Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2903/24
Провадження № 2/553/1414/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25.09.2024м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави в складі:

головуючоїсудді Крючко Н. І.,

при секретарі Компанієць А. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей та відсутності участі у вихованні та утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому зазначалось, що протягом тривалого часу сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, відсутність взаєморозуміння розходження поглядів на сімейні відносини та виховання дітей призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, сторони з січня 2024 року проживають окремо, припинено ведення спільного господарства. Тому, на підставі вищевикладеного, позивач вважає за необхідне розірвати шлюб.

При цьому позивач просив встановити факт того, що він самостійно виховує та повністю утримує своїй неповнолітній дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як протягом тривалого часу відповідач дітьми не опікується, участі у вихованні та утриманні не бере, не цікавиться навчальним процесом у школі, перебігом відвідування додаткових гуртків, психологічним станом дітей.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, але надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, та вказала, що після розірвання шлюбу прізвище змінювати не бажає.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уклали шлюб, що зареєстрований у Щербанівській сільській раді Полтавського району Полтавської області за відповідним актовим записом №36 від 31 травня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Після одруження відповідачка змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 ».

За час шлюбу у подружжя народились сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 1082 від 12.11.2008 року, що зареєстрований у Київському відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження № 20 від 09.01.2019 року, що зареєстрований у Київському районному у місті Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Із матеріалів справи слідує, що з січня 2024 року і по сьогоднішній день ведення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільного господарства припинено, сумісне проживання не ведеться, і оскільки відповідач ухиляється від будь-якого підтримання відносин, позивач наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до положення ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення.

Разом із тим, позивач просив встановити факт того, що він самостійно виховує та повністю утримує неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як протягом тривалого часу відповідач дітьми не опікується, участі у вихованні та утриманні не бере, не цікавиться навчальним процесом у школі, перебігом відвідування додаткових гуртків, психологічним станом дітей. При цьому у позовній заяві зазначив, що метою встановлення такого факту є повноцінне здійснення батьківства в інтересах дітей та для захисту своїх прав та законних інтересів, адже позивач, без згоди матері, не може змінити місце реєстрації дітей, не може самостійно приймати рішення щодо лікування неповнолітніх та не може влітку відправити дітей в табір для відпочинку за кордон з однолітками, оскільки для цього також необхідна письмова згода обох батьків, яка підлягає нотаріальному посвідченню.

Ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

На переконання суду, виходячи із доказів, що містяться в матеріалах справи, позивач довів, що як відвідуванням школи, так і додаткових гуртків (та вихованням в цілому синів, займається він безпосередньо вже більше року. Позивач повністю утримує синів та самостійно їх виховує, зокрема готує дітям їжу, купує їм одяг, взуття залежно від сезону, іграшки, подарунки; сплачує послуги медичні послуги та додаткові гуртки для їх розвитку.

При цьому позивачем суду надані Довідки про участь батьків у начальному процесі ОСОБА_8 з дошкільного навчального закладу Полтавський заклад дошкільної освіти (ясла садок) №82 «Оленка» та ОСОБА_9 з ліцею №13 «Успіх», де зазначено, що батько дітей спілкується з викладачами та керівництвом навчальних закладів, цікавиться навчальним процесом.

З матеріалів справи вбачається, що сини ОСОБА_10 та ОСОБА_11 займаються футболом, яких привозить на заняття до стадіону «Ворскла» батько ОСОБА_1 ..

Таким чином, наведені вище обставини справи та матеріали справи вказують, що мати синів ОСОБА_2 у навчальному процесі дітей синів - Платона та ОСОБА_11 участі не приймає.

Наведені вище фактичні обставини справи були підтверджені письмовими поясненнями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , наданих на адресу суду, в яких вказано, що відповідач ОСОБА_2 з січня 2024 року не проживає з позивачем ОСОБА_1 та дітьми ОСОБА_14 , 2008 року народження та ОСОБА_15 , 2018 року народження, та на даний час орендує окремо квартиру. Діти проживають разом з батьком ОСОБА_1 та перебувають повністю на його утриманні. Батько дітей ОСОБА_1 повністю піклується про дітей, готує їжу, купляє речі, возить дітей на заняття та гуртки, в свою чергу мати дітей ОСОБА_2 участі у вихованні та утриманні дітей не приймає.

Позивач також підтвердив свій майновий стан та спроможність утримувати дитину, наданими суду квитанціями, які він особисто сплачував для утримання дітей.

Згідно зі ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Так, згідно з положень ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

При цьому майнового спору між подружжям на момент розгляду даної справи не заявлено.

Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, відповідачка проти розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем їхніх спільних неповнолітніх синів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заперечує, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 259, 263-265ЦПК України, ст. 110-112 Сімейного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та встановлення факту самостійного виховання та утримання дітей та відсутності участі у вихованні та утримання дітей задовольнити.

Розірвати шлюб, між громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та громадянкою України ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований у Щербанівській сільській раді Полтавського району Полтавської області за актовим записом №36 від 31 травня 2008 року.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , залишити ОСОБА_7 .

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) самостійно виховує та повністю утримує двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 1082 від 12 листопада 2008 року народження, що зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження № 20 від 09 січня 2019 року, що зареєстрований Київським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Встановити факт відсутності участі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) у вихованні та утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 1082 від 12.11.2008 року, що зареєстрований Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про народження № 20 від 09 січня 2019 року, що зареєстрований Київським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Полтавській області.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний термін.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиН. І. Крючко