Справа № 604/956/24
Провадження № 2/604/338/24
02 жовтня 2024 року селище Підволочиськ
Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Сташківа Н.Б..,
секретаря судового засідання Феньо О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради Тернопільської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
В липні 2024 року представниця позивача ОСОБА_1 - адвокат Драус О.О. звернулась до Підволочиського районного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
В обґрунтування заявленого позову представниця позивача посилається на те, що сторони з 20 травня 2008 року по 01 серпня 2023 року перебували у шлюбі, від якого макють двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час шлюбу, відносини між сторонами істотно погіршилися та внаслідок чого, шлюбні відносини були розірвані рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01 серпня 2023 року. Діти постійно проживають з позивачем, він самостійно опікується інтересами і потребами дітей, займається їх вихованням та забезпечує дітей всім необхідним. З 2021 року відповідачка проживає за кордоном, з того часу вона не цікавиться життям доньок, не виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей. Таким чином, позивач вважає, що наведені обставини підтверджують факт систематичного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому просить суд позбавити відповідачку батьківських прав стосовно доньок та стягнути з неї на користь позивача аліменти на утримання дітей.
Ухвалою судді Підволочиського районного суду Тернопільської області від 10 липня 2024 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 09 серпня 2024 року було зарито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті та призначено дату судового засідання.
02 жовтня 2024 року до суду надійшла заява представниці позивача про зменшення позовних вимог, згідно змісту якої, представниця позивача просила позбавити відповідачку батьківських прав стосовно однієї з доньок - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі зміною поведінки відповідачки стосовно іншої доньки - ОСОБА_5 та бажанням ОСОБА_4 поїхати до матері за межі України.
Представниця позивача - адвокат Драус О.О. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, згідно змісту якої просила справу розглядати за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала, просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась повторно, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом надсилання судових повісток. Відзив на позов, жодних заяв чи клопотань до суду не подавала.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору представник орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити.
У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи відповідно до положень ч.2 ст.247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За згодою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач та відповідачка з 29 травня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 01 серпня 2023 року було розірвано.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15 квітня 2010 року сторони у даній справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 15 квітня 2010 року сторони у даній справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно копії довідки виконкому Підволочиської селищної ради Тернопільської області №221 від 22 травня 2024 року, разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають: колишня дружина ОСОБА_2 (не проживає), дочка ОСОБА_3 2010 року народження та дочка ОСОБА_4 2010 року народження.
Згідно копії акту обстеження умов проживання №211 від 16 травня 2024 року, встановлено, що ОСОБА_1 проживає в житловому будинку разом з двома неповнолітніми доньками ОСОБА_6 2010 року народження та ОСОБА_7 2010 року народження. ОСОБА_1 самостійно виховує дітей, з дружиною розлучений, колишня дружина проживає за межами країни тривалий термін.
Згідно копій довідок адміністрації Качанівського ліцею Підволочиської селищної ради Тернопільської області, №01-27/41 та 01-27/42 від 17 травня 2024 року, навчанням та вихованням доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 займається батько, матір участі у навчанні та вихованні дітей не бере.
Згідно листа-відповіді першого заступника голови Підволочиської селищної ради Тернопільської області №П-501/140 від 18 червня 2024 року, встановлено, що ОСОБА_2 тривалий час перебуває за межами України, участі у шкільному житті дітей не приймає, лікуванням дітей не займається. Матір попереджено про можливість позбавлення її батьківських прав. Крім того, мати дітей надала начальнику служби у справах дітей заяву про те, що вона не забезпечує дітей, не планує приїжджати і просить її позбавити батьківських прав стосовно однієї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , 1991 року народження, зареєстрованої в с. Качанівка Тернопільського району Тернопільської області щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідність його інтересам дітей, затвердженого рішенням виконавчого комітету Підволочиської селищної ради Тернопільської області №212 від 09 серпня 2024 року, у зв`язку із тим що мати свідомо нехтує обов`язками щодо утримання і виховання дітей, не проявляє діте, нге проявляє турботи про їх здоров`я та фізичний розвиток, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей, орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , 1991 року народження, батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідає інтересам дітей.
Згідно поданої заяви про зменшення позовних вимог, позивач вказує, що відповідачка змінила свою поведінку стосовно доньки ОСОБА_4 , а донька, в свою чергу, хоче поїхати до матері за межі України. Таким чином, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, з урахуванням їх зменшення та вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» (далі - Постанова ВСУ) ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до п.15 вказаної Постанови ВСУ позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.
З досліджених судом доказів, підтверджується свідоме нехтування відповідачкою своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ухилення нею від її виховання, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, дозвілля.
З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення ОСОБА_8 батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Оскільки відповідачка ОСОБА_2 на думку суду не може позитивно впливати на виховання та розвиток дитини, свідомо самоусунулася від прийняття участі в її житті та спілкуванні з нею. Зв`язків з дитиною не підтримує, не цікавиться його вихованням та навчанням, не надає матеріальної допомоги на утримання. Крім того не надала будь-яких заперечень, щодо позову, в судові засідання жодного разу не з`явилася. Ці обставини свідчать про невиконання відповідачкою батьківських обов`язків, закріплених частинами 1-3 статті 150 Сімейного кодексу України.
Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідачка виконує свої обов`язки щодо виховання дитини або які б свідчили про поважність причин невиконання нею своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини.
Оцінюючи викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_9 .
Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на утримання дитини. Враховуючи дані положення законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини.
Частиною 1 ст.8Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці.
У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
В силу вимог ч.2 ст.166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Відповідно до вимог ст.182 цього Кодексу при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Враховуючи, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідачки аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, суд вважає за можливе задовольнити вказану позовну вимогу в повному обсязі.
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача, таким чином з відповідачки на користь позивача та держави слід стягнути сплачений позивачем судовий збір відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись, ст.ст.12, 76, 77, 81, 82, 141, 259, 263, 265-268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Підволочиської селищної ради Тернопільської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, починаючи з 02 липня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір в сумі 1211(одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Н.Б. Сташків