ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8899/24 Справа № 207/2777/23 Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з сімейних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмету спору Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 липня 2024року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 в якому виклала вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; також просила стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів в розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Існування таких вимог позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2019року було розірвано. Від даного шлюбу вони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно Свідоцтва про народження ОСОБА_3 , актовий запис № 1360 від 20 грудня 2016року вчинений Заводським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, її батьком є ОСОБА_2 .

Позивачка зазначала, що відповідач тривалий час ухиляється від обов`язків по вихованню доньки, матеріально її не забезпечує, долею та життям дитини не цікавиться. На даний час дитина ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю в квартирі АДРЕСА_1 та знаходиться на повному її утриманні.

14 лютого 2020року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , з яким мешкає однією родиною, та який добре ставиться до дитини та піклується про неї, та ОСОБА_5 вважає останнього своїм батьком. В підтвердження обставин якими обґрунтовувались позовні вимоги, заявниця посилалася на характеристику директора дошкільного підрозділу «Квіточка» Ліцею № 37 імені ОСОБА_6 , відповідно до якої ОСОБА_3 відвідує дошкільний заклад з 2019року та за цей час проявила себе як добра, життєрадісна дитина, яка виховується у повній сім`ї, прив`язана до мами ОСОБА_1 , яка проводить з дочкою весь вільний час. Вітчим ОСОБА_7 в силу своєї трудової зайнятості приділяє вихованню дитини менше часу, але виявляє непідробний інтерес до життя дочки. Також зазначено, що рідного батька ОСОБА_8 дівчинка не знає і в їхньому житті та в дитячому садку він ніколи не з`являвся.

Необхідність позбавлення батьківських прав позивачка обґрунтовувала турботою про долю своєї малолітньої доньки ОСОБА_5 та її інтереси. Стверджувала, що вона вимушена звернутись до суду з даним позовом, оскільки відповідач протягом усього життя його малолітньої доньки матеріально її не утримував, вихованням дитини не займався, не приділяв їй уваги, не цікавиться її життям. Не маючи об`єктивних причин, пов`язаних зі станом фізичного або психічного здоров`я, ухилився від обов`язків по вихованню своєї малолітньої доньки.

Також, як на підставі для задоволення позовну позивачка посилалась на те, що відповідач веде антигромадський, аморальний спосіб життя, неодноразово судимий за скоєння злочинів, у зв`язку з чим утримується в установі виконання покарань.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 липня 2024року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклав вимогу про скасування рішення в частині задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що притягнення його до кримінальної відповідальності та відбуття покарання за вироком суду не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Також заявник стверджував про те, що судом не враховано обставин з приводу того, що позивачка умисно постійно створювала перепони та робила все можливе, щоб батько уникав зустрічей з дитиною та відповідно зробила неможливим виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню та розвитку малолітньої доньки. Та ОСОБА_2 стверджував, що він не звертався до відповідних уповноважених органів для вжиття заходів реагування щодо припинення позбавлення його права як батька на підтримання регулярних стосунків і прямих контактів з дитиною, оскільки не хотів травм психологічного і емоційного характеру для дитини, а також будь-яких суперечок із позивачкою, яка жодним чином не йшла на компроміс. А тому вважав, що обмежена участь батька в житті доньки спричинена неналежним усвідомленням матір`ю необхідності участі батька у вихованні доньки, незважаючи на конфліктні стосунки між сторонами. Відповідач зазначав, що він фактично позбавлений позивачкою можливості спілкуватися із донькою, що призводить до того, що формування відношення дитини до батька відбувається лише під впливом матері.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивачка заперечила проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просила її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в електронному суді.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 21 грудня 2012року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2019року шлюб, зареєстрований 21 грудня 2012року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано (а.с.25).

Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до свідоцтва про народження якої, актовий запис № 1360 від 20 грудня 2016року, вчинений Заводським районним у місті Дніпродзержинську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, її матір`ю є позивачка, а батьком відповідач (а.с.12).

На час розгляду справи дитина ОСОБА_3 проживала разом з позивачкою за в квартирі АДРЕСА_1 та знаходиться на повному її утриманні.

14 лютого 2020року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 (а.с.19) з яким мешкає однією родиною.

Згідно характеристики директора дошкільного підрозділу «Квіточка» Ліцею № 37 імені ОСОБА_6 від 15 травня 2023року, ОСОБА_3 відвідує дошкільний заклад з 2019року. За цей час проявила себе як добра, життєрадісна дитина. ОСОБА_5 виховується у повній сім`ї, прив`язана до мами ОСОБА_1 , яка проводить з дочкою весь вільний час. Вітчим ОСОБА_7 в силу своєї трудової зайнятості приділяє вихованню дитини менше часу, але виявляє непідробний інтерес до життя дочки. Рідного батька ОСОБА_8 дівчинка не знає і в їхньому житті та в дитячому садку він ніколи не з`являвся. Сім`я матеріально забезпечена, ОСОБА_5 має все необхідне для життя і відвідування саду, має відповідний віку фізичний розвиток (а.с.15).

Відповідач протягом усього життя його малолітньої доньки матеріально її не утримував, ніякої іншої допомоги на утримання доньки не надавав, не розпочав сплачувати аліменти і після відкриття провадження у даній справі про позбавлення його батьківських прав.

В судовому засіданні підтверджено що, відповідач не приймав будь-якої участі у вихованні доньки, до спеціалістів служби у справах дітей чи суду з питань участі у вихованні доньки не звертався. В інший спосіб не спілкувався з дитиною та не реалізовував свої батьківські права. Також, відповідач не вжив будь-яких заходів до зміни способу життя, відновлення або створення прийнятного для виховання дитини середовища та на даний час відповідач відбуває покарання за вчинення злочину.

Допитані в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які кожна окремо підтвердили факт того, що ОСОБА_2 фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , бажання спілкуватися з дитиною відповідач не виявляв.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні зазначила, що її син відповідач ОСОБА_2 любить свою доньку та бажає її виховувати. Вона як бабуся дитини, надавала матеріальну допомогу, син цього не робив, оскільки знаходився в місцях позбавлення волі. Вважає, що поведінка її сина може виправитися.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради надав суду висновок від 19 липня 2023року про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючи позовні вимоги в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд першої інстанції виходив з якнайкращих інтересів малолітньої ОСОБА_3 . Відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманню доньки. Також суд врахував, що відповідач за наявності бажання спілкуватись з дитиною може реалізувати своє право відповідно до статті 168 СК України, а за умов дійсної зміни свого ставлення до батьківських обов`язків згідно статті 169 СК України має право звернутись до суду з заявою про поновлення його батьківських прав, при чому суд перевірить, наскільки змінилася його поведінка та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і ухвалить рішення відповідно до інтересів дитини.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частина друга та третя статті 155 СК України передбачають, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; та ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 13 березня 2019року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019року у справі № 300/908/17, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 02 листопада 2020року у справі № 552/2947/19, від 09 листопада 2020року у справі № 753/9433/17, від 02 грудня 2020року у справі № 180/1954/19.

Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989року (далі Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Стаття 18 Конвенції покладає на батьків основну відповідальність за виховання і розвиток дитини та найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведені норми права стверджують про те, що права батьків по відношенню до дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та регулюють що в першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

За обставинами справи позивачка заперечувала будь-яку участь батька у вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутність піклування з боку ОСОБА_2 позивачка пов`язувала із тим, що він протягом цього часу не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, в жодний спосіб не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини та взагалі не спілкувався з дитиною, що має своїм наслідком те, що дитина не сприймає відповідача в якості батька, який не виявляє жодного інтересу до неї.

Заявлені в позовній заяві факти доведені в суді першої інстанції та відсутні обставини в їх спростування.

При цьому суд бере до уваги те, що протягом тривалого часу батько не змінив ставлення до виховання дитини, за встановлених обставин ОСОБА_2 протягом більш як семи років не вчинив жодних дій, які би вказували на його намагання спілкуватися з донькою, підтримувати з нею стосунки чи в будь-який спосіб проявляти батьківські обов`язки щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначені фактори свідчать про винну поведінку батька, який свідомо нехтує своїми обов`язками, та їх можна розцінювати як ухилення від виховання дитини.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачка чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги як безпідставні, оскільки ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції відповідачем не надано відповідних доказів його звернення та прохання до позивачки про надання можливості спілкуватися з дитиною.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 не довів, що було його волевиявлення на підтримання стосунків з донькою, та відсутність будь-якого зв`язку із донькою не може бути обумовлено лише по причині знаходження його в місцях позбавлення волі. Наявні перешкоди не вказують на те, що заінтересована сторона батько в свою чергу не міг їх усунути при всій турботливості і обачності, та є прямим наслідком свідомих дій ОСОБА_2 .

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 19 липня 2023року про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вказаний висновок не є беззаперечною та самостійною підставою для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, без дослідження інших доказів та встановлення обставин, що мають значення для справи.

Згідно положень частини п`ятої, шостої статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які мають стосунок до справи та суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим чи суперечить інтересам дитини.

Висновок наявний в справі не містить підстав та доводів, які б вказували на недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Також висновок не містить даних про проведену цим органом роботу по врегулюванню конфлікту, чи наявний контроль за виконанням відповідачем батьківських обов`язків.

Фактично доводи апеляційної скарги були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до незгоди відповідача із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в рішенні суду без встановлення відповідних фактів щодо наявності у батька будь-якого інтересу до свої доньки.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, апеляційний суд бере до уваги встановлені обставини справи, поведінку батька відповідача до і після подання позову про позбавлення його батьківських справ.

Вирішення спору у даній справі не може бути покладено в залежність від формального трактування положень Сімейного кодексу України, з огляду на фактичні обставини та чітке дотримання позивачем вимог процесуальних норм права щодо надання належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх вимог.

Вирішуючи спір щодо позбавлення відповідача батьківських прав, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги характеристику директора дошкільного підрозділу «Квіточка» Ліцею № 37 імені ОСОБА_6 від 15 травня 2023року, яку суд апеляційної інстанції вважає, що зазначений документальний доказ є належним письмовим доказом, який був вирішальними для розгляду справи.

Згідно даної характеристики ОСОБА_3 сприймає вітчима своїм батьком, контакту з рідним батьком у дитини немає, емоційний комфорт та сім`ю для дитини складають мама та вітчим ОСОБА_12 , щодо якого сформована батьківська роль і спостерігається емоційна прив`язаність до матері і ОСОБА_12 , які задовольняють потреби дівчинки; та на противагу цьому визначена незадоволена потреба батьківської турботи та підтримки з боку ОСОБА_2 , який багато років поспіль був відсутнім та не брав участі в житті ОСОБА_5 та з яким втрачаються емоційні зв`язки.

Встановлені судом обставини дають підстави для висновку про те, що дитина протягом тривалого часу позбавлена піклування з боку батька ОСОБА_2 , з яким навіть не спілкується та продовження такого невизначеного становища для дитини не буде охоплюватися поняттям «якнайкращого забезпечення її інтересів» в розумінні положень Конвенції та чинного законодавства України.

З мотивів якнайкращого забезпечення правового захисту саме інтересів дитини суд апеляційної інстанції вважає що не має практичної доступної для позивача можливості виправити встановлені в даній справі порушення в інший спосіб ніж позбавлення відповідача батьківських прав. Передумовою для застосування такої крайньої міри є відсутність іншого, окрім судового, шляху для якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Апеляційний суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав у даній справі за встановлених обставин спрямоване на захист прав та інтересів саме дитини.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині без змін.

В іншій частині рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 липня 2024року щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини не було предметом оскарження, а тому судом апеляційної інстанції не переглядалося.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 липня 2024року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2024року.

Судді: