Провадження № 22-ц/801/2291/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2024 рокуСправа № 127/21934/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С. К.,

суддів: Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 127/21934/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2024 року, ухвалене у складі судді Гуменюка К. П. у залі суду, повний текст якого складено 11 вересня 2024 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У липні 2023 року адвокат Ліханова О. В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Саламандра» (далі ПАТ «СК «Саламандра»), ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивований тим, що 03 грудня 2021 року о 12 год 45 хв ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Хмельницьке шосе, 105 Б у м. Вінниці, здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний ОСОБА_1 транспортний засіб марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , зазнав механічних пошкоджень.

Цивільно-правова відповідальність на автомобіль марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , застрахована в ПАТ «СК «Саламандра».

03 грудня 2021 року ОСОБА_1 в телефонному режимі повідомила ПАТ «СК «Саламандра» про страховий випадок, на підставі чого була заведена страхова справа № 0037878.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 11 квітня 2023 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та закрито провадження у справі на підставі пункту 7 частини першої статті 247 КУпАП, у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП.

Після отримання указаної постанови ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «СК «Саламандра», де їй повідомили про закриття страхової справи, у зв`язку з відсутністю заяви про страхове відшкодування.

Таке рішення ПАТ «СК «Саламандра» порушує право ОСОБА_1 на отримання страхового відшкодування.

Згідно з висновком експертного транспортно-товарознавчого дослідження № ЕД-19/102-23/9522-АВ від 24 травня 2023 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Mercedes-Benz GLA-180 CDI», 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 23 травня 2023 року може становити 106 067,51 грн. Вартість відновлювального ремонту 99 330,44 грн.

Указує, що розмір матеріального збитку завданого ОСОБА_1 , як власнику автомобіля марки «Mercedes-Benz GLA-180 CDI», знаходиться в межах страхового ліміту та підлягає стягненню з ПАТ «СК «Саламандра».

Зазначає, що унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , як власнику пошкодженого транспортного засобу, завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, спричинених неможливістю тривалий час користуватися належним їй автомобілем, порушенням ритму та стилю життя.

Крім того, після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 протягом 6 місяців проходила курс лікування у лікаря-психіатра.

Вважає, що розмір компенсації за завдану ОСОБА_1 моральну шкоду становить 30 000 грн, яка підлягає стягненню на її користь зі ОСОБА_2 .

Посилаючись на ці обставини, адвокат Ліханова О. В. в інтересах ОСОБА_1 просила суд:

стягнути з ПАТ «СК «Саламандра» на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 106 067,51 грн;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 30 000 грн;

стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати по 9 220,80 грн, з яких: 1 073,60 грн судовий збір; 1 147,20 грн вартість проведеного транспортно-товарознавчого дослідження; 7 000 витрати на правову допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «СК «Саламандра» на користь ОСОБА_1 , у якості завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування у розмірі 49 665,22 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , у якості завданої моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування у розмірі 5 000 грн.

Стягнуто з ПАТ «СК «Саламандра» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4 866,51 грн, з яких: 498,51 грн судовий збір, 1 078 грн проведення транспортно-товарознавчого дослідження, 3 290 грн витрати на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 241 грн, з яких: 51 грн судовий збір, 1 190 грн витрати на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що:

дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 03 грудня 2021 року о 12:45 год по вул. Хмельницьке шосе, 105 Б у м. Вінниці, за участю транспортного засобу марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та транспортним засобом марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , відбулася з вини обох водіїв;

не звернення ОСОБА_1 до страховика (страхової компанії) обумовлене обставинами, які не залежали від її дій, а річний строк пропущений з незалежних від неї причин, відтак остання має право на відшкодування шкоди за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи у судовому порядку;

ураховуючи винуватість обох водіїв у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, з ПАТ «СК «Саламандра» на користь позивача підлягає стягненню у якості завданої матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відшкодування у розмірі 50 % відновлювального ремонту автомобіля;

особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав;

факт заподіяння моральної шкоди позивачу знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із вчиненим відповідачем ОСОБА_2 правопорушенням та наслідками у вигляді душевних страждань позивача;

визначаючи розмір моральної шкоди, суд керувався засадами розумності, виваженості та справедливості, а також урахував глибину та ступінь моральних страждань позивача пов`язаних з пошкодженням належного їй майна та зміною звичного способу життя.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у цій частині.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 11 жовтня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Оніщук В. В., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження у цій справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 жовтня 2024 року справу призначено до розгляду на 31 жовтня 2024 року в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

судом першої інстанції не було досліджено усі обставини справи;

матеріали справи не містять доказів заподіяння позивачу моральної шкоди;

довідка Центру психологічного здоров`я «Євромед» від 17 липня 2023 року не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки видана неіснуючим закладом охорони здоров`я та не містить медичної інформації, зазначеної у первинній обліковій медичній документації (виписці з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого);

презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена;

за відсутності виписки з історії хвороби позивача, висновку психологічної експертизи або відповідних фахівців, місцевий суд був позбавлений можливості встановити безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між його діями та душевним станом ОСОБА_1 ;

пред`явлення позову одним із власників джерела підвищеної небезпеки до іншого не надає йому переваги у змагальності сторін і не звільняє від обов`язку доведення своїх позовних вимог.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Панасюк К. Ю. в інтересах ОСОБА_1 указує, що:

рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують;

моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру;

дорожньо-транспортною пригодою за участю відповідача ОСОБА_2 позивачу спричинено моральну шкоду, яка виразилась у неможливості використання власного транспортного засобу, зміні звичного ритму життя, постійних переживаннях щодо проведення відновлювальних робіт автомобіля та захисту своїх прав;

довідка Центру психологічного здоров`я «Євромед» від 17 липня 2023 року є належним та допустимим доказом у справі, оскільки видана діючим медичним закладом, містить інформацію щодо предмета доказування та отримана у встановленому законом порядку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 03 грудня 2021 року о 12:45 год ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , при перестроюванні з лівої смуги для руху в праву, не надав переваги у русі транспортному засобу марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку в правій смузі, та скоїв зіткнення з ним, унаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП встановлена постановою Вінницького апеляційного суду від 11 квітня 2023 року у справі № 127/34567/21.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , як власника транспортного засобу марки «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у ПАТ «СК «Саламандра», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 203542348.

Згідно з висновком експертного транспортно-товарознавчого дослідження № ЕД-19/102-23/9522-АВ від 24 травня 2023 року розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Mercedes-Benz GLA-180 CDI», 2016 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 23 травня 2023 року може становити 106 067,51 грн. Вартість відновлювального ремонту 99 330,44 грн.

З довідки Центру психологічного здоров`я «Євромед» ФОП ОСОБА_3 від 17 липня 2023 року слідує, що ОСОБА_1 07 грудня 2021 року вперше звернулась в медичний заклад до лікаря-психіатра зі скаргами на відчуття тривоги, страху, поганий настрій, порушення сну, відсутність апетиту, які виникли після психотравматичної ситуації (потрапила в ДТП). Діагноз: Гостра реакція на стрес. Призначено лікування: Ципралекс, Гідазепам. З того часу постійно спостерігалась лікарем психіатром. У подальшому встановлено діагноз: розлад адаптації у вигляді тривожно-депресивного синдрому, 6 місяців отримувала лікування.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами справи, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною четвертою статті 19 ЦПК України встановлено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, яка виникла, зокрема, з правовідносин стосовно стягнення моральної шкоди та ціна позову у цій частині складає 30 000 грн, що є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення моральної шкоди, тому в іншій частині рішення суду не переглядається.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (частина четверта статті 23 ЦК України).

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2022 року у справі № 686/12403/21 зроблено висновок, що:

«розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що:

«виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Установлено, що позивач обґрунтовує вимоги про стягнення моральної шкоди тим, що унаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала душевних страждань у зв`язку з пошкодженням її майна, а саме транспортного засобу, що зумовило зміни звичного способу життя та необхідність протягом тривалого часу прикладати додаткові зусилля для відновлення свого порушеного права та отримання відшкодування.

Крім того, моральні страждання пов`язані з погіршенням самопочуття (відчуття страху, тривоги, порушення сну, відсутність апетиту), що виникло після дорожньо-транспортної пригоди.

Доказів на спричинення моральної шкоди відповідачем ОСОБА_2 , яку можливо оцінити у розмірі 30 000 грн позивач не надала.

ЄСПЛ указує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» (Станков проти) від 12 липня 2007 року).

ЄСПЛ у справі «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу)» від 29 березня 2001 року використав принцип, за яким сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу), «Caloc v. France» (Калок проти Франції) та «Niedbala v. Poland» (Недбала проти Польщі) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Установивши, що неправомірними діями ОСОБА_2 , унаслідок яких ОСОБА_1 отримала пошкодження належного їй майна, останній були завданні душевні страждання та психологічні переживання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між діяннями відповідача та нанесенням моральної шкоди позивачу.

З урахуванням конкретних обставин справи, глибини заподіяної моральної шкоди, характеру та обсягу моральних страждань, яких зазнала позивач, часу для відновлення її майна та психоемоційного стану, характеру та тяжкості змін у її житті, характеру правопорушення допущеного відповідачем, вимог розумності та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір компенсації моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

На переконання колегії суддів, за встановлених обставин справи, присуджене судом першої інстанції моральне відшкодування відповідає вимогам розумності та справедливості, а тому доводи заявника у цій частині є безпідставними.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, вірно встановив обставини справи, надав належну оцінку доказам та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову у цій частині та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено погіршення її психоемоційного стану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки довідка Центру психологічного здоров`я «Євромед» (ФОП ОСОБА_3 ) від 17 липня 2023 року є неналежним та недопустимим доказом у справі, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) указано, що:

«принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)».

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

З довідки Центру психологічного здоров`я «Євромед» ФОП ОСОБА_3 (ліцензія МОЗ України № 1424 від 29 року 2016 року) від 17 липня 2023 року слідує, що ОСОБА_1 07 грудня 2021 року вперше звернулась в медичний заклад до лікаря-психіатра зі скаргами на відчуття тривоги, страху, поганий настрій, порушення сну, відсутність апетиту, які виникли після психотравматичної ситуації (потрапила в ДТП). Діагноз: Гостра реакція на стрес. Призначено лікування: Ципралекс, Гідазепам. З того часу постійно спостерігалась лікарем психіатром. У подальшому встановлено діагноз: розлад адаптації у вигляді тривожно-депресивного синдрому, 6 місяців отримувала лікування.

Ураховуючи, що ця довідка видана від імені ФОП ОСОБА_3 , яка має ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, містить печатку та підпис останньої, відсутні правові підстави вважати, що така довідка видана не у встановленому законом порядку.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судоми норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Щодо судових витрат в суді апеляційної інстанції

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати сплачені у якості судового збору слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03 вересня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за відповідачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Віталій ОНІЩУК

Віктор РИБЧИНСЬКИЙ