РІШЕННЯ

іменем України

(повний текст)

30 жовтня 2024 рокуСправа №451/869/24
Провадження № 2/451/332/24

Радехівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Патинок О.П.

секретаря судового засідання Ференс І.І.

Справа № 451/869/24

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радехів в порядку загального позовного провадження шляхом проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, -

з участю представника позивача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

встановив:

27.06.2024 представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до Радехівського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна набутого у шлюбі.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Радехівського районного суду Львівської області шлюб, який був зареєстрований 27.07.2024 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. У шлюбі сторонами був придбаний транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN», моделі «GOLF» 2010 року випуску, колір червоний, тип загальний легковий універсал, об`єм двигуна 1598, VIN код: НОМЕР_1 , державний номер: НОМЕР_2 , який оформлений відповідно до договору купівлі-продажу на відповідача. Враховуючи неможливість використання спірного транспортного засобу спільно, позивачка звертається до суду з вимогою про його поділ шляхом виділення транспортного засобу у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на спірний транспортний засіб. Просить суд визнати автомобіль марки «VOLKSWAGEN», моделі «GOLF» 2010 року випуску, колір червоний, тип загальний легковий універсал, об`єм двигуна 1598, VIN код: НОМЕР_1 , державний номер: НОМЕР_2 спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ); виділити ОСОБА_2 автомобіль марки «VOLKSWAGEN», моделі «GOLF» 2010 року випуску, колір червоний, тип загальний легковий універсал, об`єм двигуна 1598, VIN код: НОМЕР_1 , державний номер: НОМЕР_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості автомобіля марки «VOLKSWAGEN», моделі «GOLF» 2010 року випуску, колір червоний, тип загальний легковий універсал, об`єм двигуна 1598, VIN код: НОМЕР_1 , державний номер: НОМЕР_2 , в сумі 151 575 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. та судовий збір у розмірі 1515,75 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2024 вищезазначену справу передано до розгляду судді Патинок О.П.

28.06.2024 до ВАДР ГУ ДМС України у Львівській області направлено запит щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

01.07.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру надійшла відповідь № 669572 щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

Ухвалою судді від 01.07.2024 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

18.07.2024 в підготовчому засіданні протокольно оголошено перерву за клопотанням представника відповідача.

23.07.2024 представником відповідача ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, де останній вказує, що автомобіль марки «VOLKSWAGEN», модель «GOLF», 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_2 дійсно є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тобто з цією позовною вимогою відповідач погоджується. Проте, з іншими позовними вимогами ОСОБА_2 не погоджується та їх не визнає. Зокрема, вказує, що позивачкою не зазначається, якими саме діями відповідач чинить перешкоди в користуванні спірним автомобілем, а лише формально вказує що перебуває за кордоном і не має можливості ним користуватись. Позивачка не зверталась до відповідача і за узгодженням вартості автомобіля, а тому не намагалась досягнути згоди щодо поділу спільного майна, виходячи з презумпції рівності часток подружжя. Зазначає, що представником позивачки в позовній заяві зазначається, що «позивачка не має можливості користуватися спірним автомобілем, оскільки перебуває за кордоном, погоджується та бажає отримати за нього відповідну грошову компенсацію». З наведеного вбачається, що єдиною перешкодою в користуванні автомобілем позивачкою є лише її перебування за кордоном, що не позбавляє її права безперешкодно користуватись спірним транспортним засобом. В свою чергу вважає за потрібне зазначити, що відповідач не користується автомобілем, оскільки позбавлений права керування транспортними засобами на строк 1 рік, згідно постанови Радехівського районного суду Львівської області (Справа № 451/1076/22 Провадження № 3/451/626/22) від 18 жовтня 2022 року. Посилаючись на положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» стверджує, що позивачкою не надано доказів про створення відповідачем перешкод в спільному користуванні спірним транспортним засобом, можливості реального поділу автомобіля, в тому числі звернення до відповідача з метою досудового врегулювання спору, а також обґрунтування підстав його виділу відповідачу, згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а тому вважає, що позов підлягає задоволенню частково, та просить суд про наступне: 1). Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, набутого у шлюбі - задовольнити частково, а саме визнати транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN», модель «GOLF», 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_2 об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; виділити ОСОБА_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя, - у приватну власність 1/2 ідеальну частку транспортного засобу «VOLKSWAGEN», модель «GOLF», 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ; виділити ОСОБА_2 , в порядку поділу спільного майна подружжя - у приватну власність 1/2 ідеальну частку транспортного засобу «VOLKSWAGEN», модель «GOLF», 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_2 ; транспортний засіб «VOLKSWAGEN», модель «GOLF», 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_2 - залишити у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; в іншій частині позовних вимог відмовити. 2). Понесені відповідачем судові витрати просить покласти на сторону позивача в розмірі пропорційно до суми задоволених позовних вимог в порядку ст. 141 ЦПК України.

30.07.2024 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де представник позивача, зокрема, щодо вчинення перешкод у користуванні зазначає, що на момент подання позовної заяви і на сьогодні доступу до авто та документів у позивачки немає. Вона не має довіреності на право керування авто, технічного паспорту, також не призначена належним користувачем авто, що не дозволяє їй повноправно ним користуватися. Фактично, відповідач підтверджує, що автомобіль перебуває у гаражі на території приватної власності третьої особи, та не є доступним для позивачки. Щодо твердження представника відповідача про неможливість користуватись автомобілем, оскільки відповідач позбавлений права керування транспортними засобами на строк 1 рік, вказує, то по-перше, постанова набрала законної 28 жовтня 2022 року, а відповідач позбавлений права керування транспортними засобами на строк 1 рік відповідно до неї. По-друге, тимчасове позбавлення відповідача права керування транспортним засобом жодним чином не впливає на реалізацію права власності сторін. Щодо презумпції рівності часток та вартості спірного майна, вказує, що з метою визначення вартості автомобіля, позивачка замовила експертну оцінку, яка була надана суду та відповідачу. В свою чергу, подаючи відзив на позовну заяву, відповідач жодним чином не оспорив вартість спірного транспортного засобу, не клопотав про призначення відповідних експертиз, не забезпечив подання доказів, які б свідчили про вартість відмінну від запропонованої у Звіті про оцінку майна, що поданий позивачкою. Позивачка жодним чином не оспорює презумпцію рівності часток, про що свідчать позовні вимоги, за якими вимагається виключно компенсація половини вартості транспортного засобу відповідно до поданого ними Звіту про оцінку майна. Щодо умов для призначення компенсації за половину вартості спірного майна, посилаючись на пункти 43-45 Постанови від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 у схожому спорі Велика Палата Верховного Суду, зазначає, що, позивачка вже виразила згоду на отримання грошової компенсації у розмірі половини вартості спірного транспортного засобу. Згода її колишнього чоловіка не вимагається, оскільки саме йому зі змісту позовних вимог має залишитися транспортний засіб. Крім того, попереднє внесення грошової суми на депозитний рахунок суду, вимагалось би виключно, якщо б сама позивачка вимагала присудження транспортного засобу собі і погоджувалася б виплатити компенсацію відповідачу. Щодо формулювання позовних вимог відповідачем, посилаючись на норми ЦК України, зазначає, що відповідач не вправі поза межами зустрічного позову, зокрема, у відзиві на позовну заяву, заявляти по суті позовні вимоги. Враховуючи наведене вище, просить задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

17.09.2024 в підготовчому засіданні протокольно оголошено перерву до 24.09.2024, витребувано від сторони відповідача копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

17.09.2024 представником відповідача ОСОБА_4 подано копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

24.09.2024 в підготовчому засіданні оголошено перерву для можливого врегулювання спору шляхом укладення мирової угоди.

03.10.2024 ухвалою Радехівського районного суду Львівської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, її інтереси згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги представляє адвокат Бурдига В.О.

Представник позивача ОСОБА_3 будучи присутнім в залі судових засідань в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримав та надав суду аналогічні пояснення тим, які викладені у позовній заяві, просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні просив про часткове задоволення позовних вимог, зокрема із підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Відповідач в судове засідання не з`явився, його інтереси згідно ордеру на надання правничої (правової) допомоги представляє адвокат Фрей А.В., який повідомив про перебування відповідача у ЗСУ. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі Збройних Сил України, однак із врахуванням заяви представника відповідача, який у судовому засіданні вказав, що його позиція у справі повністю узгоджена з відповідачем у справі - ОСОБА_2 та просить суд провадження у справі не зупиняти, тому суд проводить розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши подані докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що згідно повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 02.07.2022 ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , зареєстрували шлюб 27.07.2014 у Виконавчому комітеті Яструбичівської сільської ради Радехівського району Львівської області, про що зроблено відповідний актовий запис №3. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини « ОСОБА_7 » (а.с.11).

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 04.12.2023, яке набрало законної сили 04.01.2024 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.12-16).

Як вбачається із Витягів з Єдиного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 30.05.2024, 31.05.2024 та свідоцтва про рестрацію транспортного засобу, серії НОМЕР_4 транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN», модель «GOLF», 2010 року випуску, колір червоний, тип загальний легковий універсал, об`єм двигуна 1598, VIN код: НОМЕР_1 зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.17-18;142).

Відповідно до відповіді заступника начальника РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях С.Гапонько №31/28 копії документів, що стали підставою для реєстрації 17.10.2019 автомобіля «VOLKSWAGEN GOLF», 2010 року випуску за гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надати немає можливості, оскільки останні знищено в зв`язку із завершенням термінів зберігання (а.с.19).

Ринкова ціна автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLF», державний номер НОМЕР_2 , 2010 року випуску з урахуванням технічного стану, умов зберігання, комплектації становить: 303750 (триста три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень станом на дату оцінки 31.05.2024, що підтверджується звітом про оцінку майна (а.с.21-47).

Згідно постанови Радехівського районного суду Львівської області (Справа № 451/1076/22 Провадження № 3/451/626/22) від 18 жовтня 2022 року ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.24-27).

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України - об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 65 СК України визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Як зазначено у ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 70 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що автомобіль марки «VOLKSWAGEN», моделі «GOLF» 2010 року випуску, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії № НОМЕР_4 , зареєстрований за ОСОБА_2 , є спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що не заперечується сторонами по справі, тому кожен із сторін має право на 1/2 частку цього автомобіля.

Відповідно до положень ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11).

Зі змісту п. п. 23, 24 вказаної постанови Пленуму ВСУ вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Позивач в позовній заяві вказала, що автомобіль марки «VOLKSWAGEN», модель «GOLF», 2010 року випуску перебуває у повному розпорядженні і користуванні ОСОБА_2 , тому просить стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію в розмірі 1/2 вартості автомобіля.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1 та 2 ст. 71 СК України).

Згідно ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Частинами 1 та 2 статті 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

В постанові Верховного Суду від 10 червня 2022 року у справі № 544/856/20 зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Позивач ОСОБА_1 визначила вартість автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLF», державний номер НОМЕР_2 , 2010 року випуску, згідно висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки, суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «КЕТО ГРУП». Ринкова вартість автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLF», державний номер НОМЕР_2 , станом на 31.05.2024 становить - 303750 гривень. Доказів на спростування наданого позивачем розміру дійсної вартості легкового автомобіля марки «VOLKSWAGEN GOLF», державний номер НОМЕР_2 , 2010 року випуску ОСОБА_2 не надано, та будь-яких доказів на підтвердження іншої ринкової вартості автомобіля суду з боку відповідача надано не було, як і не заявлено клопотання про проведення у справі судової автотоварознавчої експертизи для визначення вартості автомобіля.

При цьому представник відповідача не погоджуючись із позовом посилається на п.25 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», де зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Проте, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивачки відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Крім того, внаслідок його виділення у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Тому окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту. Частини четверта та п`ята статті 71 СК України не передбачають обов`язкову згоду відповідача на присудження позивачеві грошової компенсації замість частки останнього у праві спільної сумісної власності на майно, а також не передбачають обов`язкове внесення позивачем на депозитний рахунок суду грошової компенсації у спорах, у яких про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності й отримання компенсації на свою користь просить позивач.

Щодо тверджень представника відповідача про відсутність перешкоди користування транспортним засобом ОСОБА_1 , суд зазначає, що транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN», моделі «GOLF» 2010 року випуску, зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 , такий автомобіль фактично перебуває на території (приватній власності) його батьків, що ускладнює доступ позивача до користування даним транспортним засобом.

Щодо позиції відповідача про часткове задоволення позову, суд зазначає, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із подружжя, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі. Але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, усупереч частинам першій і сьомій статті 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21.

З урахуванням наведеного, ураховуючи, що сторони у справі (колишнє подружжя) не домовилися про порядок поділу спільного майна, беручи до уваги, що транспортний засіб зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 та фактично перебуває на території (приватній власності) батьків відповідача, що підтверджено представником відповідача у судовому засіданні, тому спільне користування таким транспортним засобом є неможливим.

Також, щодо вимог представника відповідача у відзиві на позовну заяву про виділення у приватну власність 1/2 ідеальної частки транспортного засобу VOLKSWAGEN», моделі «GOLF» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та про залишення у спільній частковій власності даного транспортного засобу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . суд зазначає, що позов розглядається в межах заявлених позивачем вимог, із зустрічним позовом відповідач не звертався, а тому питання щодо виділення у приватну власність 1/2 ідеальної частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та про залишення у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рамках цивільної справи № 451/869/24 не вирішується.

Покликання відповідача про відсутність у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України "Про виконавче провадження"). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.

Із врахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль був набутий сторонами під час перебування в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні; а також, з урахуванням того, що позивачка не має можливості користуватись транспортним засобом і згодна одержати від відповідача матеріальну компенсацію за належну їй частку автомобіля, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль підлягає поділу між сторонами у справі шляхом виділення відповідачу спірного транспортного засобу із стягненням з відповідача на користь позивачки 1/2 частини його вартості.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача в користь позивача підлягає розмір судових витрат.

У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню в користь позивача 1515,75 гривень судового збору.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди зобов`язані застосовувати як джерело права практику Європейського суду з прав людини, надалі ЄСПЛ.

В свою чергу ЄСПЛ у своїй практиці визначає поняття «фактично понесені витрати на сплату гонорару» (див., наприклад, рішення від 16.02.2012 у справі «Савін проти України», п. 97; рішення від 07.11.2013 у справі «Бєлоусов проти України», п. 115), не лише ті витрати, яким є документальне підтвердження, а і ті, які за умовами договору з адвокатом клієнт має сплатити як гонорар.

Наведена практика ЄСПЛ цілком узгоджується з приписами п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, щодо доказування обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та адвокатом Бурдига В.О. 31.05.2024 укладено договір про надання правничої допомоги №83-2024 (а.с.48-50).

На підтвердження розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвокатом Бурдигою В.О., окрім договору №83-2024 від 31.05.2024, додано акт прийняття наданих послуг №1 від 19.06.2024 відповідно до договору про надання правничої допомоги №83-2024 (а.с.51), квитанцію №6530-АМС9-1СВР-РОТ9 від 02.06.2024 (а.с.52), ордер про надання правничої (правової) допомоги №1138125 від 18.06.2024 (а.с.56), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВН №000946 від 26.08.2022 (а.с.57).

При цьому суд враховує правовий висновок Об`єднаної палати Верховного Суду висловлений у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 про те, що витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

Виходячи із встановленої реальності участі адвоката та його необхідності, а також з урахуванням очевидної неспівмірності заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги задекларовані в п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України і усталеній практиці у вищевказаних рішеннях ЄСПЛ принципи пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу до 3 000 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 211, 258, 259, 263, 265 ЦПК України суд, -

ухвалив:

задовольнити позов.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - автомобіль марки «VOLKSWAGEN», моделі «GOLF» 2010 року випуску, колір червоний, тип загальний легковий універсал, об`єм двигуна 1598, VIN код: НОМЕР_1 , державний номер: НОМЕР_2 .

Виділити ОСОБА_2 у власність автомобіль марки «VOLKSWAGEN», моделі «GOLF» 2010 року випуску, колір червоний, тип загальний легковий універсал, об`єм двигуна 1598, VIN код: НОМЕР_1 , державний номер: НОМЕР_2 та стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію замість частки ОСОБА_1 у спільному майні подружжя 1/2 вартості автомобіля марки «VOLKSWAGEN», моделі «GOLF» 2010 року випуску, колір червоний, тип загальний легковий універсал, об`єм двигуна 1598, VIN код: НОМЕР_1 , державний номер: НОМЕР_2 у розмірі 151 575 (сто п`ятдесят одна тисяча п`ятсот сімдесят п`ять) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень та судовий збір у розмірі 1515,75 (одна тисяча п`ятсот п`ятнадцять гривень, 75 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Представник відповідача: ОСОБА_4 , юридична адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 30.10.2024.

Головуючий суддяПатинок О. П.