Справа № 161/3900/24 Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А. В.
Провадження № 22-ц/802/591/24 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів - Карпук А. К., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Трикош Н. І.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 23 лютого 2024 року звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позов обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебуває у шлюбі з 21 вересня 2019 року, у них народилося двоє дітей: сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюб існує формально, між ними зникло почуття любові та бажання продовжувати ведення спільного життя. Спільного господарства не ведуть. Шлюб припинив існування задовго до створення заяви, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме не лише її інтересам. Просила шлюб, зареєстрований 21 вересня 2019 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області актовий запис № 1404, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 розірвати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2024 року розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований 21 вересня 2019 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 1404. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що шлюб існує формально - шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, між ними існують постійні сварки, очевидцями яких є діти, примирення позивач не бажає.

Відповідач ОСОБА_2 26 квітня 2024 року подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду. Вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд безпідставно відхилив клопотання про надання подружжю строку на примирення. Попри заявлене клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, суд продовжив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Просив рішення суду першої інстанції скасувати, в позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 , його представник ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату і місце розгляду справи. Колегія суддів ухвалила проводити розгляд справи у їх відсутності. Розглянувши справу в межах вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що шлюб між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 зареєстрований 21 вересня 2019 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, актовий запис № 1404.

У шлюбі народилися діти: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч. ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Частиною 3 статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Аналіз наведених вище норм матеріального права та встановлених обставин справи, на думку колегії суддів, свідчать про те, що суд першої інстанції правильно вважав, що шлюб між сторонами носить формальний характер, їх спільне проживання однією сім`єю є неможливим та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Відповідно до копій медичних довідок від 17 березня, 21 березня 2024 року позивач зверталася в травмпункт КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» з приводу травмування, де зазначено з її слів, що побив чоловік дома, викрутив руку чоловік дома.

У характеристиці дитини ОСОБА_8 з Липинського закладу дошкільної освіти «Оленька» від 19 березня 2024 року зазначено, що дитина описувала картинку агресивної поведінки вдома батька відносно мами.

Це підтверджує існування між подружжям конфліктних ситуацій, у тому числі і у присутності дітей. Подальше спільне проживання суперечить інтересам позивача та малолітніх дітей. Відповідач не навів та не надав суду жодних доказів, які б свідчили про його бажання примиритись.

Крім того, задовольняючи позов суд виходив з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що ухвалене судом рішення є незаконним і підлягає скасуванню через порушення судом першої інстанції вимог норм цивільного процесуального права, а саме щодо ненадання судом терміну для примирення сторін, є безпідставними, спростовуються вищевикладеним. Колегія суддів також зауважує, що під час перегляду справи судом апеляційної інстанції відповідач не заявив клопотання про надання подружжю строку на примирення, хоч ненадання подружжю такого строку було визначено однією із основних підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Мотиви клопотання про те, що при вирішенні спору про розірвання шлюбу передбачено вирішення питання про визначення місця проживання дітей, їх утримання тощо є безпідставними, оскільки ні позивач, а ні сам відповідач таких позовних (в т. ч. зустрічних) позовних вимог до суду не заявляли. Ці питання не були предметом спору і можуть бути вирішені у разі його виникнення в загальному порядку.

Відхилення судом заяви відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки розгляд такої категорії справ здійснюється, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦК України, за правилами спрощеного позовного провадження, а характер спірних правовідносин, предмет та обсяг доказування у цій справі не вимагають проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження. При цьому колегія суддів ураховує, що суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі визначив, що її розгляд здійснюватиметься за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Однак, належним чином повідомлений відповідач ОСОБА_2 у письмовій заяві від 29 березня 2024 року просив, зокрема, розгляд цієї справи здійснювати у його відсутності за наявними матеріалами, а його представник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, що не узгоджується з позицією сторони відповідача про необхідність проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Так, в ухвалі про відкриття провадження судом визначену строк для відповідача, упродовж якого останній має право подати відповідну заяву у строк для подання відзиву (п`ятнадцять днів). Однак, відповідач ОСОБА_2 , отримавши копію ухвали про відкриття провадження у справі та примірник позовної заяви з додатками 05 березня 2024 року (згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення), подав таку заяву поза межами визначеного судом строку (до 20 березня 2024 року включно), а саме 29 березня 2024 року у день проведення судового засідання. Клопотання про поновлення строку на подання заяви відповідачем не заявлено, тому підстави для прийняття такого клопотання у суду були відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2024 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий - суддя

Судді