Номер провадження: 22-ц/813/1838/24
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Шенцевої О.П. 06 червня 2023 року у м. Одеса, -

встановила:

У вересні 2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу у розмірі 1331737,40 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 19.01.2021 року був укладений кредитний договір № ODA6GK00000360, згідно якого Банк надав кредит відповідачу у розмірі 1160713,38 грн.

Банк свої зобов`язання виконав та надав відповідачу кредитні кошти.

ОСОБА_1 , у свою чергу, порушила зобов`язання за договором шляхом ухилення від виконання таких зобов`язань, у зв`язку із чим у неї виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 1331737,40 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2023 року позов АТ КБ «Приватбанк» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 1331737,40 грн. за кредитним договором № ODA6GK00000360 від 19.01.2021 року, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 19976,06 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що до початку воєнного стану ОСОБА_1 не мала значної заборгованості, але з початком вищевказаних подій її матеріальне становище значно погіршилося, апелянт втратила попереднє місце роботи, змушена була покинути постійне місце проживання та залишилася практично без засобів існування.

Крім того, судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності ОСОБА_1 , при цьому судом не було з`ясовано, чи залишилась вона в країні чи ні, а також не повідомлялось апелянта про дати та час судових засідань тощо.

Сторони про розгляд справи на 14.05.2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

Сповіщення ОСОБА_1 здійснено за допомогою месенджера Viber на підставі Порядка надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23.01.2023 року № 28.

АТ КБ «Приватбанк» та представник банку про розгляд справи сповіщались належним чином шляхом направлення судових повісток на офіційну електронну адресу.

Колегія суддів зазначає, що суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 5 ст. 14 ЦПК України).

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення судом норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.01.2021 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № ODA6GK00000360, згідно якого банк надав кредит відповідачу у розмірі 1160713,38 грн.

Позивач виконав вимоги укладеного між ним та відповідачкою кредитного договору та надав останній кредитні кошти.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, та не спростовується ОСОБА_1 , що відповідачка свої зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконувала протягом тривалого часу, не здійснювала відповідних платежів щодо погашення кредиту, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилася прострочена заборгованість за кредитом.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку (пеню) припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Такий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18).

Колегією суддів враховано, що 19.05.2022 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до ОСОБА_1 із письмовою вимогою про усунення порушень за Кредитним договором № ODA6GK00000360 від 19.01.2021 року, у якій Банк вимагав від відповідачки сплати суми боргу за кредитним договором, станом на травень 2022 року, в загальному розмірі 1257140,59 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1152905,15 грн., та заборгованості за процентами у розмірі 104235,44 грн.

Тобто, шляхом направлення на адресу боржника зазначеної письмової вимоги про усунення порушень Банком 19.05.2022 року було змінено порядок, умови і строк дії кредитного договору та вважається, що строк виконання договору в повному обсязі настав.

Оскільки кредитодавець самостійно, на власний розсуд, скористався своїм правом, достроково припинив на майбутнє дію кредитного договору та змінив строк кредитування, а отже за відсутності належної правової підстави, яка через власні дії кредитодавця є такою, що припинена, відсутні й підстави для нарахування відсотків після дострокового припинення кредитного зобов`язання.

Аналогічного за змістом висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17.07.2019 року у справі №399/809/15 (провадження №61-10409св18) та від 09.10.2019 року у справі №750/8791/15 (провадження №61-25659св18).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у даній справі кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, однак таких вимог банк не заявляв, у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення процентів, нарахованих після закінчення строку дії кредитного договору, є необґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів доходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» шляхом стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № ODA6GK00000360 від 19.01.2021 року, станом на 19.05.2022 року, в загальному розмірі 1257140,59 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1152905,15 грн., та заборгованості за процентами у розмірі 104235,44 грн.

Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що до початку воєнного стану відповідач не мала значної заборгованості, але з початком вищевказаних подій її матеріальне становище значно погіршилося, апелянт втратила попереднє місце роботи, змушена була покинути постійне місце проживання та залишилася практично без засобів існування.

Колегія суддів зазначає, що вказані обставини не можуть бути правовою підставою для односторонньої відмови відповідача від взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, крім того, введення у країні воєнного стану не передбачає автоматичного списання тіла кредиту та процентів за кредитом, які продовжують нараховуватись, оскільки у даному випадку існує необхідність досягнення балансу інтересів і позичальника, і кредитора.

Аналогічно необгрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності ОСОБА_1 , при цьому судом не було з`ясовано, чи залишилась вона в країні чи ні, а також не повідомлялось апелянта про дати та час судових засідань тощо.

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що діючим законодавством не передбачено покладення на суд обов`язку з`ясування, чи знаходяться сторони у справі у країні чи ні, більш того, положеннями ст. 131 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу зобов`язані під час провадження у справі повідомляти суд про зміну місця проживання (перебування, знаходження), роботи, служби.

Крім того, жодних доказів дійсного перебування за кордоном у період розгляду даної справи ОСОБА_1 не надано.

З матеріалів справи також вбачається, що судом першої інстанції неодноразово направлялись судові повістки за адресою реєстрації ОСОБА_1 , які повертались до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто, вказана судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, що кореспондується із положеннями п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 21.12.2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30.11.2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31.08.2022 року у справі № 760/17314/17).

З урахуванням викладеного справи колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції не з`ясував обставини справи, не визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, порушив норми матеріального права що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для зміни рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2023 року.

Щодо судових витрат.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню судові витрати за подачу позову, пропорційно розміру задоволених вимог, в сумі 19000 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 червня 2023 року змінити.

Викласти резолютивну частину судового рішення в наступній редакції:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № ODA6GK00000360 від 19 січня 2021 року в сумі 1257140,59 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 19000 гривень.

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 27 травня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе