ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

29 травня 2024 року м. Чернівці

Справа № 727/12247/23

Провадження № 22-ц/822/542/24 Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Литвинюк І. М., Височанської Н.К., Перепелюк І.Б., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 лютого 2024 року, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 лютого 2024 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

На дане рішення суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу та заявило клопотання про поновлення строку.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 09 травня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху у зв`язку з пропуском строку на апеляційне оскарження, який встановлений частиною 1 статті 354 ЦПК України, а наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані судом поважними, оскільки обґрунтування суперечать матеріалам справи.

На виконання вимог ухвали суду апеляційної інстанції від 09 травня 2024 року апелянтом подано нову заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій зазначено, що 21 березня 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» засобами поштового зв`язку було подано апеляційну скаргу, що підтверджується штампом Укрпошти на описі, реєстром згрупованих відправлень за цей день та квитанцією.

Поштове відправлення за трек номером 404 було вручено відправнику АТ КБ «ПриватБанк» 10 квітня 2024 року, але до юридичного відділу інформація про повернення поштового відправлення надійшла лише 29 квітня 2024 року, після того як було проведено моніторинг поданих скарг, і в цей же день скарга була повторно направлена до апеляційного суду.

Звертає увагу на те, що апелянту був необхідний час для з`ясування обставин, що передували поверненню скарги.

Вирішуючи питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження з інших підстав, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що оскаржуване рішення надіслано для оприлюднення 28 лютого 2024 року, 29 лютого 2024 року забезпечено надання загального доступу.

Чернівецький апеляційний суду до відкриття апеляційного провадження позбавлений можливості здійснити перевірку своєчасності направлення судом першої інстанції засобами поштового зв`язку копії оскаржуваного рішення або доказів отримання цього рішення, чи недотримання судом першої інстанції вимоги статті 272 ЦПК України, відповідні докази мають бути надані заявником до суду апеляційної інстанції.

Проте, АТ КБ «Приватбанк» в апеляційній скарзі зазначає, що копію оскаржуваного рішення ним отримано 01 березня 2024 року.

Так, з поданих до апеляційної скарги матеріалів вбачається, що 21 березня 2024 року позивачем було направлено апеляційну скаргу з додатками, що підтверджується описом цінного листа за номером поштового відправлення 404.

З інтернет ресурсу офіційної сторінки «Укрпошта» у розділі трекінг за 404 вбачається, що поштове відправлення 10 квітня 2024 року було вручено відправнику (АТ КБ «Приватбанк).

Апеляційний суд погоджується з доводами апелянта, що рекомендований лист за номером поштового відправлення 404, в якому містилася апеляційна скарга з додатками, було повернуто відправнику 10 квітня 2024 року.

Повторно апеляційна скарга подана 30 квітня 2024 року до Чернівецького апеляційного суду поштовими засобами зв`язку «Укрпошта», що підтверджується інформацією, зазначеною на конверті та поштовим ідентифікатором 520.

Частини 3 та 4 статті 357 ЦПК України визначають, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

За приписами пункту 4 частини 1 статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Дотримання строків оскарження судового рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що після повернення апеляційної скарги поштовим оператором «Укрпошта» на адресу апелянта 10 квітня 2024 року, він не був позбавлений можливості на наступний день повторно подати апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строків із долученням на той момент доказів, які були наявні в нього. Питання щодо з`ясування та опрацювання обставин, які спричинили дані обставини, не можуть ставитися в залежність для поновлення строку, оскільки такі докази могли бути подані після подання апеляційної скарги.

Відповідно до частин 3, 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, апелянт як суб`єкт звернення до суду, несе ризик настання наслідків, пов`язаних з ненаданням доказів в обґрунтування порушення його прав за результатом розгляду спору. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року у справі №522/3541/15 дійшов правового висновку про те, що «згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Аналіз змісту частини 2 статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Виходячи із фактичних обставин справи та досліджених матеріалів, апеляційний суд вважає, що вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не є поважними, оскільки наведені причини не свідчать про існування об`єктивних та непереборних труднощів для повторного подання апеляційної скарги на наступний день після її помилкового повернення на адресу апелянта.

Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, слід також враховувати й висновки Європейського суду з прав людини.

У своїй практиці Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», заява № 3236/03, пункт 41,від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», заява № 8371/02, пункт 27).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13, пункт 46).

Під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк. У кожній справі суд має перевірити, чи наводить особа, яка заявляє клопотання про поновлення строків на оскарження судового рішення, такі підстави. Зазначене узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення у справі «Жоффер де ля Прадель проти Франції»).

Поважними причинами пропуску строку вважаються такі обставини, за яких своєчасна подача апеляційної скарги стає неможливою або утрудненою.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановления нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права зобов`язує сторону самостійно цікавитися перебігом розгляду його справи. Тривала відсутність такого інтересу свідчить про його небажання добросовісно користуватися своїми процесуальними правами.

Відповідно до правової позиції, яка міститься у рішенні ЄСПЛ у справі «Каракуць проти України», будь-яке порушення права доступу до суду відсутнє, якщо особа не виявила належної зацікавленості у розгляді його справи.

ЄСПЛ у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany).

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до пунктів 6, 7 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі № 520/11900/2020 зроблено висновок такого змісту: «З огляду на те, що звернення із повторною апеляційною скаргою мало місце більше ніж через три тижні після повернення апеляційної скарги поданої вперше, колегія суддів погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає апеляційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після сплину строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення. Скаржником не надано належних доказів вжиття заходів, направлених на своєчасну подачу апеляційної скарги, які свідчили б про сумлінне та добросовісне ставлення позивача до виконання процесуального обов`язку.

У той же час колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу, що навіть вчасна первинна подача апеляційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності».

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 26 січня 2023 року у справі № 320/631/21, від 16 лютого 2022 року у справі № 160/13869/20.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Схожий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 725/486/22 (провадження № 61-7107св22), від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22), від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 (провадження № 61-8101св22).

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.

Зазначений правовий висновок щодо вирішення зазначеного процесуального питання викладено у постановах Верховного Суду від 23 лютого 2023 року у справі № 381/1060/21, від 14 вересня 2022 року у справі № 200/21749/17, від 29 червня 2022 року у справі № 760/4789/19.

При цьому доводи АТ КБ «Приватбанк» про те, що юридичний відділ про повернення апеляційної скарги дізнався 29 квітня 2024 року під час моніторингу, є неприйнятними, оскільки початок відліку процесуального строку регламентовано ЦПК України та імперативно встановлено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин за умови обґрунтування та доведення вказаного належними і допустимими доказами, однак апелянтом не обґрунтовано підстави пропуску строку на подачу апеляційної скарги у період з 11 квітня 2024 до 29 квітня 2024 року, що свідчить про невиправдану затримку і зайве зволікання апелянтом на повторне подання апеляційної скарги.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що стороною апелянта не доведено поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 лютого 2024 року, а тому у суду відсутні достатні правові підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі.

Згідно з вимогами пункту 4 частини 1 статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Керуючись статтями 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23 лютого 2024 року, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Роз`яснити Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк», що він має право звернутися до суду з клопотанням про повернення сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її складання та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Судді : І.М. Литвинюк

Н.К. Височанська

І.Б. Перепелюк