ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 травня 2024 року

м. Харків

справа № 953/8661/21

провадження № 22-ц/818/425/24

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Маміної О.В. Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Носової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа СК ТДВ «МСК» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП, що спричинило смерть, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2023 року, ухвалене суддею Зуб Г.А.,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2021 року представник позивачів звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальні збитки в розмірі 54697,53 грн., моральну шкоду в розмірі 600000 грн., а всього 654697,53 грн.; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь відповідача ОСОБА_2 попередньо матеріальні збитки в розмірі 22870 грн., моральну шкоду в розмірі 900000 грн., а всього 922870 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що в провадженні Київського районного суду м. Харкова перебувала кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 286 і ч.1 ст. 135 КК України, яка за клопотанням сторони обвинувачення припинена відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та цивільні позови дружини загиблого ОСОБА_2 та його батька ОСОБА_1 залишені без розгляду із роз`ясненням права на звернення до суду в порядку цивільного судочинства. 03.12.2013 близько 05.14 на автодорозі в р-ні АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , керуючи ТЗ Шкода-Октавіа д.н. НОМЕР_1 , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що спричинило його смерть на місці ДТП. Після здійснення наїзду на пішохода водій з місця пригоди зник. Кримінальне провадження за ч.2 ст. 286 КК України повернуто для проведення експертизи, по ст. 135 КК України закрито у зв`язку із закінченням строку давності. Внаслідок вказаного позивачам було завдано неповноправної шкоди. Матеріальні збитки позивачу ОСОБА_1 складаються з витрат пов`язаних із загибеллю сина, організацією його похорону і поминання, при цьому витрати на похорони склали 12517,53 грн., за виготовлення гранітних деталей пам`ятника сплачено 25000 грн. Також понесені наступні витрати: відспівування в церкві 200 грн., панахида 500 грн., квіти, вінки 500 грн., поминки в кафе 9240 грн., замовлення автобуса- 1200 грн. (1 год. *200 грн.), поминки на 40 днів у кафе 5000 грн., замовлення пиріжків 240 грн., покупка цукерок 300 грн., а всього 54697,53 грн. Матеріальні збитки відповідачу ОСОБА_2 складаються з витрат пов`язаних із загибеллю чоловіка, організацією його похорону, поминань, замовлення пам`ятника, та становлять 22870 грн. Також позивачам внаслідок вказаного була заподіяна моральна шкода, яку позивач ОСОБА_1 оцінює в 600000 грн., позивач ОСОБА_2 оцінює в 900000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави судовий збір в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачів просить рішення суду першої інстанції змінити, та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що внаслідок скоєного злочину ОСОБА_3 ОСОБА_2 втратила чоловіка, тому шкода заподіяна сім`ї загиблого є непоправною. Матеріальні збитки, завдані дружині загиблого складаються з витрат, пов`язаних із загибеллю чоловіка, організацією його похорону, поминів, замовлення пам`ятника. Моральна шкода заподіяна їй складається з втрат немайнового характеру внаслідок моральних і фізичних страждань від протиправного позбавлення життя чоловіка і відмови відповідача добровільно відшкодувати шкоди. Фізичні страждання полягають у безсонні, головних болях, занепаді сил і витрати життєвої енергії.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи страждання та переживання позивачів, та те, що відповідач є не працевлаштованим, та має на утриманні дружину та малолітню доньку, є інвалідом ІІ групи, вважає, що розумним і справедливим буде присудження позивачам на відшкодування моральної шкоди по 100 000 грн. кожному.

Колегія суддів не погоджується в повній мірі з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що він 03.12.2013р. приблизно о 05.00 годин керуючи автомобілем «Шкода Октавія» р.н. НОМЕР_1 та рухаючись зі сторони вул. Ак.Павлова по вул. Блюхера в бік вул. Ак.Барабашова у м.Харкові, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який перетинав проїжджу частину зліва направо, по ходу руху автомобіля. Після наїзду, водій ОСОБА_6 , суб`єктивно усвідомлюючи, що своїми діями поставив потерпілого ОСОБА_5 в небезпечне для життя становище, нехтуючи моральними і правовими нормами, які передбачають надання допомоги людям, що перебувають у небезпечному для життя стані, та маючи можливість надати таку допомогу, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди, свідомо залишив потерпілого ОСОБА_5 в небезпечному для життя становищі. Причиною смерті потерпілого ОСОБА_5 стала тупа травма голови і грудної клітини з переломом ребер, кісток черепа , розвитком шоку. Дії ОСОБА_6 були кваліфіковані за ст. 135 ч.1 КК України.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.08.2019, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 23.01.2020, ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за ст.135 ч.1 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001320 від 03.12.2013 по обвинуваченню ОСОБА_6 , за ст.135 ч.1 КК України - закрито у зв`язку закінченням строків давності. Цивільні позови ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_6 залишено без розгляду, із роз`ясненням позивачам права звернення до суду в порядку цивільного провадження.

Позивачі по справі були визнані потерпілими у кримінальному провадженні за № 0001320 від 03.12.2013, оскільки ОСОБА_1 є батьком померлого ОСОБА_5 , а ОСОБА_2 його дружиною.

Кримінальне провадженні внесене до ЄРДР за №0000904 від 14.10.2014, порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, тобто за фактом ДТП, на даний час перебуває на стадії досудового розслідування, оскільки в судовому засіданні встановлено, що постанова про закриття кримінального провадження від 21.12.2021 скасована ухвалою слідчого судді.

Як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу автомобіля «Шкода Октавія» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у СК ТДВ «МСК», що підтверджується Полісом від 12.06.2013 року.

Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» гарантовано, що загальний розмір страхового відшкодування особам, зазначеним у цій статті, у виді моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Тобто цей розмір страхового відшкодування є мінімальним.

Оскільки моральна шкода позивачів перевищує розмір, який би покривався страховим відшкодуванням, суд першої інстанції вірно стягнув решту з відповідача.

Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинуваті володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, покладається на володільця джерела. Правила частини другої статті 1187 ЦК України передбачають, що володільцем джерела підвищеної небезпеки є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб (частина третя статті 23 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема, фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

Встановивши, що ОСОБА_5 був сином позивача ОСОБА_1 та чоловіком ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що заподіяна позивачам моральна шкода внаслідок загибелі ОСОБА_5 підлягає відшкодуванню відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно, з огляду на приписи ст. 1193 ЦК України, врахував той факт, що потерпілий перетинав проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу у темну пору доби і був одягнений у темний одяг, крім того, потерпілий перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів з урахуванням вимог розумності і справедливості, обставин справи, погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивачів по 100 000 грн кожному на відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальних збитків, суд першої інстанції зазначав, що вартість матеріальних збитків, які завдані позивачам складають в загальному розмірі 77567,53 грн., тобто в межах ліміту відповідальності страховика, та враховуючи, що існує судовий спір щодо стягнення страхового відшкодування, тому вказані вимоги є передчасними, та на даний час задоволенню не підлягають.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим, оскільки суд мав можливість зупинити провадження у справі до розгляду спору щодо стягнення страхового відшкодування, якщо вважав, що висновки суду у тій справі вплинуть на результат цього судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

У ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно вказаного Закону є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. ст. 3, 5 Закону).

Відповідно до ч. 27.3 ст. 27 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загальний розмір такого страхового відшкодування становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку , і виплачується рівними частинами.

Як вбачається з позову, матеріальні збитки позивачу ОСОБА_1 складаються з витрат пов`язаних із загибеллю сина, організацією його похорону і поминання, при цьому витрати на похорони склали 12517,53 грн., за виготовлення гранітних деталей пам`ятника сплачено 25000 грн. Також понесені наступні витрати: відспівування в церкві 200 грн., панахида 500 грн., квіти, вінки 500 грн., поминки в кафе 9240 грн., замовлення автобуса- 1200 грн. (1 год. *200 грн.), поминки на 40 днів у кафе 5000 грн., замовлення пиріжків 240 грн., покупка цукерок 300 грн., а всього 54697,53 грн. Матеріальні збитки відповідачу ОСОБА_2 складаються з витрат пов`язаних із загибеллю чоловіка, організацією його похорону, поминань, замовлення пам`ятника, та становлять 22870 грн.

Позивачами, на підтвердження витрат на поховання надані докази, а саме: договір-замовлення № 331/с-3 на організацію та проведення поховання, рахунок від 16.03.2015 та від 10.06.2015 на виготовлення та встановлення пам`ятника, послуги «Ритуал» від 04.12.2013 року.

Відповідно до положення статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному законодавстві містяться правила відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника та ритуальні послуги, пов`язані з організацією поховання.

Зокрема, такими витратами є: оформлення документів, необхідних для поховання; перевезення тіла померлого до місця поховання; виготовлення та доставлення труни, купівля одягу та взуття для померлого, а також інших предметів, необхідних для поховання; підготовка та облаштування місця поховання; поховання або кремація.

Тобто, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу.

Згідно з пунктом 27.4. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Отже, у випадку, якщо було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, то у разі понесення таких витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, боржником у зобов`язанні щодо їх відшкодування є страховик (МТСБУ). При цьому, законодавцем встановлено межу щодо розміру відшкодування, і загальний розмір якого стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (пункту 27.4. статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 607/3451/16-ц (провадження № 61-24229сво18).

Що стосується витрат на поминальні обіди, які проводяться після поховання, то такі не є обов`язковою складовою процесу поховання померлої особи та не належать до витрат на поховання.

Крім того, доказів витрат, а саме відспівування в церкві 200 грн., панахида 500 грн., квіти, вінки 500 грн., поминки в кафе 9240 грн., замовлення автобуса- 1200 грн. (1 год. *200 грн.), поминки на 40 днів у кафе 5000 грн., замовлення пиріжків 240 грн., покупка цукерок 300 грн. матеріали справи не містять, а отже є недоведеними.

Отже, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, на нього не може бути покладена відповідальність, яка за вчасного і добросовісного звернення позивачів до страхової компанії була б відшкодована страховиком.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2,4, 12, 13, 81, 258-259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2023 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, мотивувальну частину рішення в цій частині викласти в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлено 28 травня 2024 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова