ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 жовтня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/2018/24

Головуючий у першій інстанції - Олещенко В. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1347/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.

учасники справи:

позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України,

відповідач: ОСОБА_1 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 липня 2024 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі по тексту - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на його користь відшкодування шкоди в порядку регресу, пов`язаних з регламентною виплатою, у розмірі 130 000 грн, вартість послуг експерта у розмірі 1 792,88 грн та судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що 29.05.2021 в населеному пункті АДРЕСА_1 , відбулася ДТП за участю транспортного засобу марки "Інший мотоцикл", без державного номерного знаку під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Audi А6» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. ДТП сталася внаслідок порушення відповідачем вимог Правил дорожнього руху України, що перевірено і встановлено Чернігівським районним судом Чернігівської області при розгляді справи про адміністративне правопорушення № 748/167/22.

На момент настання ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу ОСОБА_2 була застрахована в ПрАТ "СК "Еталон". Цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

10.06.2021 ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із заявою про настання ДТП, за результатами звернення МТСБУ відкрито регресну справу №76671.

Указував, що 24.07.2021 експертом ОСОБА_6 складено Висновок №157 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу, за результатами висновку вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Audi А6», державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 163 329,52 грн.

Наголошував, що МТСБУ виконуючи вимоги ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі довідки №1 від 17.10.2022 та Наказу №3/9984 від 18.10.2022 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих прийняв рішення про відшкодування шкоди потерпілому в загальному розмірі 130000 грн та виплатив її.

Оскільки в добровільному порядку відповідачем не відшкодовано збитки позивачу, у страховика МТСБУ виникло право на звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23.07.2024 у задоволенні позову МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - відмовлено.

В апеляційній скарзі МТСБУ просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на те, що суд першої інстанції не з`ясував дійсні обставини, що мають значення для справи, допустив невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що належність відповідача у даній справі була доведена, оскільки на дату подання позову до суду першої інстанції відповідачу виповнилося повних 15 років, тобто він був неповнолітньою особою, яка, з огляду на приписи ст. 1179 ЦК України, може відповідати за завдану ним шкоду самостійно на загальних підставах.

Заявник наголошує, що МТСБУ виконало покладений законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільну відповідальність, при цьому законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін, стягнути з МТСБУ на його користь всі понесені процесуальні витрати, в тому числі витрати на правничу допомогу за розгляд справи в Чернігівському апеляційному суді.

Уважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позов подано до неналежного відповідача, оскільки позивач у даній справі звернувся з позовом до ОСОБА_1 як до особи, яка має відшкодувати шкоду, завдану в малолітньому віці, а не до його батьків, що суперечить приписам ст.1178 ЦК України.

Наводить розрахунок судових витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, розмір яких становить 8 000 грн.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов подано до неналежного відповідача, клопотань про залучення співвідповідачів чи про заміну неналежного відповідача на належних до суду не надходило.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що постановою Чернігівського районного суду м. Чернігова від 22.02.2022 (справа №748/167/22), провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 184 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 15-16).

Як вбачається з вказаної постанови, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 19.10.2021 серії ВАБ №557524, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ухилився від виконання батьківських обов`язків, передбачених ст. 150 СК України, в результаті чого його малолітній син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не досяг віку адміністративної відповідальності, в АДРЕСА_1 , не маючи водійських прав керував мотоциклом «Мінськ БН», що призвело до порушення ПДР та ДТП, а саме, зіткнення із автомобілем марки «Audi А6» державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .

За фактом ДТП від 29.05.2021 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001639 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки внаслідок ДТП водій мотоцикла «Мінськ БН» ОСОБА_1 та пасажир мотоцикла ОСОБА_4 отримали тілесні ушкодження.

Постановою слідчого СВ Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області Даниленка Є.М. від 30.09.2021 кримінальне провадження №0001639 за фактом ДТП закрито в зв`язку з відсутністю в діях водія автомобіля марки «AUDI А6», р.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Одночасно прийнято рішення про направлення копії даної постанови Начальнику сектору (ювенальної превенції) ЧРУП ГУНП в Чернігівській області для встановлення та притягнення до адміністративної відповідальності згідно ст.184 КУпАП, відповідальних осіб (опікунів): батька ОСОБА_3 , матері ОСОБА_5 за порушення їх малолітнім сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Правил дорожнього руху.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника мотоциклу «Мінськ БН» не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

10.06.2021 ОСОБА_2 , водій транспортного засобу «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_1 , звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 17, 18-19).

Відповідно до висновку №157 експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу від 24.07.2021 вартість відновлювального ремонту автомобіля легкового «Audi - A6 2.8 5V Quattro», реєстраційний № НОМЕР_1 , необхідного для усунення пошкоджень, отриманих у ДТП 29.05.2021, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників, включно з сумою податку на додану вартість у вартості робіт, ремонтних матеріалів та складників, станом цін на дату огляду - 29.06.2021, складає 163 329,52 грн (а.с. 20-21).

Згідно з платіжною інструкцією від 29.03.2022 №818402 МТСБУ перерахувала ФОП ОСОБА_6 1 792,88 грн як оплату за послуги аварійного комісара (експерта) по справі №76671 (а.с. 45).

Відповідно до платіжної інструкції від 24.10.2022 №935142 МТСБУ перерахувало ОСОБА_2 130 000 грн як виплату по справі №76671 згідно наказу № 3/9984 від 18.10.2022, т.з. НОМЕР_1 (а.с. 46).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (стаття 8 Конституції України).

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення (стаття 124 Конституції України).

Суд, як державний орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до Закону, має право й зобов`язаний визначати суб`єктний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41); від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49); від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (пункт 50); від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54); від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 38).

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, порушила, не визнала чи оспорила його суб`єктивні права, свободи чи інтереси. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Частиною 1 статті 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями частини 1 ст. 4, ст. 12, 13 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів і на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ЦПК України визначає, що саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (ч. 1 ст. 51 ЦПК України).

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного перегляду справи позивач не вправі змінювати позовні вимоги шляхом їх збільшення, апеляційний суд не може залучати до участі в справі іншого чи додаткового відповідача, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце на відповідній стадії процесу лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві, що відповідає приписам ст. 23-24, 43, 49-51, 55 ч. 1, 367, 368 ч. 1 ЦПК України.

Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом, правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

Суд зазначає, що неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 3 ч.1 ст.1188 ЦПК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до положень п. 1.3, 1.7, 1.8. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована; страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 39.1. ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту.

Відповідно до п.п. а п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Судом встановлено, що на момент ДТП, що сталася 29.05.2021, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був малолітньою особою (12 років).

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦК України малолітня особа (фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років) не несе відповідальності за завдану нею шкоду.

Згідно з ч. 1, 5 ст.1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Обов`язок осіб, визначених частиною першою цієї статті, відшкодувати шкоду, завдану малолітньою особою, не припиняється у разі досягнення нею повноліття. Після досягнення повноліття особа може бути зобов`язана судом частково або в повному обсязі відшкодувати шкоду, завдану нею у віці до чотирнадцяти років життю або здоров`ю потерпілого, якщо вона має достатні для цього кошти, а особи, які визначені частиною першою цієї статті, є неплатоспроможними або померли.

Так, постановою Чернігівського районного суду м. Чернігова від 22.02.2022 провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно батька відповідача - ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 184 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, тобто з нереабілітуючих підстав.

Зі змісту вищевказаної постанови слідує, що постановою слідчого СВ Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області Даниленка Є.М. від 30.09.2021 кримінальне провадження №0001639 за фактом ДТП закрито в зв`язку з відсутністю в діях водія автомобіля марки «AUDI А6», р.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Одночасно прийнято рішення про направлення копії даної постанови Начальнику сектору (ювенальної превенції) ЧРУП ГУНП в Чернігівській області для встановлення та притягнення до адміністративної відповідальності згідно ст.184 КУпАП, відповідальних осіб (опікунів): батька ОСОБА_3 , матері ОСОБА_5 за порушення їх малолітнім сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Правил дорожнього руху.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у даній справі, так як на момент вчинення ДТП він був малолітнім. Оскільки в силу приписів ст. 1178 ЦК України ОСОБА_1 не може нести відповідальність за завдану ним шкоду у малолітньому віці, обов`язок по її відшкодуванню мають нести його батьки - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , клопотання про залучення яких до участі у справі в якості відповідачів позивачем не заявлялось.

Не заслуговують на увагу посилання апеляційної скарги на те, що на дату подання позову ОСОБА_1 виповнилося повних 15 років, адже нормами цивільного законодавства, зокрема ст. 1178 ЦК України, встановлено, що шкода, завдана малолітньою особою, відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи.

Доводи апеляційної скарги, які стосуються обґрунтованості позову, доведеності обставин, що підлягають доказуванню, інших обставин по суті спору не підлягають перевірці за наявності процесуальних порушень та не впливають на висновок про необхідність відмови у задоволенні позову. Позов у справі за відсутності належного відповідача (відповідачів) не міг бути вирішений по суті відповідно до закону незалежно від того, якими фактичними обставинами та правовими нормами він обґрунтовувався.

Разом з тим, зазначені обставини не перешкоджають позивачу звернутися до суду з позовом до належних відповідачів відповідно до вимог процесуального закону.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги МТСБУ без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Щодо витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30.09.2009 № 23-рп/2009, в якому зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

За положеннями статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути:

1) договір про надання правничої допомоги;

2) довіреність;

3) ордер;

4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правничої допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правничу допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правничої допомоги (ст. 27 Закону № 5076-VI).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 зазначено, що наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Представництво інтересів ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції здійснював адвокат Кушнеренко Є.Ю. згідно із ордерами про надання правничої (правової) допомоги серії СВ №1101441 від 25.09.2024 (а.с. 94) та серії СВ №1101450 від 30.09.2024 (а.с. 99), виданими Адвокатським об`єднанням «Кушнеренко та Партнери» на підставі Договору №199 про надання правової допомоги від 24.09.2024 (а.с. 92, 97 зворот).

Відповідно до умов Договору №199 Адвокатське об`єднання «Кушнеренко та Партнери» (сторона-1) та ОСОБА_3 , що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 (сторона-2), уклали цю угоду про те, що сторона-2 уповноважує сторону-1 представляти її інтереси в усіх органах державної влади, підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх форми власності та підпорядкування, у судових органах України будь-якої ланки у зв`язку з представництвом та захистом сторони-2 у справі №748/2018/24, апеляційний перегляд справи.

Для здійснення представництва за цією угодою стороною-2 надаються стороні-1 усі права, які надані законодавством їй, як захиснику, представнику, стороні, третій особі чи іншій особі, що бере участь в цивільному, адміністративному та кримінальному процесі, у тому числі право подання позову, права повної або часткової відмови від позовних вимог, повного або часткового визнання позову, зміни предмета та підстав позову, укладання мирової угоди, одержання рішення, ухвали, постанови суду (далі в усіх випадках "суд" означає як загальні, так і спеціалізовані суди загальної юрисдикції усіх ланок та інстанцій), виконавчого листа або наказу суду, пред`явлення наказу суду до виконання, пред`явлення виконавчого листа до стягнення, оскарження рішень, ухвал, постанов суду у передбаченому чинним законодавством порядку, а також права подавати від імені сторони-2 заяви у відповідні органи, підприємства, установи та організації, одержувати необхідні довідки, документи та іншу інформацію у будь-яких державних або недержавних органах, підприємствах, установах, організаціях, ставити підпис від імені сторони-2 та вчиняти всі інші правочини, пов`язані з виконанням цієї угоди.

Сторона-2 за даною угодою бере на себе зобов`язання сплатити стороні-1 гонорар за дії по наданню правової допомоги. Гонорар (оплата) за надану правову допомогу (представництво, захист інтересів) сторони-2 за цією угодою, обчислюється виходячи з фактичних затрат робочого часу адвоката на надання правової допомоги в справі, участь у досудовому слідстві, підготовка та складання документів та складає 8 000 гривень.

Гонорар сплачується стороною-2 стороні-1 безпосередньо після підписання даної угоди на рахунок в установі банку або готівкою.

Сторони підтвердили, що представляти інтереси клієнта буз додаткових повноважень мають право усі учасники Адвокатського об`єднання.

Згідно з Актом виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 24.09.2024 від 30.09.2024 правові послуги за Договором №199 від 24.09.2024 виконано в повному обсязі, за що стороною-2 стороні-1 сплачено 8000 грн. Об`єм виконаних робіт:

- консультування сторони-2 у справі № 748/2018/24 щодо відшкодування шкоди в порядку регресу - 1 година;

- вивчення судової практики - 1 година;

- написання та подання відзиву на апеляційну скаргу у справі щодо відшкодування шкоди в порядку регресу, в тому числі виготовлення копій документів - 3 години.

Усього витрачено 5 годин (а.с. 98).

Так, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції адвокатом Кушнеренком Є.Ю. в інтересах ОСОБА_1 подано:

- заяву про ознайомлення з матеріалами справи від 25.09.2024, з якої вбачається, що останній 27.09.2024 ознайомився з матеріалами справи (а.с. 91);

- відзив на апеляційну скаргу від 30.09.2024 (а.с. 95-97).

Відповідно до копії квитанції до прибуткового касового ордера №199 від 24.09.2024 ОСОБА_3 сплатив АО «Кушнеренко та партнери» 8 000 грн за надання правової допомоги за договором №199 від 24.09.2024 (а.с. 98 зворот).

Ураховуючи викладене, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову, зважаючи на відсутність заперечень іншої сторони, апеляційний суд дійшов висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката Кушнеренка Є.Ю. у суді апеляційної інстанції у сумі 8 000 грн підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 23 липня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бул., 8; ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 8 000 (вісім тисяч) грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2024 року.

Головуюча: О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко