ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8471/24 Справа № 205/1475/24 Суддя у 1-й інстанції - Федотова В. М. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів,

- за апеляційною скаргою Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

08.02.2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровськаз позовом до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилась дитина ОСОБА_3 . Батько дитини був записаний зі слів матері на підставні ст. 135 СК. У шлюбі між собою сторони не перебували. Позивач зазначав, що біологічним батьком дитини є відповідач ОСОБА_2 . Сторони однією сім`єю ніколи не проживали. Дитина проживає з позивачем, відповідач проживає окремо та періодично надає матеріальну допомогу на утримання дитини, однак останнім часом вона є нерегулярною та меншою за законодавчо встановлені норми.

У зв`язку з чим позивач просила визнати ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів задоволено.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08.02.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 1 211,20 грн. покладено на позивача ОСОБА_1 .

Стягнуто із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення батьківства та стягнення аліментів задоволено. П

Прізвище та по батькові малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2024 року не змінено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

22.07.2024 року від Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Піденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться вимога про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що при ухваленні рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська не враховано, що крім встановлення батьківства виникне необхідність внесення змін до актового запису про народження дитини, а саме: відповідно до п.п. 2.16.7 п. 2.16 розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. У рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року у справі № 205/1475/24 про встановлення батьківства та стягнення аліментів, не зазначено щодо внесення змін до актового запису про народження дитини, а встановлено лише факт батьківства.

Крім того, у своїх додаткових поясненнях від 06.07.2024 року Амур-Нижньодніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Піденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просив скасувати додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2024 року, оскільки зміна по батькові дитини є порушенням частини першої статті 147 Сімейного кодексу України - по батькові дитини визначається за іменем батька. У ОСОБА_5 по батькові згідно актового запису про народження значиться ОСОБА_6 , а батьківство визнає ОСОБА_2 , тому залишення по батькові дитині ОСОБА_6 є порушенням законодавства.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України не надходило.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Представник Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гермаш А.В., доводи апеляційної скарги підтримала.

Представник ОСОБА_1 адвокат Карлаш І.А. проти задоволення апеляційної скарги не заперечував.

Відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи (а.с.126, 128), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

Батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у свідоцтві про народження записані ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (а.с. 7).

Дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, що не заперечувалось відповідачем.

Таким чином, оскільки на момент народження дитини позивач та відповідач не перебували у шлюбі, відомості про батька записані за вказівкою матері.

Матеріали справи містять нотаріально посвідчену заяву відповідача ОСОБА_2 від 05.03.2024 року у якій відповідач підтвердив своє батьківство щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та погодився на виплату заявленого позивачем розміру аліментів.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Але з такими висновками колегія суддів апеляційного суду погодитись не може з огляду на таке.

Відповідно до статті 51 Конституції України сім, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України).

Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю сторін. Одним із способів захисту сімейних прав є встановлення правовідношення (частина друга статті 18 СК України).

Дитина має право знати своїх батьків (частина перша статті 7 Конвенції про права дитини).

У статті 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

У частині першій, другій статті 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття (частина третя статті 128 СК України).

Згідно зі статтею 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Та обставина, що питання визнання батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.

Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану.

Такі висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23).

Як уже зазначалося вище, кожна сторона повинна довести обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (статті 12, 76, 77, 81, 89 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Верховний Суд у постановах від 11 липня 2023 року у справі № 449/433/22 (провадження № 61-4176св23), від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18) вказував, що доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення від 07 травня 2009 року в справі Калачова проти російської федерації № 3451/05, § 34).

Верховний Суд у постановах від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23) зазначав, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

За змістом частини першої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Таким чином, висновок генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства.

Проте, судово-генетична експертиза у цій справі, що переглядається, проведена не була.

Крім того, позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме: листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Також, колегія суддів зауважує, що відповідно ч.2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Верховний суд у постанові від 29.11.2023 року у справі № 607/15704/22 зазначив, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши водночас обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Встановивши, що підстави для задоволення позову відсутні, суд апеляційної інстанції обґрунтовано не взяв до уваги факт визнання позову відповідачкою, зазначивши про це у своїй постанові.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить висновку, що у ході розгляду справи позивачем не було підтверджено належними доказами батьківства відповідача, тому апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що третьою особою у справі необхідно залучити відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який реєстрував народження дитини та ставити окрему вимогу в позовній заяві про внесення змін до актового запису про народження дитини.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, оскаржуване рішення місцевого суду не відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, тому колегія апеляційного суду вважає за можливе вийти за межі апеляційної скарги на підставі ч. 4 статті 367 ЦПК України, та частково задовольнитиапеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

У пункті 3 частині першій статті 270 ЦПК України зазначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткові рішення можуть прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

Враховуючи скасування рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року та втрату сили оскаржуваним додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2024 року, його необхідно скасувати, оскільки воно не може існувати окремо від основного рішення у справі по суті спору.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Як вбачається із позовної заяви було заявлено дві позовні вимоги: встановлення батьківства та стягнення аліментів.

За подання заяви про встановлення факту батьківства, заявнику (фізичній особі) необхідно сплатити судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (станом на 1 січня 2024 року - 605,60 грн.) (п.п. 4 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір").

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 5 ЗУ Про судовий збір, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі у справах про стягнення аліментів.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2024 року було відстрочено Амур-Нижньодніпровському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Піденного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) сплату судового збору в розмірі 1 816,80 грн. до ухвалення Дніпровським апеляційним судом судового рішення у даній справі.

Враховуючи викладене, оскільки при подачі позову ОСОБА_1 була звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви в частини стягнення аліментів, колегія суддів приходить висновку про стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі за подачу апеляційної скарги 908,40 грн. про встановлення батьківства.

Судові витрати (судовий збір) у розмірі 908,40 грн. за подання апеляційної скарги в частини стягнення аліментівкомпенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Амур-Нижньодніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2024 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства та стягнення аліментів залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908,40 грн.

Судові витрати (судовий збір) у розмірі 908,40 грн. за подання апеляційної скарги в частини стягнення аліментів компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 29.10.2024 року.

Судді: