Справа № 739/2255/24
Провадження № 2/739/463/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Іващенка І.К.,

за участі:

секретаря судового засідання Шкурат О.Г.,

представника позивача адвоката Костюченка В.К.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на реконструйовану квартиру,-

В С Т А Н О В И В:

1.Описова частина

Стислий виклад позицій учасників справи

ОСОБА_1 (далі позивач 1), ОСОБА_2 (далі позивач 2), ОСОБА_3 (далі позивач 3), ОСОБА_4 (далі позивач 4), діючи через свого представника ОСОБА_5 , звернулися до суду з позовом до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області (далі відповідач) про визнання за ними права власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 , у відповідних частинах.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 є власником 2/5 квартири, право власності, яка набула в наслідок прийняття спадщини та приватизації. ОСОБА_4 (прізвище до укладення шлюбу - ОСОБА_6 ), ОСОБА_3 (прізвище до укладення шлюбу - ОСОБА_7 ), ОСОБА_2 (прізвище до укладення шлюбу ОСОБА_7 ), право власності на 1/5 частки вказаної квартири кожний, набули в порядку приватизації, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 01 квітня 1993 року № 265.

Згідно свідоцтва про право на житло квартира має загальну площу 30,9 кв.м. та житлову площу 13,8 кв.м. При цьому згідно технічного паспорту загальна площа квартири становить 46,6 кв.м., з яких житлова площа 26,5 кв.м., та складається з їдальні 2-1 площею 9,5 кв.м., кухні 2-2 площею 10,6 кв.м., які добудовані до квартири, як зазначено в технічному паспорті, без дозволу на виконання будівельних робіт та кімнати 2-3 площею 26,5 кв.м. На проведення реконструкції було отримано дозвіл Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області, також під неї виділялася земельна ділянка. Водночас, спадкодавець та позивачі не отримували дозволу на виконання будівельних робіт в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю та не вводила квартиру в експлуатацію відповідно до законодавства, чинного на час здійснення реконструкції, у зв`язку з чим позивач не може у позасудовому порядку оформити право власності на вказану реконструйовану квартиру.

У підготовчому судовому засіданні представник позивачів позов підтримав та просить його задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначає про визнання позову повністю.

Заяви та клопотання учасників справи

Учасники справи інших заяв та клопотань до суду не подавали.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 07 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Враховуючи те, що представник відповідача позов визнав повністю, згідно статей 200, 206 ЦПК України суд у підготовчому судовому засіданні ухвалив перейти до вирішення питання щодо задоволення позову за наявності для того законних підставі.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи

Як встановлено, 01 квітня 1993 року позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (прізвище до укладення шлюбу - ОСОБА_6 ), ОСОБА_3 (прізвище до укладення шлюбу - ОСОБА_7 ), ОСОБА_2 (прізвище до укладення шлюбу ОСОБА_7 ), спадкодавець ОСОБА_8 право власності на 1/5 частки вказаної квартири кожному, набули в порядку приватизаці. 1/5 частки у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 набула ОСОБА_1 (а.с. 9-11).

Вказана квартира згідно свідоцтва про право власності на житло та технічного паспорту (1993 рік) має загальну площу 30,9 кв.м., житлову площу 13,8 кв.м. (а.с. 9, 16-18).

28 липня 1994 року ОСОБА_1 отримала дозвіл виконавчого комітету Новгород-Сіверської міської ради №91 на будівництвом прибудови до квартири АДРЕСА_1 (а.с.12-15).

Також ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку для будівництва вказаної вище прибудови (а.с. 14).

З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 вбачається, що у 1997 році було здійснено прибудову до цієї квартири, та квартира має загальну площу 46,6 кв.м., зокрема кімната площею 26,5 кв.м., їдальня 2-1 площею 9,5 кв.м., та кухня 2-2 площею 10,6 кв.м (а.с. 19-22).

Згідно витягу з Реєстру Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, Державною інспекцією архітектури та містобудування України на звернення позивача було надано відповідь про відсутність документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів (а.с. 33).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статей 321, 328 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 383 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно частини третьої статті 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у вставленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до частини п`ятої статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно роз`яснень, що містяться в абзаці 4 пункту 9 та в пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 3 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, а тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №910/2939/19 виклав правову позицію про те, що зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного».

При цьому, у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у № 61-33701св18 зроблено висновок про те, що суд має повноваження визнавати право власності на об`єкт самочинного будівництва виключно у двох випадках: право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Оскільки судом встановлено, що спадкодавцем та позивачами було здійснено самочинне будівництво прибудови до квартири АДРЕСА_1 , яка на даний час має загальну площу 46,6 кв.м., житлову площу 26,5 кв.м., та складається з їдальні 2-1 площею 9,5 кв.м., кухні 2-2 площею 10,6 кв.м, кімнати 2-3 площею 26,5 кв.м. дане будівництво здійснено на земельній ділянці, видведеній для будівництва у встановленому законодавством порядку, при цьому під час будівництва було дотримано вимоги державних будівельних норм, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання позову відповідачем та у зв`язку з цим для задоволення позову повністю, оскільки це не порушує прав інших осіб.

Враховуючи те, що спір виник внаслідок недбалих дій позивачів, які за життя не оформили належним чином прибудову до квартири, відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне повністю покласти на позивачів всі здійснені ними витрати, не стягуючи їх з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 81-83, 141, 200, 206, 258-259, 263-268, 273, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на реконструйовану квартиру задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/5, ОСОБА_2 право власності на 1/5, ОСОБА_3 право власності на 1/5, ОСОБА_4 право власності на 1/5 квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 46,6 кв.м., житловою площею 26,5 кв.м., яка складається з з їдальні 2-1 площею 9,5 кв.м., кухні 2-2 площею 10,6 кв.м, кімнати 2-3 площею 26,5 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Позивач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Позивач 3: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Позивач 4: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області, , місцезнаходження: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Захисників України, 2.

Суддя І.К. Іващенко