УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

з участі секретаря Бессарабової Т.П.

відповідачки - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.10.2020р. (цивільна справа №2/337/1864/2020, ЄУН 337/3940/20) стягнуто в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.01.2015р. по 31.08.2020р. в сумі 107 794,60грн., в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору 2102,00грн., з кожного по 1051,00грн.

12.09.2024 до суду надійшла заява відповідачки ОСОБА_1 про перегляд вказаного заочного рішення з клопотанням про поновлення строку на її подання.

Заява мотивована тим, що про вказане судове рішення вона дізналась лише після того, як на її зарплатну картку державним виконавцем було накладено арешт. Копію рішення суду вона отримала лише 23.08.2024 року в приміщенні суду. З рішенням суду вона не згодна, оскільки у вказаній квартирі вона не проживає з січня 2017, хоча і зареєстрована там. Про наявність боргу за послуги з теплопостачання їй нічого не було відомо. Судові повістки, які направлялись їй за вказаною адресою, вона не отримувала, тому і не могла своєчасно подати свої заперечення проти вимог МТМ.

Ухвалою суду від 17.09.2024 вказана заява прийнята до судового розгляду та призначена до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_1 заяву підтримала повністю з підстав, викладених у ній, та додатково суду пояснила, що вона з 2017 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , хоча і залишилась бути там зареєстрованою. В квартирі мешкає її брат ОСОБА_3 зі своєю родиною. Квартира не приватизована, особовий рахунок оформлений на її ім`я. В 2022 році вона через додаток «Дія» дізналась про відкриття виконавчих проваджень з примусового виконання рішення суду від 26.10.2020 про стягнення з неї та брата на користь МТМ заборгованості на надані послуги. З цього і до теперішнього часу з її заробітної плати щомісячно утримують певні суми на погашення заборгованості. Раніше до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 26.10.2020 вона не зверталась через сімейні обставини відсутність коштів, смерть матері чоловіка тощо. Звернулась лише в 2024 році, коли на її рахунки було накладено арешт. Вважає, що з неї безпідставно стягнута заборгованість, оскільки вказаними послугами фактично не користувалась. Просить поновити їй строк звернення із заявою про перегляд заочного рішення суду та скасувати його.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Представник позивача Концерну «Міські теплові мережі» в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. 29.10.2024 до суду надійшли письмові заперечення на заяву про перегляд заочного рішення, в яких зазначено, що відповідачка не подала належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин неявки в судові засідання, а також поважності причин пропуску строку звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення. В той же час з лютого 2022 по цей час на примусовому виконанні у приватного виконавця Білецької К.О. перебуває виконавче провадження з виконання вищевказаного рішення суду і з відповідачки здійснюється фактичне утримання стягнутих коштів, про що остання достовірно обізнана. Просить в задоволенні заяви відмовити.

Суд вважає можливим розглянути заяву про перегляд заочного рішення суду у відсутність представника позивача Концерну «Міські теплові мережі» та відповідача ОСОБА_3 .

Вислухавши пояснення відповідачки ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

У ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип доступу до правосуддя.

Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Водночас ЄСПЛ вказав, що таке право не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням, зокрема, шляхом встановлення процесуальних строків звернення до суду, вчинення інших процесуальних дій тощо, що обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

У процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із такого: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Главою 11 «Заочний розгляд справи» Розділу ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України встановлено особливі умови та порядок проведення заочного розгляду справи, ухвалення заочного рішення, подання і розгляду заяви про його перегляд, а також скасування й оскарження цього рішення.

Згідно з ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення. Однак норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у ст.126 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст.126 ЦПК України).

Частину другу статті 126 ЦПК України треба розглядати у сукупності з нормами статті 127 цього Кодексу, якою встановлено процедуру поновлення пропущеного строку. Тобто законодавець у частині другій статті 126 ЦПК України під формулою «крім випадків, передбачених цим Кодексом» насамперед мав на увазі застосування норм статті 127 ЦПК України щодо поновлення строку за наявності поважних причин. Крім того, формулу «крім випадків, передбачених цим Кодексом» потрібно розуміти так, що процесуальний закон може передбачати випадки, коли законодавець у певній нормі надав імперативну вказівку про те, що суд не має права залишати без розгляду заяву, подану з пропуском строку на її подачу.

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.

Зміст статей 284,286,287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.

Відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.

Такий правовий висновок був сформований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20.

Згідно з ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, звернення до суду.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій. Тягар доказування існування таких обставин несе позивач.

Як вже зазначалось, заочне рішення у цій справі було ухвалено судом 26.10.2020 і його копія була направлена відповідачам за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання: АДРЕСА_1 . Копія рішення відповідачами фактично отримана не була, поштовий конверт повернувся до суду.

В той же час, судом встановлено і це не заперечувалось відповідачкою ОСОБА_1 , що з 2022 по цей час здійснюється виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі заочного рішення суду від 26.10.2020.

В межах цього виконавчого провадження з відповідачів здійснюється утримання стягнутої заборгованості з їх доходів за місцем роботи.

Про відкриття виконавчого провадження та утримання боргу відповідачка ОСОБА_1 достовірно обізнана з 2022 року, що вона підтвердила в судовому засіданні. Однак із заявою про перегляд заочного рішення вона звернулась лише 12.09.2024 року.

Виходячи з конкретних обставин справи, у суду виникають обґрунтовані сумніви в об`єктивній неможливості відповідачки подати заяву про перегляд заочного рішення раніше.

Суд вважає, що пропуск відповідачкою строку подання заяви про перегляд заочного рішення фактично пов`язаний з її власною суб`єктивною поведінкою. Жодних обґрунтованих обставин, які б свідчили про наявність дійсних істотних об`єктивних перешкод своєчасного звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду у встановленому законом порядку та строки, відповідачка суду не зазначила та не довела.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, суд вважає необхідним в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відмовити, а заяву про перегляд заочного рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26.10.2020 - залишити без розгляду.

Керуючись ст.2,12,126,127,284 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання відповідачки ОСОБА_1 про поновлення строку подання заяви про перегляд заочного рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26.10.2020 у цивільній справі №2/337/1864/2020, ЄУН 337/3940/20 відмовити.

Заяву відповідачки ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 26.10.2020 у цивільній справі №2/337/1864/2020, ЄУН 337/3940/20 залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А.Мурашова