята заява про зменшення позовних вимог.

04 липня 2024 року представником відповідача, адвокатом Мусаєвою Ю. В., поданий відзив на позовну заяву. У відзиві просить поновити строк на його подання, обґрунтовуючи пропуск строку воєнним станом, необхідністю збору інформації для відзиву. Також просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву вказує, що кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми, внаслідок чого є нікчемним. Лише наявність цифрового підпису не підтверджує волю сторін та є необхідним дослідити оригінал договору. Банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом (ч. 4 статті 55 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність»). Матеріалами справи не підтверджено, що вищезазначені вимоги законодавства належним чином виконані позивачем. Відсутні докази того, що відповідач справді ознайомлена належним чином зі зміною відповідних процентних ставок та погодила таку зміну. Відтак підвищені процентні ставки не можуть бути застосовані. Якщо кредитний договір повністю або частково не відповідає цим засадам (містить понад 1000% річних процентів), така умова може бути визнана недійсною. До нового кредитора не перейшло право вимоги через відсутність такої. Послалася на необґрунтованість витрат на правову допомогу.

08 липня 2024 року позивачем подана відповідь на відзив, згідно з якою представник просить позов задовольнити. Вказує на належну форму договору, того, що примірник електронного договору з накладенням на нього електронного підпису є оригіналом. Обізнаність відповідача з його умовами, отримання відповідачем грошових коштів на платіжну банківську картку, правомірністю розрахунків та нарахування процентів. Указав на належний перехід до позивача права вимоги в зобов`язанні.

Постановленою судом ухвалою від 07 серпня 2024 року витребувані докази у справу за клопотанням представника позивача. Докази отримані 23 серпня 2024 року.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася. Заперечень не подала. Представником відповідача подане клопотання про розгляд справи у відсутність представника та відповідача, в якому також просила відмовити в позові.

Ураховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, оцінивши доводи у заявах по суті справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Судом установлено, що 30 грудня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладений договір № 5310508 про надання споживчого кредиту /а.с.49-59/, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором НОМЕР_4, 30 грудня 2021 року о 23:59 год. Згідно з умовами Кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 25 000,00 грн (п. 1.3. Кредитного договору); строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів) , що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується за зниженою процентною ставкою, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору (п. 1.4.). Тип процентної ставки - фіксована (п. 1.5.). За п.1.5.1 Кредитного договору Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2. Договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 Договору. За п.1.5.2 Кредитного договору Знижена процентна ставка 0,76 % в день. 1.6. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. 1.7. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: 1.7.1. за стандартною ставкою 24079,41% річних; 1.7.2. за зниженою ставкою 1116,88% річних; 1.8. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: 1.8.1. за стандартною ставкою 29 250,00 грн. 1.8.2. за зниженою ставкою 30 700,00 грн.

Також за п. 2.1, 2.4 Договору, Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1. Договору.

За п. 3.1, 3.3 Кредитного договору 3.1. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожендень користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації),виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Розмір процентної ставки, встановлений в п.1.5.1 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. Споживач розуміє та надає згоду Товариству, що застосування зниженої процентної ставки відповідно до пп.1.5.2. Договору залежить від того чи отримає Споживач індивідуальну знижку від Товариства на стандартну процентну ставку, та у випадку такого отримання Споживач погоджується, що застосування зниженої ставки є наперед обумовленим та не може вважатися односторонньою зміною умов Договору, оскільки, умови про застосування різних процентних ставок за цим Договором чітко визначені відповідно до домовленості Сторін, та не вимагають підписання Сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього Договору.

Згідно з п. 4.1 Кредитного договору, Строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою Споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2.(пп. 4.2.1.-4.2.4.) Договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1 - 4.3.2) Договору.

За п. 4.3 Кредитного договору, Сторони домовились, що у випадку, якщо у Споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою Споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у Споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою Споживача, у порядку передбаченому п.4.2.Договору. Вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до Договору щодо продовження строку кредиту, Сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки, воля Сторін передбачена в п.4.2 Договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п.4.3 Договору - письмово цим Договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 Цивільного кодексу України до письмової форми правочину.

Також, убачається, що 30 грудня 2021 року о 23:59 год. ОСОБА_1 підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором НОМЕР_4 таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит /а.с.60/, Паспорт споживчого кредиту /а.с.41-45/, які містять умови кредиту, процентні ставки.

Згідно з довідкою ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про перерахування коштів вих. № 6203-ВП від 18 квітня 2023 року підтверджене зарахування коштів клієнту на платіжну картку № НОМЕР_2 в сумі 25 000,00 грн /а.с.127-128, 129/.

Інформація про зарахування коштів на рахунок відповідача на суму 25 000,00 грн 31 грудня 2021 року підтверджується також і отриманою на ухвалу суду відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 07 серпня 2024 року /а.с.157/

31 січня 2022 року відповідачеві направлене повідомлення про наявність заборгованості за кредитом та продовження строку його дії на строк, не більше 90 днів /а.с.181/.

Відповідно до карти обліку договору від 31 грудня 2021 року № 5310508, укладеного з позичальником ОСОБА_1 загальна сума заборгованості становить 51 125,00 грн, з яких основного боргу 25 000,00 грн та 26 125,00 грн - нараховані проценти /а.с.15-39/. При цьому вбачається, що у період з 31 грудня 2021 року по 24 лютого 2022 року (за 55 днів) Кредитором відповідачеві нараховувалися проценти у розмірі по 475,00 грн щоденно. З 25 лютого будь-яке нарахування відсутнє.

18 квітня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК«ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, укладений Договір факторингу № 18.04/23-Ф (далі також Договір Факторингу), згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги до боржників за договорами про споживчий кредит /а.с.96-103/. Також між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ» ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на виконання Договору Факторингу укладено Акт прийому передачі Реєстру боржників /а.с.104/.

З витягу з реєстру боржників убачається, що 18 квітня 2023 року позивачеві передано право вимоги до відповідача на суму 51 125,00 грн /а.с.126/.

18 квітня 2023 року позивачем відповідачеві направлене повідомлення про відступлення права вимоги /а.с.40/.

У період з 25 квітня 2023 року по 28 квітня 2023 року позивачем проведено оплати за договором факторингу /а.с.182-184/.

Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

В частині позову щодо стягнення заборгованості.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів (п. 1 ст. 11, ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний, як це передбачено ч. 1 ст. 527 ЦК України, виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до пункту 12 статті 11 Закону «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до статті 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Кредитний договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

З урахуванням підписання відповідачем кредитного договору одноразовим ідентифікатором, що встановлено судом, наявності у договорі відомостей щодо строку повернення кредиту, процентів, умов укладення договору та інших суттєвих умов, отримання відповідачем коштів від Кредитодавця, суд висновує про належне укладення Кредитного договору, наявність волі відповідача на укладення такого договору, невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань та правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за договором.

Означені висновки є підставою для відхилення заперечень відповідача в частині нікчемності договору та відсутності її волі на його укладення.

За п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Матеріали справи свідчать, що право вимоги перейшло до позивача від Кредитодавця на підставі цивільно-правової угоди, умови якої виконані належним чином сторонами. Відповідача повідомлено про зміну кредитора, доказів виконання зобов`язання на користь первісного кредитора суду не надано. Таким чином суд відхиляє посилання відповідача про відсутність переходу права вимоги.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, враховуючи встановленні судом обставини, суд приходить висновку, що позивачем за допомогою належних та допустимих доказів доведено факт невиконання відповідачем взятих на себе, відповідно до положень умов указаного Кредитного договору, зобов`язань перед позивачем, як правонаступником кредитора у зобов`язанні, внаслідок чого, враховуючи ненадання відповідачем доказів сплати заборгованості, суд приходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості за Кредитним договором, право вимоги за яким перейшло від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до позивача згідно з реєстром боржників, тобто у сумі 25 000,00 грн основного боргу.

Так, згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідач, в порушення ст. 81 ЦПК України жодних доказів на підтвердження доводів, викладених у відзиві не надала.

Відтак, твердження позивача про наявність підстав для відмови в задоволенні позову нічим не підтверджені.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних то приймаючи до уваги заяву позивача про зменшення позовних вимог, прийняття її судом, суд в даній частині вимоги відзиву не досліджує.

Однак заслуговують на увагу доводи відповідача щодо нарахованих відсотків.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд звертає увагу на узгоджений сторонами договору строк кредиту - 30 днів. Відтак, термін повернення кредиту та відсотків за ним, установлений договором - 29 січня 2022 року.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 зазначено, що відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Відповідач указує, що розмір відсотків перевищує розмір основної заборгованості та вказує про відсутність права банку змінювати відсотки в односторонньому порядку. У справі, що розглядається умовами Кредитного договору чітко встановлено строк кредитування - до 29 січня 2022 року. Вказані умови підтверджуються також і Додатком 1 до Договору.

Оцінюючи посилання сторони позивача та умови договору щодо його автоматичної пролонгації нарахування відсотків за процентною ставкою, вказаною у договорі через продовження користування кредитором кредитними коштами, суд висновує таке.

Дійсно, умовами Кредитного договору узгоджена можливість продовження дії договору на кожен день, але не більше ніж на строк 90 днів за умови продовження позичальником користування кредитними коштами. Крім того, передбачено, що строк дії договору - до повного виконання зобов`язань. При цьому, суд убачає з наданих доказів, що кредитні кошти надані відповідачеві одноразовим платежем та доказів того, що за час з дати видачі кредиту відповідачем подана заява про продовження дії кредитного договору, або вчинені дії з повернення кредиту, чим спрямовано свою волю на продовження строку кредитування матеріали справи не містить.

Згідно з ч. 1, 2, п. 9 ч. 3, ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Так, наведені у п. 1.5.1, 4.1, 4.3.1 умови Кредитного договору щодо пролонгації без згоди позичальника, а також встановлення п. 4.3.2 про надання згоди споживача на авто пролонгацію договору є суперечливими, так як пунктами 1.4 цього кредитного договору чітко визначено, що строк кредиту становить 30 днів та у договорі не вказано іншої умови, що визначається після здійснення автоматичного продовження строку дії кредиту у порядку, передбаченому п. 4 цього договору для можливості висловити незгоду з автопролонгацією. Більш того, сторонами передбачена відповідальність за прострочення Позичальником зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору.

За таких обставин, суд висновує про те, що умовами договору про споживчий кредит сторони погодили строк його дії до 29 січня 2022 року, тому починаючи з зазначеної дати, як первісний кредитор так і відповідач не мали права нараховувати проценти за користування кредитом у розмірі відсотків, встановлених договором та про те, що для фактичної пролонгації договору є необхідним воля позичальника, яка б полягала у вчиненні дій, що свідчили про намір продовжити кредитний договір.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) вказано, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) зазначено, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

З наданого розрахунку вбачається, що первісним кредитором відсотки нараховані і поза межами строку Договору кредиту не в розмірі 3 % річних, а в розмірі, встановленому п. 1.5.1 Кредитного договору. Вимоги про стягнення процентів за ст. 625 ЦК України у розмірі 3% річних позивачем не заявлено. При цьому, умовами договору встановлено строк повернення кредиту та процентів - до 29 січня 2022 року. Як до 29 січня 2022 року так і після такої дати відповідачем не вчинялися жодні дії, які-б свідчили про бажання продовжити нею строк кредитування, отримати ще кредитні кошти.

Відтак, ураховуючи принцип диспозитивності, розрахунок заборгованості за Договором кредиту, наданий позивачем, з якого вбачається, що станом на 29 січня 2022 року заборгованість відповідача становила 25 000,00 грн за тілом кредиту та 14 250 грн за процентами (475 * 30), суд, вважає неправомірним проведення нарахування відповідачеві відсотків у розмірі по 475 грн за період з 30 січня 2022 року. Внаслідок чого з відповідача на користь позивача, окрім основної заборгованості, підлягає стягненню заборгованість у розмірі 14 250,00 грн суми заборгованості за відсотками.

З урахуванням викладеного, поданий позов підлягає частковому задоволенню.

Крім того, у позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються, у тому числі, з витрат на правову допомогу, у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За змістом норм ст. 19 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

При цьому згідно зі статтею 30 згаданого Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Витрати, понесені на професійну правничу допомогу підтверджуються доказами, а саме: договором про надання правової допомоги від 10 липня 2023 року № 10/07-2023 /а.с.115-117/, звітом від 21 листопада 2023 року про надання правової допомоги згідно Договору № 10/07-2022 від 10 липня 2023 року /а.с.108/, рахунком №1440/21/11 /а.с.130/ а її фактична оплата - платіжною інструкцією від 23 листопада 2023 року № 1591 на суму 10 000 грн /а.с.131/. Суд вважає, що позивач належними доказами довів понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Водночас, пунктом 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справ № 755/9215/15-ц, зазначено що, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальних адвокатських витрат (встановлення їхньої доцільності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін.

На думку суду, понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).

Ураховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову та значення справи для сторони, заперечення відповідача, враховуючи те, що позивач указував на понесені ним витрати у розмірі 10 000,00 грн, з урахуванням положень п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України та часткового задоволення позову на суму 39 250,00 грн з заявлених до стягнення 51 125,00 грн (76,77 %), суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Тому, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн витрат на правничу допомогу та 2 147,20 грн судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за Договором № 5310508 про надання споживчого кредиту від 30 грудня 2021 року, яка утворилася станом на 20 листопада 2023 року, у загальному розмірі 39 250 (тридцять дев`ять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок, з яких: 25 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 14 250,00 грн - заборгованості за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати в сумі 5 147 (п`ять тисяч сто сорок сім) гривень 20 копійок, які складаються з суми сплаченого судового збору у розмірі 2 147,20 грн та судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн.

У решті позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складений та підписаний 23 жовтня 2024 року.

Учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»; місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Загородня, 15, оф. 118/2; ідентифікаційний код за ;

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Д. О. Парфьонов