Справа №295/7010/24
28.10.2024 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира у складі:
головуючої - судді Семенцової Л.М.,
за участі секретаря - Білінської О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Житомирської міської ради як орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-
У травні 2024 року позивач звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем, від якого вони мають малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 16.04.2022 шлюб між нею та відповідачем розірвано, а рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування від 05.07.2023 № 867 затверджено висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання разом із матір`ю. Відповідач тривалий час з народження дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків із виховання та утримання дитини, не цікавиться дитиною, не спілкується з нею. Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні.
Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив.
Представник третьої особи, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою з проханням проводити розгляд справи за його відсутності.
Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтвердженням чому є копія свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданого Житомирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Житомирській області 17.10.2018.
Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування від 05.07.2023 № 867 затверджено висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування, яким визначено місце проживання дочки разом із матір`ю.

Із характеристики на вихованицю середньої групи № 1 «Дзвіночок» Житомирського дошкільного навчального закладу № 52 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.03.2024 № 35 слідує, що вихованням дитини займається мама, дитина забезпечена всім необхідним. На батьківських зборах присутня тільки мама, батько дошкільний заклад не відвідує, до вихователів та керівника стосовно навчання дочки не звертався.

Позивач зверталася до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області з приводу неправомірних дій її колишнього чоловіка ОСОБА_2 , на що листом від 07.05.2024 її було повідомлено про відсутність у його діях ознак кримінального та адміністративного правопорушення. Зазначено, що по встановленню місця знаходження ОСОБА_2 з ним буде проведено профілактичну бесіду щодо належного виконання батьківських обов`язків.

У листі служби (управління) у справах дітей Житомирської міської ради від 22.04.2024 на звернення позивача вказано про неможливість проведення з ним профілактично-роз`яснювальної бесіди щодо належного виконання ним батьківських обов`язків відносно дочки ОСОБА_3 у зв`язку з його неявкою до служби та через відсутність його за місцем проживання.

Відповідно до довідки-розрахунку старшого державного виконавця Богунського ВДВС у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Побігача А. від 10.10.2024 заборгованості по виконавчому листу № 295/8566/23, виданому Богунським районним судом міста Житомира 21.08.2023, про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій формі в розмірі 2272 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з 30.06.2023 і до досягнення дитиною повноліття, станом на 01.10.2024 заборгованість зі сплати аліментів складає 34155,73 грн.

Згідно висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідача від 21.08.2024, затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 21.08.2024 № 1349, присутній на засідання комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_2 категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав та зазначив, що намагався зустрітися зі своєю дочкою, проте йому чинилися перешкоди. У зв`язку з тим, що мати дитини не приймала від нього подарунки для дочки, він їх передавав через бабусю дитини. ОСОБА_2 наголошував, що в подальшому бажає брати участь у вихованні та утриманні ОСОБА_4 . Виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет вважає за недоцільне позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 .

За положеннями до ч. 2 ст. 78, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49).

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17.

Таким чином, суд має встановити усі фактичних обставини для правильного вирішення справи і визначити, у чому саме полягає свідоме та умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, чи є рішення суду таким, що ухвалене в інтересах дитини. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 465/3694/14-ц (провадження № 61-36265св18) Аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 713/63/17 (провадження № 61-27680св18).

Враховуючи той факт, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, то встановлення такої обставини як «злісне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків» є обов`язковим у такого роду спорах.

Наприклад, наявність заборгованості по аліментах сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав. Такої позиції дотримується Верховний суд в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 465/3694/14-ц, від 24 жовтня 2018 року у справі № 761/2855/17, від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17.

За змістом висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача від 21.08.2024, присутній на засідання комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_2 категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав та зазначив, що намагався зустрітися зі своєю дочкою, проте йому чинилися перешкоди, а також наголошував про своє бажання брати участь у вихованні та утриманні Єви.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, але аналіз доказів у їх сукупності свідчить про те, що відповідач не втратив інтересу до своєї малолітньої дочки та бажання виконувати свої батьківські обов`язки, що узгоджується з інтересами дитини, тому суд приймає до уваги висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення відповідача батьківських прав.

Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (п. 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»).

Враховуючи встановлені судом обставини, та зважаючи на той факт, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, беручи до уваги інтереси дитини, особу відповідача та факт заперечення ним проти позбавлення його батьківських прав, який свідчить про його інтерес до дитини, а також з огляду на недостатність наданих позивачем доказів злісного ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та оскільки наявність заборгованості по аліментах сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав, суд відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись Конвенцією «Про права дитини», Законом України «Про охорону дитинства», ст. ст. 150, 164 СК України, ст. ст. 10, 12, 13, 18, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - виконавчий комітет Житомирської міської ради як орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Третя особа: виконавчий комітет Житомирської міської ради як орган опіки та піклування Житомирської міської ради (адреса: 10014, м. Житомир, вул. С.П. Корольова, 4/2, ).

Повне рішення суду складено 31.10.2024.

Суддя Л.М. Семенцова