ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/1146/24Головуючий у 1-й інстанції Ковтунович О.В.
Провадження № 22-ц/817/1007/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами цивільну справу № 609/1146/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шумського районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року, постановлену суддею Ковтуновичем О.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача,-

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Шумського районного суду Тернопільської області із позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача. Просила зобов`язати відповідача повернути її кошти за вартість білету у розмірі 2200 грн та стягнути з відповідача 30000 грн моральної шкоди.

Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 06 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача визнано неподаною та разом із доданими до неї документами повернуто позивачу.

Роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

ОСОБА_1 звернулась із апеляційною на вказану ухвалу суду, в якій просить її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в іншому складі суду та вирішення питання про відкриття провадження у справі.

В обґрунтування вимог посилається на те, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання та обмежили право людини на доступ до судового захисту.

Зазначає, що позовні вимоги ґрунтуються на грубому порушенні перевізником прав споживача, створення нелюдських умов перевезень та недотриманні встановлених законом ліцензійних вимог до міжнародних перевезень.

Вказує на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення судом не враховані вимоги ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та недотримані висновки ВС в аналогічних спорах у справах захисту прав споживачів.

Вважає, що відмова у звільненні заявника від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» є перешкоджанням доступу до правосуддя та протирічить роз`ясненням, викладеним у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_2 - адвокат Загородній В.С. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що споживачі звільнені від сплати судового збору за подання позову про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої лише внаслідок недоліків продукції, тобто в даному випадку позивач не звільнений від сплати судового збору у відповідності до положень ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позовна вимога про відшкодування моральної шкоди грошима або майном є майновою, а вимога про відшкодування моральної шкоди в іншій спосіб є немайновою вимогою, тому за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди має справлятись судовий збір, що узгоджується висновком з правовою позицією Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 листопада 2018 року у справі №761/11472/15-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення позовної заяви, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, за положеннями статей 55,124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 2 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася у Шумський районний суд Тернопільської області із позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача. Просила зобов`язати відповідача повернути її кошти за вартість білету у розмірі 2200 грн та стягнути з відповідача 30000 грн моральної шкоди, у зв`язку з грубим порушенням перевізником прав споживача, створення нелюдських умов перевезень та недотриманні встановлених законом ліцензійних вимог до міжнародних перевезень.

Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 06 вересня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - десять днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала мотивована тим, що за вимоги про стягнення моральної шкоди має справлятись судовий збір та позивачкою не долучено доказу надсилання відповідачу копії позовної заяви.

17 вересня 2024 року на виконання вимог вказаної ухвали, від позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій позивачка зазначила, що копію позовної заяви та додатки 17.09.2024 були направлені відповідачу поштою з описом вкладення, що підтверджується доданою поштовою квитанцією. Щодо судового збору просить застосувати практику Верховного суду щодо звільнення від сплати судового збору з підстав Закону України Про захист прав споживачів.

Проте суд вказані доводи заявника щодо звільнення від сплати судового збору визнав необґрунтованими та зазначив, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не ґрунтуються на положеннях Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживача визнано неподаною та разом із доданими до неї документами повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що у встановлений судом строк, позивачкою не в повній мірі виконано вимоги ухвали суду 06 вересня 2024 року, а саме, не оплачено судовий збір.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Положення статті 185 ЦПК України щодо повернення заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали суду про залишення заяви без руху.

За змістом вище наведених норм процесуального закону, повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про залишення заяви без руху, можливе лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали, але ухилилась від виконання вимог, зазначених в ній.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, на виконання вимог ухвали суду від 06 вересня 2024 року ОСОБА_1 надіслала суду заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучила докази надсилання позовної заяви відповідачу у справі. Щодо судового збору просила звільнити її з підстав Закону України Про захист прав споживачів.

При цьому суд дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Згідно з пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Отже, вимога про відшкодування моральної шкоди, є похідною від вимоги про захист прав позивача, як споживача послуги.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний і комплексний аналіз зазначеного Закону та статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленого статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Отже, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норми про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що ця пільга надається з метою захисту споживачами їх порушених прав.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

Звертаючись до суду із цим позовом, позивачка посилалась на те, що відповідачем порушено її право щодо отримання послуги, яке полягало у грубому порушенні перевізником умов перевезень, недотриманні встановлених законом ліцензійних вимог до міжнародних перевезень, унаслідок чого їй завдано моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 908 ЦК України перевезення пасажирів здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються Цивільним кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її права, має право на їх відшкодування (стаття 10 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Пасажир за договором перевезення є споживачем транспортних послуг, а перевізник їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Отже, спір у цій справі безпосередньо пов`язаний з порушенням прав споживача, і позивачка заявила вимоги про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із порушенням перевізником прав споживача транспортних послуг.

У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо установлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що у цій справі правовідносини сторін, крім норм ЦК України, урегульовані нормами Закону України Про захист прав споживачів, оскільки вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заявлені у зв`язку з порушенням правил надання послуг з перевезення.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача передбаченої частиною третьою статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» пільги зі сплати судового збору за подання позовної заяви скарги в цій справі є помилковим.

Крім цього, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , про те, що повернення позовної заяви суперечить завданню цивільного судочинства щодо захисту її прав та законних інтересів.

Тому колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шумського районного суду від 18 вересня 2024 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома