Номер провадження: 2/205/183/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12 грудня 2021 року між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 (далі Відповідач-1), як виконавцем, яка є працівником ФОП ОСОБА_3 (далі Відповідач -2) було укладено Договір №12/12 про надання послуг з придбання нерухомого майна (далі - Договір). Відповідно до п.2.1 вказаного договору виконавець зобов`язався надати юридичні послуги, а згідно п. 3.2 договору замовник зобов`язався оплатити послуги виконавця у розмірі 1 200 доларів США 00 центів. Відповідно до п. 7.4 цього Договору замовник вніс передоплату у розмірі 1 000 доларів США 00 центів. Сторони погодили, що договір діє з 12.12.2021 року по 28.02.2022 року (п.6.1 Договору).

Далі позивач зазначає, що ні у період до 28.02.2022 року, ні станом на даний час Договір купівлі продажу нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений не був ні з нею особисто, ні іншою вказаною нею особою. Більш того, у період з 12.12.2021 року по 28.02.2022 року відповідачі не надавали їй жодних доказів вчинення ними обумовлених Договором №12/12 від 12.12.2021 року дій, зокрема, передбачених п.2.1 вказаного Договору. Також, між позивачем та відповідачами не складались жодні акти прийому передачі виконаних послуг, а відтак позивач вважає, що передбачену договором послугу вона не отримала.

Позивач вказує, що вона неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою повернути їй отримані від неї грошові кошти у розмірі 1 000 доларів США 00 центів, однак, відповідачі вказані кошти повертати відмовляються.

У зв`язку з вищевикладеним Позивач змушена звернутися до суду та просити суд стягнути солідарно із ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 000 доларів США 00 коп., що за курсом НБУ станом на дату подання позову становить 36 568 грн. 60 коп., що були сплачені, як аванс за Договором №12/12 про надання послуг з придбання нерухомого майнавід 12.12.2021 року та судові витрати по справі.

Представником відповідача -2 - ФОП ОСОБА_3 адвокатом Мороз Кирилом Тарасовичем подано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , про стягнення коштів, в повному обсязі.

В обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що ФОП ОСОБА_3 не є стороною даного договору, оскільки не підписувала його, а безпосередньо ОСОБА_2 ніколи не перебувала у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3 . Також п.7.4 Договору містить відомості, що передоплата становить 1 000 доларів США 00 центів однак відомостей, що дані кошти були передані чи мають бути передані після настання певних подій Договір не містить, а до позовної заяви, не долучено жодного документу на підтвердження факту оплати за таким Договором.

Представник відповідача -2 також зазначає, що дійсно ФОП ОСОБА_3 відомо, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 була домовленість, що передоплату сплачують безпосередньо перед реєстрацією договору купівлі продажу та залишок після проведення державної реєстрації права власності. При цьому, часткового даний договір був виконаний, оскільки була проведена оцінка вартості майна та знято з реєстрації місця проживання власника даного майна для проведення угоди купівлі продажу нерухомості. Окрім цього, п.4.1 Договору визначено, що сторони звільняються від відповідальності за даним Договором у випадку настання форс мажорних обставин в період дії Договору. Згідно п.6.1 Договору визначено, що договір діє з 12.12.2021 року по 28.02.2022 року, однак, 24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року було введено воєнний стан та ОСОБА_1 відмовилася від придбання будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, введення воєнного стану було розцінено учасниками даного договору як форс-мажорну обставину, тому вимог до позивача з цього приводу ніхто не пред`являв, з приводу того, що вона не сплатила кошти за даним Договором, хоча послуги частково були надані та були б надані в повному обсязі, якщо б позивач не відмовилася від придбання нерухомого майна за цим Договором. Фактично з наведених вище обставин справи вбачається, що звернення до суду позивача обумовлене бажанням у такий незаконним спосіб збагатитися за рахунок відповідачів, що суперечить засадам цивільного судочинства, яке покликане розв`язувати (вирішувати) спір, який фактичне не існує.

У зв`язку з чим, представник відповідача -2 - ФОП ОСОБА_3 адвокат Мороз Кирило Тарасович просить у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , про стягнення коштів, відмовити у повному обсязі та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Ковальовим Андрієм Олександровичем було подано відповідь на відзив, у яких він наголошує на недоведеності настання форс-мажорних обставин для сторін договору, так і суперечливій позиції вказаного відповідача щодо не укладання ФОП ОСОБА_3 вказаного договору, адже останній містить підпис такої особи.

Представником відповідача -2 - ФОП ОСОБА_3 адвокатом Мороз Кирилом Тарасовичем також було подано заперечення на відповідь на відзив, аргументація якого фактично зводиться до позиції, що викладена у відзиві на позов.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ковальов Андрій Олександрович у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача -2 - ФОП ОСОБА_3 адвокат Мороз Кирило Тарасович у судовому засіданні просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Відповідач -1 - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, ніяких заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило.

Суд із вказаного приводу зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів.

Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника.

Суд, враховуючи ту обставину, що представники всіх сторони надали свої пояснення по суті спору, і всім учасникам справи були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає за необхідне завершити розгляд справи по суті та ухвалити відповідне рішення.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 18.04.2024 року було вирішено у відкрите судове засідання, яке призначене на «13» червня 2024 року о 10 год. 30 хв., викликати свідка: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , про стягнення коштів.

Інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) судом не застосовувалися.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення з огляду на наступне.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 12.12.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір № 12/12 про надання послуг з придбання нерухомого майна.

Оглядом такого договору у судовому засіданні судом встановлено, що сторонами останнього визначено саме ОСОБА_1 , як Замовника, та ОСОБА_2 , як Виконавця. Такий договір не містить даних щодо сторони ФОП ОСОБА_3 , її прав та обов`язків за таким договором, а також реквізитів та підпису такої особи. На зворотньому боці мається відбиток печатки такої фізичної особи підприємця.

Відповідно до п.1.1 цього Договору предметом якого є надання саме виконавцем послуг по юридичному супроводженню угоди купівлі продажу для замовника квартири (будинку) розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п.2.1 вказаного Договору саме виконавець зобов`язався здійснити: проведення юридичної експертизи правовстановлюючих документів на квартиру (будинок); збір та юридичну перевірку інших документів, необхідних для укладання договору купівлі продажу нерухомості; виявлення обставин щодо попередніх угод з нерухомістю, які могли б призвести до втрати або обмеження права власності на нерухомість замовника, а також, підстав для визначення майбутньої угоди купівлі продажу нерухомості недійсною; перевірку наявності стану власників нерухомості, а також осіб, зареєстрованих у ній; збір довідок або виписок з банку про будь які борги або їх відсутність за даним об`єктом; юридичний супровід угоди: нотаріальне оформлення і державна реєстрація договору купівлі продажу нерухомого мана, де її покупцем буде замовник або інша особа, вказана замовником, включаючи процедуру розрахунків між продавцем і покупцем нерухомості, а обов`язки виконавця за даним договором вважаються виконаними.

Відповідно до п.6.1 Договору строк дії Договору з 12.12.2021 року по 28.02.2022 року.

Пунктом 3.2 цього Договору передбачено оплату послуг виконавця у розмірі 1 200 доларів США 00 центів, а пунктом 7.4 Договору передоплата у розмірі 1 000 доларів США 00 центів.

Матеріали справи не містять доказів фактичного надання позивачеві з боку ОСОБА_2 відповідних послуг, визначених п.2.1 вказаного Договору, а безпосередньо позивач обставину надання таких послуг у їх повному обсязі заперечує та не визнає. Судом також встановлено, а сторонами не заперечувалась та обставина, що станом на 28.02.2022 року угода купівлі продажу квартири (будинку) розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , за якою покупцем виступала б позивач, укладено не було.

Оскільки позивач наголошує на тому, що відповідачі вчасно своїх договірних зобов`язань належним чином не виконали, суму передплати за договором також не повернули на вимогу позивача, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Нормами статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно із статтею 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Як встановлено судом в даному випадку договірні зобов`язання виникли на підставі договору, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

За вимогами частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що сторонами у договорі чітко погоджено порядок надання послуг, обсяг та відповідно порядок оплати.

В даному випадку пунктом 3.2 цього Договору передбачено оплату послуг виконавця у розмірі 1 200 доларів США 00 центів, а пунктом 7.4 Договору передоплата у розмірі 1 000 доларів США 00 центів. У свою чергу виконавець зобов`язалась згідно вищенаведених умов договору надати послуги, кінцевим результатом яких повинно бути укладання саме позивачем договору купівлі продажу нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 .

Судовим розглядом встановлено, що на виконання умов договору позивач сплатила виконавцю ОСОБА_2 , за таким договором передплату у розмірі 1 000 доларів США 00 центів.

Відповідно до п.6.1 Договору строк дії Договору з 12.12.2021 року по 28.02.2022 року.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У розумінні наведеної норми, яка надає визначення порушення зобов`язання, останнє може бути двох видів. По-перше, це невиконання зобов`язання, яке виникає якщо його сторони взагалі не виконують дій, що складають зміст зобов`язання (не передають річ, не виконують роботи, не надають послуги, не сплачують гроші тощо), або продовжують виконувати дії, від яких вони відповідно до зобов`язання мають утримуватися. По-друге, це неналежне виконання зобов`язання, тобто порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі невідповідності виконання зобов`язання критеріям належності, можна говорити про неналежне виконання, а отже порушення зобов`язання (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.04.2019 у справі 910/2693/18).

Отже порушення зобов`язання за свої змістом є юридичним фактом, з яким пов`язуються певні негативні правові наслідки для правопорушника основною метою яких є забезпечення захисту, а у разі можливості - й відновлення порушеного суб`єктивного цивільного права.

Відповідно до п. 1 ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

З огляду на те, що положеннями ЦК України не врегульовано питання повернення попередньої оплати за договором про надання послуг, суд приходить до висновку про застосування аналогії закону, зокрема ст. 693 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Для задоволення вимог покупця щодо повернення суми попередньої оплати суд повинен установити факт прострочення продавця щодо передачі товару, факт належного виконання покупцем своїх обов`язків за договором, а звідси - і право покупця вимагати повернення суми попередньої оплати. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 р. у справі № 924/277/19.

Як вказувалось вище позивач (як Замовник) належним чином виконав свої договірні зобов`язання, сплативши відповідачу ОСОБА_2 (Виконавець) в якості попередньої оплати за виконання робіт грошові кошти в сумі у розмірі 1 000 доларів США 00 центів. Однак всупереч взятим на себе договірним зобов`язанням виконавець за вказаним договором не надав послуги, обумовлені в п. 2.1. Договору, докази протилежного матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про існування у відповідача зобов`язання з повернення позивачу грошових коштів в сумі 1 000 доларів США 00 центів, сплачених в якості попередньої оплати за послуги, які фактично виконані не були, а тому позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення вказаної суми саме в іноземній валюті суд вказує на наступне.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Конституцією України не встановлено заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Так, ст. 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, не суперечить чинному законодавству.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення такої суми попередньої оплаті в іноземній валюті є такими, що грунтуються на законі.

Суд не бере до уваги доводи представника ФОП ОСОБА_3 про існування форс-мажорних обставин у вигляді воєнного стану, адже дана теза жодним чином не підтверджує ту обставину, що саме внаслідок військової агресії російської федерації проти України, в зв`язку із чим було введено воєнний стан, відповідач не мав можливості виконати свої зобов`язання за договором на території м. Дніпро, що не перебуває у зоні активних бойових дій.

Щодо стягнення грошових коштів із ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , суд виходив із наступного.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

В даному випадку, стверджуючи про обставину того, що ФОП ОСОБА_3 також взяла на себе зобов`язання за вказаним договором послуг, позивач на пропозицію суду не подала жодного доказу, щоб підтверджував би таку обставину.

Суд вказує, що безпосередньо ФОП ОСОБА_3 не вказана стороною означеного договору, оскільки такий договір не містить як обов`язків означеного суб`єкта господарювання, так і її реквізитів та підпису. Сам по собі відбиток печатки з написом такого ФОП на одному з аркушів договору не можна вважати моментом взяття такою стороною на себе договірних зобов`язань. За загальним правилом договір повинен мати всі необхідні реквізити, у тому числі дані для встановлення їх приналежності стороні даного правочину та особи, яка їх підписала. В даному випадку означений договір стосовно ФОП ОСОБА_3 таких відомостей не містить.

Таким чином, встановивши, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження своїх доводів, зокрема, щодо укладання Договору №12/12 про надання послуг з придбання нерухомого майна від 12.12.2021 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині щодо стягнення грошових коштів із ФОП ОСОБА_3 на користь позивача.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Щодо стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд виходив з наступного.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18.

Так само, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 року у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 року у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 року у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 року у справі № 810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

Таким чином, суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх.

В даному випадку суд зазначає про відсутність в матеріалах справи відповідних доказів, які б підтверджували здійснення витрат на правничу допомогу, зокрема: детальний опис робіт (наданих послуг), що було виконано представником відповідача -2 ФОП ОСОБА_3 - адвокатом Мороз Кирилом Тарасовичем, саме в межах розгляду даної цивільної справи, акти виконаних робіт, будь-які рахунки тощо. У зв`язку із чим суд відмовляє відповідачу -2 в компенсації витрат на професійну правничу допомогу.

Щодо стягнення судового збору, суд зазначає про таке.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Однак, відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору, оскільки вона є інвалідом 2 групи, безстроково, з 30.09.2021 року, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісіє від 11.10.2021 року, то такий обов`язковий платіж підлягає стягненню з відповідача-1 , відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, в дохід держави в розмірі 1 073 грн. 60 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10-13,81,259,263,265, 268,280-282 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ,паспорт серія НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) грошові кошти у розмірі 1 000 доларів США 00 коп., що за курсом НБУ станом на 05.09.2023 року становить 36 568 грн. 60 коп., що були сплачені, як аванс за Договором №12/12 про надання послуг з придбання нерухомого майнавід 12.12.2021 року.

3. В частині стягнення грошових коштів з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 відмовити.

4. У задоволені вимог про стягнення судових витрат по справі у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп. відмовити.

5. Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ,паспорт серія НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь держави судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан