Справа № 216/4275/23
провадження 2/216/583/24
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

21 жовтня 2024 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Цимбалістенко О.В.,

за участю секретаря судового засідання Дячук К.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради в особі голови Мурашової К. (далі - позивач) звернувся до Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає наступне.

Гр. ОСОБА_2 є батьком малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати малолітньої ОСОБА_1 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 визнав батьківство відносно малолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавши неправдиві свідчення в органах державної реєстрації актів цивільного стану.

Скориставшись вищезазначеними обставинами гр. ОСОБА_2 разом з малолітньою ОСОБА_1 перетнув кордон.

Оскільки відповідач не є біологічним батьком малолітньої ОСОБА_1 , він за кордоном віддав дитину жінці, яка привезла її в Україну до м.Кривого Рогу і покинула.

Для того, щоб підтвердити перетин кордону гр. ОСОБА_2 та малолітньою ОСОБА_1 служба у справах дітей виконкому районної у місті ради звернулася з запитом до Державної прикордонної служби України. Проте, Державною прикордонною службою України відмовлено у наданні запитуваної інформації, мотивуючи тим, що така інформація є з обмеженим доступом.

З 27.03.2023 малолітня ОСОБА_1 перебуває у КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей №1» Криворізької міської ради у зв`язку з тим, що залишилася без батьківського піклування.

Батько дитини, ОСОБА_2 , у порушення вимог ст.150 Сімейного кодексу України злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, не здійснює за нею належний догляд і контроль, не піклується про її здоров`я, фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умови для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності свідчать про свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов`язками.

Таким чином представник позивача просить суд:

-Позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- Стягувати з гр. ОСОБА_2 на користь законного представника малолітньої ОСОБА_1 на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового- мінімуму.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 жовтня 2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. А також витребувано:

- у Головного Центра обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію за період з 01.10.2022 року по 01.01.2023 про те, чи перетинав державний кордон України (в`їзд або виїзд) - громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 08.06.2007 Стахановським МВ УМВС України в Луганській області, та громадянка України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 23.09.2022 Довгинцівським відділом державної РАЦС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), а також інформацію про її повернення в Україну;

- з Національної соціальної сервісної служби України інформацію з Єдиної інформаційної бази даних про взятих на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, відомості щодо ОСОБА_2 (остання відома адреса місця реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , останнє відоме місце перебування як внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_2 ).

14 грудня 2023 року надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2

23 січня 2024 року на адресу суду надійшов лист від Національної соціальної сервісної служби України про неможливість виконання ухвали суду від 11 жовтня 2023 року.

30 січня 2024 року на адресу суду надійшов лист від Головного Центра обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, щодо відсутності в базі даних перетину державного кордону України гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Ухвалою від 01 лютого 2024 року було витребувано з Міністерства соціальної політики України відомості з Єдиної інформаційної бази даних про те, чи входить до переліку взятих на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення: ОСОБА_2 (остання відома адреса місця реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , останнє відоме місце перебування як внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_2 ), із зазначенням всієї наявної інформації щодо місця тимчасового проживання (перебування) останнього (з вказівкою адреси, номера телефону, електронної пошти запитуваної особи).

29 березня 2024 року на адресу суду від Міністерства соціальної політики України надійшов лист в якому зазначено, що фактичне місце проживання ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 .

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 травня 2024 року було закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд.

Представник позивача - виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради у судове засідання не з`явився, до суду від представника надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує.

Відповідач у судові засідання 10.11.2023, 07.12.2023, 01.02.2024,28.03.2024, 20.05.2024, 25.06.2024, 26.08.2024,21.10.2024 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою реєстрації його місця проживання: АДРЕСА_2 , які були повернуті органом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній».

Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

З аналізу пунктів 99, 99-1, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, слідує, що у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику з відповідною відміткою.

До повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 194/1422/19, від 23.09.2021 у справі № 757/56776/20-ц.

У постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідачів та, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_8 є батьками, малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 дата видачі 23 вересня 2022 року.

Мати дитини, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 дата видачі 21 лютого 2023 року.

Згідно корінця медичного висновку № 260 ОСОБА_1 є інвалідом з дитинства в віці до 18 років.

10.03.2023 року складений акт обстеження умов проживання.

Виконкомом Криворізької міської ради 27.03.2023 було направлено малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 до комунального закладу «Центр соціально-психологічних реабілітації дітей №1» Криворізької міської ради у зв`язку з тим, що одинока мати померла, а місцезнаходження батька молодшої дитини ОСОБА_1 невідомо. 27 березня було складено акт прийому дитини до центру. Наказом від 27.03.2023 року ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 зараховано до КЗ «ЦСПРД» №1.

Згідно листа від 18.04.2023 служби у справах дітей виконкому районної у місті ради малолітня ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку гр. ОСОБА_2 отримує державну соціальну допомогу у зв`язку з інвалідністю дитини, з 27.03.2023 перебуває у КЗ «Центр соціально- психологічної реабілітації №1» Криворізької міської ради.Гр. ОСОБА_2 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконкому районної у місті ради, як внутрішньо переміщена особа.Крім того, службі у справах дітей виконкому районної у місті ради стало відомо, що гр. ОСОБА_2 незаконним шляхом визнав батьківство відносно малолітньої ОСОБА_1, надавши неправдиві свідчення в органі державної реєстрації актів цивільного стану.Мати дитини, ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .Скориставшись вищезазначеними обставинами гр. ОСОБА_2 разом з дитиною перетнув кордон.Оскільки гр. ОСОБА_2 не є біологічним батьком малолітньої ОСОБА_1 , він за кордоном віддав дитину жінці, яка привезла її в Україну до м.Кривого Рогу і покинула.

Згідно листа від Головного Центра обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, в базі даних щодо перетину державного кордону України гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 інформація відсутня.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, як органу опіки та піклування від 06.11.2023 року, визнано доцільним позбавити батьківських прав батька ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Суд погоджується з висновком про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання ними батьківських обов`язків, відсутність прояву інтересу до здоров`я, навчання, виховання малолітньої дитини, що свідчить про ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, - при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Таким чином, з відповідача аліменти на утримання дитини необхідно стягнути з дня пред`явлення позову, а саме починаючи з 03 липня 2023 року.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2023 року позивача звільнено від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп. , з розрахунку одна позовна вимоги немайнового характеру та одна вимога майного характеру (1211,20 грн.+ 1211,20 грн. = 2422,40 грн.)

Керуючись статтями керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 81, 141, 259, 263-265, 273, 280, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 164, 165, 166 СК України,

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги позовом виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради - задовольнити.

2. Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 батьківських прав відносно малолітньої дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

3. Роз`яснити, що батько дитини позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

4. Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 аліменти на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_1ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 усіх доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь законного представника малолітнього, починаючи з 03 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2422 грн.40 коп.

6. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

7. Сторони:

Позивач: виконавчий комітет Центрально-Міської районної у місті ради, , адреса місцезнаходження: 50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, буд. 27.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомий, адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя О.В.ЦИМБАЛІСТЕНКО