Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2703/23 Головуючий у 1-й інст. Саланда О. М.
Категорія 96 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 283/2703/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 12 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Саланди О.М. у місті Малині,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась з даним позовом, в якому просила встановити факт її спільного проживання з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 18 липня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позов мотивувала тим, що вона проживала разом з ОСОБА_3 з 2008 року як дружина та чоловік, шлюб між ними не був зареєстрований, оскільки в цьому не було потреби. За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини, вони постійно проживали у будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку, робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту. Всі свята проводили в колі рідних та друзів. Чоловік ОСОБА_3 спілкувався з батьками та родичами позивачки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер у селищі міського типу Шкло Яворівського району Львівської області. У вказаному населеному пункті він перебував як курсант 3 навчального курсу школи загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 . Під час ранкового підйому 29 червня 2023 року ОСОБА_4 був виявлений без ознак життя. Вказане письмове сповіщення про його смерть їй було вручено, як цивільній дружині ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_3 офіційно з дружиною розлучився 17 липня 2008 року, тому вона просить встановити факт постійного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 18 липня 2008 року.

Факт спільного проживання однією сім`єю з чоловіком ОСОБА_3 підтверджуються численними світлинами, зробленим за період з 2008 року до червня 2023 включно, на яких зафіксований спільний відпочинок, святкування свят у колі друзів та сім`ї. 23 червня 2014 року вона з ОСОБА_3 придбали автомобіль «VOLKSWAGEN Transporter» у громадянина ОСОБА_5 , який був необхідний у сімейному господарстві. Вказаний факт оформлювали довіреністю, виданою на її ім`я та ім`я ОСОБА_3 .

У неї разом з ОСОБА_3 для зручності був спільний рахунок в AT «ПриватБанк», яким вони разом користувалися. Для прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_3 , зокрема вищевказаного будинку та іншого майна позивачці необхідно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. З цією метою вона звернулася до приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Житомирської області Гальченко Т.Г. Спадщину після смерті свого батька ОСОБА_3 також прийняв його рідний син ОСОБА_2 , який є відповідачем по вказаній справі. До майна померлого ОСОБА_3 заведена спадкова справа.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 12 березня 2024 року позов задоволено.

У поданій апеляційній скарзі, відповідач просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю та вирішити питання судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 надає позивачці право на спадкування 4 черги за законом, однак у силу статті 1258 ЦК України унеможливлює набуття нею права на спадщину за наявності спадкоємця першої черги, тобто не призводить до ефективного способу захисту .

Вважає, що рішення Малинського районного суду про встановлення факту проживання як чоловіка та жінки без шлюбу, який має на меті реалізацію прав у сфері спадкових правовідносин за наявності спадкоємця першої черги, який прийняв спадщину, не може призвести до поновлення її прав, отже, є неефективним.

У поданому відзиві, представник ОСОБА_6 адвокат Міхненко Т.І. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а судове рішення як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, - залишити без змін.

У судовому засіданні, представник відповідача адвокат Івашкевич О.Г. підтримала доводи апеляційної скарги та дала пояснення, які відповідають її змісту.

Позивачка та її представник адвокат Міхненко Т.І. апеляційну скаргу не визнали підтримали раніше поданий відзив.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи відповідач в судове засідання не з`явився, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у його відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Установлено, що згідно копії сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_4 від 29 червня 2023 року № 2156/1 ОСОБА_3 помер у селищі міського типу Шкло Яворівського району Львівської області. У вказаному населеному пункті він перебував як курсант 3 навчального курсу школи загальновійськової підготовки військової частини НОМЕР_1 . Під час ранкового підйому останній був виявлений без ознак життя (а.с.10).

Дані відомості також підтверджені копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер у віці 47 років ІНФОРМАЦІЯ_5 в смт. Шкло Яворівського району Львівської області (а.с.11).

Відповідно до приписів статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно пункту 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У своєму висновку, викладеному у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц (провадження №61-38901св18), Верховний Суд вказав, що обов`язковою умовою для визначення чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, є наявність спільного бюджету, спільної участі у придбанні майна для спільного користування, у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2023 року у справі № 372/3321/19 (провадження № 61-10538св22) зазначено, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Отже, основною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.

Із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 проживала разом і вела спільне господарство з ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 в період з 2002 року до дня смерті ОСОБА_3 (довідки Малинської міської ради № 818 від 13 липня 2023 року а.с.12).

Копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 підтверджено, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 розірвано 17 липня 2008 року (а.с.13).

Приватним нотаріусом Коростенського районного нотаріального округу Гальченко Т.Г. 06 липня 2023 року заведено спадкову справу за № 83/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . Оскільки ОСОБА_1 не надала документів, які б підтверджували факт перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , їй роз`яснено право встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до відкриття спадщини у судовому порядку (четверта черга спадкування за законом) (а.с.15).

Відповідно до копії довіреності від 23 червня 2014 року ОСОБА_5 доручив ОСОБА_3 та ОСОБА_1 самостійно діяти, представляти його інтереси у будь яких установах, організаціях та підприємствах, незалежно від їх організаційної форми та підпорядкованості, з питань, які будуть стосуватися експлуатації та розпорядження (продажу, міни, оренди, страхування, тощо) належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_4 , виданого Уманським МРЕВ Черкаської області 15 лютого 2003 року, автомобілем «VOLKSWAGTN Transporter», випуску 1985 року (а.с.16).

Згідно довідки AT «Приватбанк» від 06 листопада 2023 року картка для виплат Голд позивачки була додатковим електронним платіжним засобом до картки клієнта ОСОБА_3 (а.с.17).

Із копії спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 звернулась 06 липня 2023 року до приватного нотаріуса Гальченко Т.Г. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с.36).

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Коростенського районного нотаріального округу Гальченко Т.Г. від 12.12.2023 № 488/02-14 згідно спадкової справи № 83/2023, заведеної 06 липня 2023 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , 1976 року народження, одним із спадкоємців до майна померлого є його син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.69 зворот).

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 вказувала, що вона з 18 липня 2008 року по 29 червня 2023 року, проживала разом з ним однією сім`єю та були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права і обов`язки.

Відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За приписами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків ( стаття 76 ЦПК України)

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , як чоловіка та дружини, наявність у них взаємних прав і обов`язків, ведення спільного побуту. Зазначені обставини у суді першої інстанції підтвердили свідки, доводів про їх недостовірність апеляційна скарга не містить.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що відповідач є спадкоємцем першої черги після смерті батька і встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю не призведе до ефективного способу захисту інтересів позивача є безпідставними з огляду на таке.

Із позовної заяви та матеріалів справи убачається, що у період проживання позивача із ОСОБА_3 однією сім`єю, як чоловіка і дружина, останніми за спільні кошти було придбано рухоме та нерухоме майно.

Згідно приписів частини 1 статті 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними ( стаття 63 СК України).

А у відповідності до положень частин 1 та 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, позивач не позбавлена можливості вирішення питання визнання за нею права у спільній власності на майно, яке було придбане спільно із ОСОБА_3 при його житті. Тому встановлення факту проживання однією сім`єю із останнім має правове значення для захисту прав та охоронюваних законом інтересів позивачки.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не свідчать про порушення місцевим судом норм матеріального чи процесуального права при вирішенні даного спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Посилання щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 12 березня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 25 вересня 2024 року.