Справа № 541/1698/24
Провадження № 2/541/705/2024
У Х В А Л А

Іменем України

17 вересня 2024 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі головуючого - судді Шатілової Л.Г., за участю секретаря судового засідання Гуриної В.М., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Миргород в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Гіль Дмитро Володимирович

в с т а н о в и в:

В провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області на розгляді перебуває вищевказана цивільна справа.

24.07.2024 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Продан І.О. надійшло клопотання в якому зазначено, що станом на 25.07.2024 року предмет спору відсутній, відповідач не вбачає належних та достатніх підстав для стягнення з неї судових витрат, понесених позивачем при зверненні з даним позовом до суду. Просила розгляд справи проводити у відсутність відповідача та його представника, ухвалити судове рішення за наслідками розгляду справи у відповідності до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК.

27.08.2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Долженко О.М. подала заяву в якій просила закрити провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від своїх позовних вимоги унаслідок задоволення їх позивачем після пред`явлення позову. Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати в сумі 19568,78 грн. Розглянути справу за відсутності позивача та його представника.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, заяв, клопотань до суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку з неявкою учасників справи.

Дослідивши надані клопотання сторін, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до принципу диспозитивності, закріпленого ст.13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

В п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України зазначено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

За змістом наведеної норми при відмові позивача від позову на користь позивача присуджується стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача у разі, якщо він не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Визнання позову чи добровільне задоволення вимог відповідачем після пред`явлення позову не звільняє його від відшкодування понесених позивачем судових витрат при ухваленні рішення або при закритті провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову з мотивів задоволення його вимог відповідачем.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі №461/4349/23 (провадження №61-1св24), тлумачення зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. Тобто друге речення частини третьої статті 142 ЦПК України повинно застосовуватися у системному зв`язку із першим реченням, де йдеться про відмову від позову позивача.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про відсутність підстав для неприйняття відмови позивача від позову.

Позивач скористався своїм процесуальним правом відмови від позову, оскільки відповідач реалізував своє право на спадщину. На підставі наведеного суд, приймаючи відмову позивача від позову, дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі та стягнення судових витрат.

Згідно з ч.3 ст.142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

У даній справи позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення понесених позивачем витрат з відповідача.

Позивач просив стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 5568,78 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14000,00 грн.

На підтвердження вказаних витрат суду надані: - копія договору про надання правової допомоги від 06.05.2024, укладеного між позивачем ОСОБА_1 адвокатом Долженко О.М.; розрахунок вартості послуг адвоката від 26.08.2024 року, згідно якого вартість послуг складає 14000,00 грн., копії квитанції від 06.05.2024 та 26.08.2024 про сплату ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 14000,00 грн. згідно договору від 06.05.2024 року, копія акту виконаних робіт від 26.08.2024 року.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Згідно із висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 713/1890/21, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04, пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.06.2023 в цивільній справі № 357/8277/19).

Оцінюючи питання обґрунтованості та співмірності витрат позивача на правову допомогу адвоката, суд керується наступним.

Згідно з вказаним вище актом приймання-передачі наданих послуг від 26.08.2024, позивач сплатив адвокату: 1000 грн. за консультацію клієнта з виниклого питання; 1000 грн вивчення документів по справі наданих клієнтом, 1000 грн. вивчення судової практики по питанню клієнта, 1000 грн. консультація, роз`яснення клієнту норм права та судової практики по справі.

Суд вважає, що вивчення документів по справі наданих клієнтом (п.2), вивчення судової практики по питанню клієнта (п.3), консультація, роз`яснення клієнту норм права та судової практики по справі по суті (п.4), консультація клієнта у зв`язку з діями відповідача по своїй суті є однією дією, тобто підготовка та виготовлення позову, у зв`язку з чим відсутні підстави для подвійної оплати вказаних послуг.

Крім того, було сплачено 1000 грн. за ознайомлення з матеріалами справи (п.6), 1000 грн. за участь в судових засіданнях (п.7), суд констатує , що представник позивача є користувачем системи «Електронний суд» і має безперешкодний доступ до матеріалів справи, а розгляд справи по суті не було розпочато, тому дані витрати вважає не обґрунтованими.

Враховуючи наведене, доводи відповідача та конкретні обставини даної справи, суд дійшов висновку, що витрати позивача на правничу допомогу адвоката у розмірі 7500,00 грн. відповідатимуть вимогам розумності, пропорційності і обґрунтованості, та зменшує розмір витрат позивача на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, до вказаної суми.

Позивачем був помилково сплачений судовий збір на інший рахунок, який не є рахунком для сплати судового збору при подачі позовної заяви, в з`язку з чим останній не підлягає стягненню з відповідача.

Стосовно клопотання представника відповідача, що станом на 25.07.2024 року предмет спору відсутній, суд відхиляє, оскільки встановлено, що на час відкриття провадження у цій справі між сторонами існував спір, який в подальшому припинив своє існування, у зв`язку з добровільним виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, тому законних підстав для закриття провадження з підстав відсутності предмета спору не має.

Керуючись ст.ст. 13, 15, 19, 133, 137, 141, 142, 206, 255, 353, 354 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Прийняти відмову від позову позивача ОСОБА_1 подану його представником адвокатом Долженко О.М.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку майна в порядку спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Гіль Дмитро Володимирович.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати на правову допомогу в сумі 7500 ( сім тисяч п`ятсот) гривень.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: Л. Г. Шатілова