Справа №521/1525/23
Провадження №2/521/311/24
14 лютого 2024 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Мурзенко М.В.,
при секретарі Корнієнко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи Малиновський районний відділ м. Одеси Державної міграційної служби України про усунення перешкод у користуванні власним житлом шляхом виселення, зняття з реєстрації,
У січні 2023 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , за участі третьої особи Малиновський районний відділ м. Одеси Державної міграційної служби України про усунення перешкод у користуванні власним житлом шляхом виселення, зняття з реєстрації, у якому просила суд виселити ОСОБА_2 з житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати Малиновський районний відділ м. Одеси Державної міграційної служби України зняти відповідача ОСОБА_2 з реєстрації з будинку АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є власницею будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Малиновського районного суду від 21.08.2006 року по справі № 2-6354/06. У будинку позивача зареєстровані троє осіб, у т.ч. ОСОБА_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, 23.10.2012 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси шлюб між сторонами було розірвано. Але після розірвання шлюбу ОСОБА_2 продовжує проживати у будинку позивача, виселятися відмовляється, погрожує. Відповідач хоч і проживає у будинку позивача, проте участі у його утриманні не приймає, комунальні послуги не сплачує, чим завдає матеріальних збитків. 31.08.2020 року ОСОБА_2 звернувся до Малиновського районного суду з позовом про визнання майна спільною власністю подружжя, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2021 р. позов було задоволено, постановою Одеського апеляційного суду від 28.12.2022 року рішення суду було скасовано, ухвалене нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 були залишені без задоволення. У зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.
Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 06.02.2023 року позовна заява була залишена без руху.
Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси від 14.02.2023 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 21.03.2023 року.
Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 21.03.2023 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.04.2023 р.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.04.2023 року провадження по справі було зупинено.
Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.09.2023 року провадження по справі було поновлено.
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, надала до канцелярії суду заяву, у якій вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
Представник Малиновського районного відділу м. Одеси Державної міграційної служби України у судовому засідання участі не приймав, надіслали до суду надіслали до суду лист, у якому зазначили, що повноваження з реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання з 04.04.2016 р. делеговані органам місцевого самоврядування.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ОСОБА_6 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.10.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. (а.с.26)
Також, судом встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності подружжя.
Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 19 травня 2021 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 65/200 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 119,4 кв. м, житловою площею 37,6 кв. м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 19 травня 2021 року скасовано і ухвалено нове судове рішення, яким позов залишено без задоволення. (а.с.27-30)

28 березня 2023 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Каразейської Євгенії Дмитрівни про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.04.2023 року було відкрито провадження за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Каразейської Євгенії Дмитрівни про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільної сумісної власності.

Постановою Одеського апеляційного суду від 07.09.2023 року заяву представника ОСОБА_2 адвоката Каразейської Є.Д. про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 28.12.2022 року за нововиявленими обставинами було залишено без задоволення. (а.с.52-55)

Таким чином, на час розгляду справи позивач є єдиним власником спірного будинку.

Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст.317 ЦК України - власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Приписами частини 1 статті 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначені норми матеріального права визначають право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до положень статей 391, 386 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Таким чином, судом встановлено, що позивач є власником майна приватного будинку АДРЕСА_1 , і в силу ст.391 ЦК України, як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном.

Суд враховує, що сімейні відносити між сторонами припинились в 2012 році, й відповідач мав достатньо часу для організації свого життя поза такими стосунками, в т.ч. й щодо пошуку житла, проте всупереч принципу добросовісності, продовжує проживати в будинку колишньої дружини, створюючи їй перешкоди в користуванні її власністю.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення позову в частині виселення ОСОБА_2 зі спірного будинку без надання іншого житлового приміщення.

Проте, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині вимог про зняття ОСОБА_2 з реєстрації з будинку АДРЕСА_1 , оскільки вирішення питання щодо виселення його з будинку самостійною підставою для зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування).

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 280-285 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи Малиновський районний відділ м. Одеси Державної міграційної служби України про усунення перешкод у користуванні власним житлом шляхом виселення, зняття з реєстрації задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 ) з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В задоволенні позову в частині вимог про зняття ОСОБА_2 з місця реєстрації з будинку АДРЕСА_1 відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Позивачем рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду в загальному порядку в тридцятиденний строк.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільно-процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складений 14.02.2024 року.

Головуючий: