ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7021/23 Номер провадження 22-ц/814/2800/24Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О.С Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Обідіної О.І., Панченка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Рудницька Алла Вікторівна, на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначено, що 08 серпня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 вересня 2020 року (справа № 524/1604/20).

За час шлюбу сторонами набуто майно, зокрема, автомобіль Volkswagen Touаreg, д.н.з НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано було за відповідачем. Ринкова вартість транспортного засобу згідно висновку експерта становить 15699,98 доларів США, що в еквіваленті 574126,29 грн.

ОСОБА_1 без згоди позивача відчужив належний подружжю транспортний засіб ТОВ «Империя», де колишній чоловік останньої є засновником. Позивач вважає, що вказаний договір укладений з метою позбавити її права власності на спірний автомобіль, який перебуває у користуванні її колишнього чоловіка.

У зв`язку з викладеними обставинами, позивач просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб Volkswagen Touаreg, д.н.з НОМЕР_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості частини спірного транспортного засобу у розмірі 7849,99 доларів США, що еквівалентно 287063,14 грн; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 5741,26 грн, витрати на проведення експертизи в розмірі 2000,00 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 5032,50 грн.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 квітня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля Volkswagen Touаreg, д.н.з. НОМЕР_1 , у сумі 287063,14 грн та у повернення сплачених судових витрат: судового збору в розмірі 2870,63 грн, витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 1000,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2516,25 грн.

В частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

З рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 квітня 2024 року не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційну скаргу, в якій прохав суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Позиції учасників справи

Узагальнені доводи, викладені в апеляційній скарзі

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, позовні вимоги позивача про стягнення компенсації вартості частки автомобіля не відповідають принципам справедливості, пропорційності та є надмірно завищеними.

Відповідач зауважує, що спірний автомобіль було відчужено під час перебування ОСОБА_1 у шлюбі із ОСОБА_2 на користь юридичної особи, власником якої він є, реєстрація якої відбулася під час шлюбно-сімейних відносин і з метою отримання доходу від підприємницької діяльності та утримання сім`ї.

Зазначено, що при перереєстрації автомобіля номерні знаки були змінені з « НОМЕР_1 » на « НОМЕР_2 ».

Також позивачем було приховано факт знищення у жовтні 2022 року спірного спільного сумісного майна, а саме автомобілю марки Volkswagen Touаreg, шляхом його підпалу невстановленими особами.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що згідно договору купівлі-продажу, який був укладений між ОСОБА_1 (продавець) та ТОВ «Империя», в особі ОСОБА_1 (покупець) рік випуску автомобіля Volkswagen Touаreg є 2008 рік, при тому, що висновок експерта ОСОБА_3 про визначення вартості майна, яке не було оглянуто останні, а саме автомобіля Volkswagen Touаreg, д.н.з НОМЕР_1 , здійснюється по автомобілю 2009 року випуску, що суттєво впливає на визначення вартості автомобіля та його завищеної вартості.

ОСОБА_1 вважає, що дійсною вартістю спільного майна подружжя, яка підлягає врахуванню при вирішенні позовних вимог позивача, є вартість визначена у договорі купівлі-продажу транспортного засобу від 14 березня 2020 року, а її розмір складає 100000,00 грн і позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в сумі 50000,00 грн.

Щодо доводів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

Представник ОСОБА_1 адвокат Рудницька А.В. під час судового засідання підтримала вимоги поданої апеляційної скарги з підстав, що у ній наведені, а також прохала суд долучити до матеріалів справи нові докази, які, на її думку, підтверджують законність заявлених вимог апеляційної скарги.

ОСОБА_2 під час судового засідання заперечувала проти задоволення поданої апеляційної скарги та прохала суд оскаржуване рішення місцевого суду залишити без змін.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання, на розгляд справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Рудницької А.В. та ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 серпня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб.

За час шлюбу, 19 січня 2010 року, сторонами набуто у власність автомобіль Volkswagen Touаreg, який згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 є 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_1 (а.с. 13).

Згідно договору купівлі-продажу 5342/2020/1989444 транспортного засобу від 14 березня 2020 року ОСОБА_1 (продавець) продав ТОВ «Империя», в особі якого діє ОСОБА_1 (покупець) транспортний засіб Volkswagen Touаreg, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , д.н.з. НОМЕР_1 . Сторони правочину узгодили, що вартість автомобіля складає 100000,00 грн (а.с. 49-50).

18 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зазначив, що починаючи з осені 2019 року між ним та дружиною склалися неприязні відносини на ґрунті різних поглядів на життя. З цього часу між ними виникли суперечки та на теперішній час вони не ведуть спільне господарство. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 вересня 2020 року (справа №524/1604/20) шлюб між сторонами розірвано (а.с. 70).

Відповідно до висновку експерта №141 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 12 вересня 2023 року, ринкова вартість спірного транспортного засобу - автомобіля Volkswagen Touаreg, д.н.з. НОМЕР_1 , яка визначена без його огляду, становить 15699,98 доларів США (а.с. 86-94).

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо подання нових доказів до суду апеляційної інстанції

З матеріалів справи вбачається, що до апеляційної скарги відповідачем додано нові докази, а саме: копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, копію звернення, копію акту про пожежу, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , копії фотокарток, копію протоколу допиту свідка.

Відповідно до положень статті 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року в справі № 279/11692/15-ц зазначено, що тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оскільки копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, копія звернення, копія акту про пожежу, копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , копії фотокарток, копія протоколу допиту свідка подані ОСОБА_1 разом з апеляційною скаргою та не були подані до суду першої інстанції, відтак, з урахуванням положень статті 367 ЦПК України, не приймаються до уваги колегією суддів, так як жодні поважні причини щодо неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції в матеріалах справи відсутні та останнім не зазначені.

Щодо спірного автомобіля

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною четвертою статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/20923/14-ц (провадження № 61-10442св18), від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- у справі № 755/20923/14-ц: при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна;

- у справі № 127/7029/15-ц: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні;

- у справі № 301/2231/17: у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) зазначено, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що оскільки спірний автомобіль придбаний сторонами під час їх перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти, то це майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідач здійснив продаж транспортного засобу без повідомлення про це позивача та без отримання її згоди, тому має відшкодувати останній 1/2 частину його вартості, визначену відповідно до висновку (акта) експертної оцінки, за яким вартість транспортного засобу становить 132 500,00 грн;

- у справі № 402/849/18: у разі, коли під час розгляду вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Визначаючи розмір компенсації вартості частки автомобіля, суди першої та апеляційної інстанцій керувалися тим, що у договорі купівлі-продажу автомобіля визначена вартість його продажу. Водночас суди не врахували, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний був врахувати дійсну його вартість. Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди безпідставно не застосували до спірних правовідносин правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18). Звертаючись до суду з позовом, позивач на обґрунтування вартості спірного автомобіля надала звіт про оцінку майна, за яким середня ринкова вартість транспортного засобу становить 489530,00 грн. Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, не надав суду заперечень щодо звіту про оцінку транспортного засобу, а тому Верховний Суд дійшов висновку, що саме ці обставини, з`ясовані судами на підставі звіту, підлягали врахуванню ними під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи матеріали справи в сукупності, беручи до уваги реалізацію спірного транспортного засобу відповідачем 14 березня 2020 року, де покупцем є належна останньому юридична особа, ініціювання процесу розлучення ним же 18 березня 2020 року, із вказівкою у поданій позовній заяві про розірвання шлюбу у зв`язку із складенням з осені 2019 року неприязних стосунків, а також відсутність доказів щодо надання позивачем згоди на продаж спірного автомобіля або отримання нею грошових коштів від його продажу, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного та законного висновку про компенсацію вартості ОСОБА_2 частки автомобіля Volkswagen Touаreg.

При цьому, визначаючи розмір грошової компенсації 1/2 частини вартості автомобіля, суд першої інстанції правильно виходив з того, що розмір компенсації за належну частку в майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя, визначається виходячи з ринкової вартості, вказаного у висновку експерта №141 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 12 вересня 2023 року, що відповідає правовому висновку, викладеному, зокрема у вищенаведеній постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

Відповідач на спростування розміру ринкової вартості автомобіля інших доказів суду не надав, не звертався із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, а тому колегія суддів дійшла висновку, що саме ці обставини, з`ясовані місцевим судом на підставі вказаного висновку експерта, підлягали врахуванню судом під час визначення належного розміру компенсації частини спільного майна колишнього подружжя.

Колегія суддів вважає за потрібне повторно наголосити, що у договорі купівлі-продажу спірного автомобіля його ціна визначається за згодою сторін, яка може не відповідати його дійсній вартості, а також на момент поділу майна вартість автомобіля може змінитися, а тому під час вирішення спору суд зобов`язаний врахувати дійсну його вартість.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

У поданій апеляційній скарзі відповідач зазначає, що позивач приховала від місцевого суду факт фізичного знищення спірного автомобіля, шляхом його підпалення невстановленими особами у жовтні 2022 року.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що ОСОБА_1 фактично був користувачем спірного транспортного засобу протягом всього часу його експлуатації, а тому про його фізичне знищення був обізнаним, у тому числі, й на час розгляду справи місцевим судом, то даний довід не береться колегією суддів до уваги, з урахуванням особливостей розгляду справи в апеляційному порядку та розпорядженням учасниками справи своїми процесуальними правами.

Окремої уваги заслуговує той факт, що знищення спірного транспортного засобу відбулося після відчуження його відповідачем.

Також колегія суддів зауважує, що позивачем з метою отримання експертного висновку було подано до експерта копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а саме автомобіля Volkswagen Touаreg, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , у якому рік випуску вказано «2009».

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив надані сторонами докази, із дотриманням норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права і ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Рудницька А.В., слід залишити без задоволення, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 квітня 2024 року без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат, понесені сторонами під час розгляду справи місцевим судом, та відсутні підстави для розподілу судових витрати у вигляді судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Рудницька Алла Вікторівна залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2024 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді О.І. Обідіна

О.О. Панченко