Справа № 523/3561/24
Провадження №2/523/2815/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"18" жовтня 2024 р. м.Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Аліної С.С.
при секретарі - Могили А.С.,
розглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-
В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси перебуває позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Одеський припортовий завод» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку в якому просила:
Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 08 вересня 2004 року по 23 березня 2007 року вона працювала на посаді прибиральниці, з 23 березня 2007 року по 25 березня 2019 року бухгалтером, с 25 березня 2019року по 27 листопада 2023року старшим бухгалтером акціонерного товариства «Одеський припортовий завод». Згідно з наказом №572-к від 17.11.2023 року звільнена з роботи згідно зі ст.36 п.1 КЗпП України.
Проте в порушення ст. 116 КзПП України підприємство не провело відповідні розрахунки, що має наслідком існування заборгованості за період з липня по листопад 2023 року в сумі 86 543грн. 11коп. Дана сума заборгованості підтверджується довідкою від 19.01.2024 №128.
26.12.2023р. позивач звернулась до АТ «ОПЗ» з листом - вимогою про виплату суми заборгованої заробітної плати. Проте на даний лист від AT «ОПЗ», відповіді не надійшло.
На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 додала до позову: довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату, завірену копію трудової книжки, вимога про розрахунок від 26.12.2023 р., яка надіслана від позивачки до АТ «Одеський припортовий завод», копія рекомендованого повідомлення про отримання відповідачем вимоги про розрахунок.
Посилаючись на те, що в день звільнення з нею не було проведено повного розрахунку та виплати заробітної плати, тому позивачка просить суд стягнути з відповідача заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку.
В матеріалах справи містяться відзив з доповненнями до нього, в якому зазначено про те, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, а саме зменшення стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати на 90% з наступних підстав.
Щодо вимоги Позивача в частині стягнення з АТ «ОПЗ» середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, зазначаємо, що час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум з» працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.
Важливо відмітити, що між працівником та роботодавцем, на день звільнення не було спору з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором; також не було спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем.
Крім того, порушення AT «ОПЗ» строків виплати заробітної плати позивачеві було допущено AT «ОПЗ» з незалежних від нього причин, а саме: у зв`язку із введенням воєнного стану в країні на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р., AT «ОПЗ» змушене повністю зупинити виробництво відвантаження хімічної продукції через незалежні від нього причини і, як наслідок, зупинки всього виробничого процесу (про що свідчать копії наказів AT «ОПЗ»: № 83 від 01.03.2022р. «Про простій працівників AT «ОПЗ», № 106 від 31.03.2022 р. «Про призупинення дії трудового договору з працівниками AT «ОПЗ», які додаються), що призвело до повної відсутності джерел надходження коштів, різкого погіршення фінансово-економічного стану AT «ОПЗ» та виникнення заборгованості з виплати заробітної плати працівникам заводу.
В Указі президента визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38. 39,41-44,53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Тобто, вказаним Указом встановлена можливість обмеження конституційного права на працю, але в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Пункт 3 ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного' стану» передбачає, що у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю та інші законодавчі акти, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.
Пункт 3 ст. 10 цього Закону передбачає, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили.
Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.
Відповідно до п. 4 Закону, у разі неможливості своєчасної виплати заробітної плати внаслідок ведення бойових дій, строк виплати заробітної плати може бути відтермінований до моменту відновлення діяльності підприємства.
З огляду на викладене, відповідач AT «ОПЗ» вважає що не порушило норми чинного законодавства, зокрема ст. 116 КЗпП України при звільнені позивача з роботи.
Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 04.03.2024 відкрите загальне провадження по справі та призначене підготовче судове засідання на 22.04.2024 року.
Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 28.05.2024 закрито підготовче судове засідання та призначений судовий розгляд на 24.09.2024 року.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник АТ "ОПЗ" Гедз П. в судове засідання не з`явся, про час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є частково доведеним, частково обгрунтованим, а тому підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 08 вересня 2004 року по 23 березня 2007 року працювала на посаді прибиральниці, з 23 березня 2007 року по 25 березня 2019 року бухгалтером, с 25 березня 2019 року по 27 листопада 2023 року старшим бухгалтером акціонерного товариства «Одеський припортовий завод», що підтверджується записом в трудовій книжці серії НОМЕР_1 (арк.с.11-12).
Згідно з наказом №572-к від 17.11.2023 року звільнена з роботи відповідно до ст.36 п.1 КЗпП України.
Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, а право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.
Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Суд розглянув справу в межах позовних вимог, створивши учасникам процесу усі необхідні умови для надання, витребування доказів, користуючись принципом змагальності сторін.
Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Судом також встановлено, у день звільнення їй не було виплачено зазначену вище заборгованість, тому позивачка просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати з 28.11.2023 року за 158 днів (прострочення розрахунку) у порядку ст. 117 КЗпП у сумі 85 908,18 грн.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що «Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно (частина перша статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).
Оскільки відповідач не довів, що порушення строків виплати заробітної плати сталося внаслідок непереборної сили, то, відповідно, він, як роботодавець, не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
Згідно з довідки АТ «ОПЗ» № 1478 від 30.07.2024 середня місячна заробітна плата ОСОБА_1 складає 17 338 грн.
Таким чином позивач ОСОБА_1 має право на виплату середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати за шість місяців, тобто з 28.11.2023 року по 28.05.2024р.
З огляду на дату звільнення позивачки (листопад 2023року), при розрахунку її середнього заробітку слід використовувати розмір заробітної плати за жовтень 2023 року та листопад 2023 року.
Кількість днів фактично відпрацьованих за жовтень, листопад 2023 року 41 день.
Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, а саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.
Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно дост.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Частиною 1 ст.47КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
За затримку розрахунку при звільненні передбачена відповідальність відповідно до ст. 117 КЗпП України, якою визначено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
З викладеного вбачається, що передбачений ч. 1ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних працівникові сум у строки, зазначені уст. 116 КЗпП України.
Оскільки відповідач не довів, що порушення строків виплати заробітної плати сталося внаслідок непереборної сили, то, відповідно, він, як роботодавець, не звільняється від відповідальності, передбаченоїстаттею 117 КЗпП України.
У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24.12.1999 року №13 роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Разом з цим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
Велика Палата Верховного Суду, зокрема, звернула увагу, що встановленийстаттею 117 КЗпП Українимеханізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (п. 71, 72). З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно достатті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Разом з тим ЄСПЛ зауважив, що доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ вказує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України»).
У рішенні від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ у справі «Рябих проти росії»).
Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.
Судом встановлено, що відповідач не заперечував проти права позивача на виплату заробітної плати, спір щодо розміру заборгованості відсутній, тому Позивач мав можливість звернулися до суду раніше, а не аж 01.03.2024 р.
Позивач обіймала посаду старшого бухгалтера, тому достеменно знала про суму заборгованості підприємства перед нею, мала можливість отримати письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні.
Приймаючи до уваги наведене та встановлені обставини справи, суд вважає за доцільне зменшити розмір відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за несвоєчасне проведення з ним остаточного розрахунку, що сприятиме досягненню справедливого балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах і не призведе до явно нерозумних і несправедливих наслідків.
Виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи, що розмір заборгованості по заробітній платі позивача становив 86 543, 11 грн, за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно зі статтею 117 КЗпП України, та яка наразі повністю погашена, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13 363 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити.
На підставі викладеного позов ОСОБА_1 до АТ «Одеський припортовий завод» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку,- задовольнити частково.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 263-265, 353 ЦПК України, ст. 47, 83, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП, ст. ст. 16, 23, 1167 ЦК України, суд ,-
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Копію заочного рішення направити сторонам по справі.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено та підписано 28.10.2024 року.

Суддя: Аліна С.С.