ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/8621/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Пічкур А.О.

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

09.08.2024 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, у якій позивач просила:

1) визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :19:234:0101, площею 0,3027 га, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1; 2 ) визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :19:234:0101, площею 0,3027 га, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1; 3 ) визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:0079, площею 0,2053 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5;

4) визнати за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки з кадастровим номером :01:008:0079, площею 0,2053 га, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_5; 5 ) визнати квартиру за адресою АДРЕСА_3 , яка складається з 2 кімнат, жилою площею 29.80 кв.м., загальною площею 58.10 кв.м., особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Ухвалою від 29.08.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15.10.2024.

11.09.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив про визнання вимог позову про визнання майна особистою приватною власністю дружини та поділ земельних ділянок у заявлений позивачкою спосіб.

В підготовчому судовому засіданні 15.10.2024 оголошено перерву для надання позивачкою актуальної інформації щодо права власності на заявлене до поділу майно до 22.10.2024.

17.10.2024 до суду надійшла письмові пояснення позивача із заявою про долучення документів.

В підготовчому судовому засіданні 22.10.2024 до матеріалів справи долучені документи та письмові пояснення позивача, закрито підготовче провадження по справі та справа призначена до судового розгляду по суті.

Заслухавши у судовому засіданні позивачку, яка підтримала позовні вимоги, відповідача, який підтвердив свою позицію щодо визнання позову, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 06.08.2005 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.07.2024.

28.05.2004 між ОСОБА_3 (Інвестором) та Акціонерним товариством Холдингова компанія «Київміськбуд» (Компанія) було укладено інвестиційний контракт, предметом якого є інвестиційна участь Інвестора у будівництві будинку район забудови Позхняки-8, здійснення Компанією будівництва будинку, введення його в експлуатацію, оформлення та реєстрація права власності Компанії на будинок та передача Компанією у власність Інвестора двокімнатної квартири загальною проектною площею 57,90 кв.м., проектний номер квартири 42 , що розташована на 11 поверсі (а.с.25а).

На виконання умов інвестиційного договору ОСОБА_3 внесла кошти, що становить повну вартість об`єкта інвестування, а саме 80000 грн. було сплачено 03.06.2004, 966 132,00 грн. - 23.06.2004 (а.с. 28).

11.10.2005 на двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 на підставі на наказу Головного управління житлового забезпечення було видано Свідоцтво про право власності за НОМЕР_2 зареєстроване за ОСОБА_1 (а.с.29).

Відповідно до положень частини статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина 1 статті 190 ЦК України).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (частина 1 статті 179 ЦК України).

До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без знецінення та зміни їх призначення (частина 1 статті 181 ЦК України).

Водночас майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, з яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 328 ЦК України передбачено що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами, встановленими статтями 331, 182 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Аналіз наведених норм сімейного та цивільного законодавства дає підстави для висновку, що державна реєстрація не є способом набуття права власності, а виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав.

Судом установлено, що усі кошти, вкладені у придбання спірної квартири, були особистими коштами позивача, оскільки вносились нею до укладення шлюбу з відповідачем.

За таких обставин сам по собі факт реєстрації права власності на спірну квартиру під час шлюбу сторін за доведеності набуття її за особисті кошти дружини ОСОБА_1 не дає підстав вважати, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

Отже на підставі оцінки викладених у позовній заяві аргументів і наданих позивачем доказів та вищенаведених законодавчих норм суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позову про визнання квартири особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

В період шлюбу сторони набули у власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_5, кадастровий номер :01:008:0079, що зареєстрована за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.04.2008, укладеного з громадянином України ОСОБА_4 , та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1, кадастровий номер :19:234:010, що зареєстрована за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.06.2019, укладеного з ТОВ «ГРИФОН КАПІТАЛ».

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (частина 1 статті 69 СК України).

За положеннями частини 1 статті 70 цього Кодексу у разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Аналіз наведених правових норм та установлених фактів свідчить про те, що визнання відповідачем позову про поділ майна не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає визнання відповідачем позову та ухвалює рішення про поділ майна шляхом визначення ідеальних часток кожного з подружжя у праві власності на спірні земельні ділянки.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.

За загальним правилом, установленим частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача.

Водночас, дослідженням змісту позовної заяви, відзиву та матеріалів справи в сукупності установлено, що у ній відсутні будь-які дані, які б свідчили про існування перешкод для поділу майна у позасудовому порядку, адже жодних заперечень відповідачем не заявлялось, у своїй першій заяві по суті він повністю визнав правдивість усіх вказаних позивачкою обставин.

Зважаючи на викладене, суд вбачає підстави для покладення на відповідача лише 1/2 частини сплаченого позивачем судового збору, що становить 6 056 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 206, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати квартиру за адресою АДРЕСА_3 , загальною площею 58,10 кв.м, особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_5, кадастровий номер :01:008:0079.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за до ОСОБА_2 право власності 1/2 частину земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_5, кадастровий номер :01:008:0079.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за до ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки розташованої за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 6 056 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено та проголошено 22.10.2024.