Провадження №2/369/2598/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2024 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А. Я., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до Доннеллі Оувен Майкл, про розірвання шлюбу.

Однак, відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Винятком із вказаного загального правила є випадки підсудності за вибором позивача, виключна підсудність, підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, а також підсудність справ, у яких однією зі сторін є суд або суддя, що передбачені нормами ст. ст.26,28-30 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них. Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Вказана справа не відноситься до справ із виключною підсудністю, підстав, які б згідно ст. 27, ст. 28 ЦПК України дозволили позивачу обирати підсудність за Києво-Святошинським районним судом Київської області з урахуванням спору, який виник у сторін, суд не вбачає.

Статтею 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» визначено право на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1ст. 378 ЦПК України).

Так, згідно з відповіддю № 567216 з Єдиного демографічного реєстру позивач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, згідно з відповіддю № 567219 з Єдиного демографічного реєстру, у ньому відсутні відомості про зареєстроване місце проживання відповідача Доннеллі Оувен Майкл.

Разом з тим, позивач ОСОБА_3 , у позовній заяві вказала, що останнє відоме їй місце проживання відповідача є АДРЕСА_2 .

Крім того, позивач у своїй позовній заяві вказала, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 . У підтвердження вищевказаних відомостей до позовної заяви долучила договір оренди житлового приміщення та акт прийому-передачі житлового приміщення, а також відомості, щодо навчального закладу, де навчається її син, який знаходиться у с. Чайки Бучанського району Київської області.

Проте, відповідно до ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 16.04.2017 №1973-VIII, місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Також зазначені документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/ зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/ реєстрації місця проживання (перебування) визначає Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), який також встановлює форми необхідних для цього документів.

Декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи, видача витягу з реєстру територіальної громади, здійснюється органом реєстрації на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідного виконавчого органу сільської, селищної або міської ради.

Документом, що підтверджує відомості про місце проживання (перебування) особи або інформацію про відсутність таких відомостей на дату та час його формування, є витяг із реєстру територіальної громади, який видається органом реєстрації або центром надання адміністративних послуг у паперовій формі за зверненням особи, яка декларує/реєструє місце проживання (перебування), власника (співвласників) житла, законного представника (представника) особи або власника (співвласника) житла, уповноваженої особи житла, іпотекодержателя або довірчого власника (далі суб`єкт звернення).

Реєстрацією, в розумінні норм вищезазначеного законодавчого акту, є внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Отже, провівши правовий аналіз норм ЦПК України, що визначають правила визначення територіальної підсудності цивільних спорів крізь призму законодавчих норм, які регулюють порядок реєстрації місця проживання чи місця перебування особи, суд дійшов висновку що місцем проживання особи, в розумінні ст. 27, ч. 2 ст. 28 ЦПК України, є не будь-яке житло, в якому особа проживає, як зазначає позивач, а виключно таке, що зареєстроване в порядку, встановленому Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", тобто уповноваженим на те органом реєстрації з внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру.

Більше того, згідно з ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Реєстрація у встановленому законом порядку місця проживання підтверджується вичерпним переліком документів, зокрема, паспортом громадянина України.

Разом з тим, вказаний законодавчий акт не визначає інформацію з договору про оренду житлового приміщення як джерело відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування, знаходження) особи, а тому така не може бути належним доказом для правильного визначення територіальної юрисдикції цивільного спору.

Суд зазначає, що договір оренди житла, в розумінні Правил реєстрації місця проживання, є одним із документів, що подаються для проведення реєстрації місця проживання особи, та не є доказом безумовності проведення такої реєстрації.

Таким чином, жодних належних доказів, в розумінні ЦПК України, на підтвердження територіальної підсудності даної цивільної справи Києво-Святошинському районному суду Київської області, позивачем не надано.

У зв`язку з чим, проаналізувавши вимоги ст. 27, 28 ЦПК України, суд вважає за необхідне передати цивільну справу за підсудною до Запорізького районного суду Запорізької області, за місцем реєстрації позивача.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність передачі справи за позовом ОСОБА_1 до Доннеллі Оувен Майкл, про розірвання шлюбу за підсудністю до Запорізького районного суду Запорізької області.

Згідно зі ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.31,259-261,353 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу - передати за підсудністю до Запорізького районного суду Запорізької області (вул. Істоміна, 10, Запоріжжя, Запорізька область, 69061).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Суддя: Андрій ВОЛЧКО