провадження № 22-ц/824/6814/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування, Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування розпорядження щодо встановлення способу участі батька у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила визнати протиправним та скасувати розпорядження Печерської районної в м. Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування №301 від 07 липня 2023 року.

У жовні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом та просить зобов`язати ОСОБА_3 не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька ОСОБА_1 з сином - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначити способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні та безперешкодному спілкуванні із дитиною: кожного понеділка та середи тижня - з 16:00 год. до 19:00 год. за фактичним місцем проживання батька або у місці у визначеним батьком без присутності матері; кожного вівторка та четверга тижня - з 10:00 год. до 13:00 год. за фактичним місцем проживання батька або у місці у визначеним батьком без присутності матері; другі та четверті вихідні місяця з можливістю забирання дитини за місцем її проживання з 10:00 год. суботи до 20:00 год. неділі за місцем, визначеним батьком без супроводу матері; два тижні взимку та шість тижнів влітку з можливістю виїзду батька з дитиною на оздоровлення та відпочинок по Україні та за кордон без супроводу матері; у день народження батька, дідуся та бабусі (зі сторони батька) з 10:00 год. до 19:00 год. за фактичним місцем проживання батька або у місці визначеного батьком без присутності матері; на наступний день після дня народження дитини та на наступний день після Нового року, Різдва, Великодня з 10:00 год. до 19:00 год. за фактичним місцем проживання батька або у місці визначеного батьком без присутності матері.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 в прийняті зустрічного позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що спори у обох позовах стосуються його прав та обов`язків щодо участі у вихованні спільної дитини сторін та перешкоджання останньому у здійсненні цих прав та обов`язків зі сторони ОСОБА_3 . Більше того, встановлення фактів перешкоджання ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною та можливості спілкування останнього із дитиною, з огляду на її вік, стан здоров`я та інші обставини, без присутності матері, а також наявності такого ступеню прихильності дитини до батька, за якої вони зможуть спілкуватися у спосіб, який ОСОБА_1 просить визначити у зустрічному позові, зумовлює наявність підстав для відмови у задоволенні первісного позову та наявність підстав для задоволення зустрічного позову. Через не прийняття зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 змушений буде заявляти таку експертизу ще раз у іншій справі, що не тільки порушить принцип процесуальної економії, а ще й призведе до зайвого навантаження на дитину, яка матиме проводити зустрічі з експертами зайві рази. У випадку невиконання ОСОБА_3 оскаржуваного розпорядження після відмови у задоволенні її позову по цій справі, на останню можуть бути накладені стягнення у вигляді штрафу у сумі до 5 100,00 грн., обмеження у праві виїзду за кордон та керуванні транспортними засобами, а ОСОБА_1 зможе заявити до останньої вимоги про відшкодування шкоди. Проте, це не призведе до ефективного захисту прав ОСОБА_1 щодо участі у вихованні дитини та спілкування із нею. Отже, рішення суду про усунення перешкод у побаченні з дитиною та встановлення побачення з дитиною з огляду на заходи примусу, які підлягають застосуванню у зв`язку із невиконанням такого рішення, є набагато ефективнішим у захисті прав ОСОБА_1 щодо спілкування з дитиною, ніж оскаржуване розпорядження. Тому, спільний розгляд вказаних позовів є доцільним ще з огляду на ефективний спосіб захисту прав ОСОБА_1 щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Зазначає, що її позовні вимоги стосуються визнання протиправним та скасування розпорядження Печерської РДА як органу опіки та піклування № 301 від 07 липня 2023 року «Про визнання участі батька у вихованні дитини», а не самого визначення участі батька у вихованні дитини та обґрунтовуються неправомірністю дій державних органів. А позовні вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 майже повністю дублюють зміст резолютивної частини оскаржуваного розпорядження Печерської РДА як органу опіки та піклування № 301 від 07 липня 2023 року. Тобто, предмети і підстави первісного та зустрічного позову є різними.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у прийнятті зустрічної позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що об`єднання даних позовів в одне провадження та спільний розгляд вищезазначених позовів є недоцільним, оскільки, позови містять різний зміст вимог, обставин, які підлягають доказуванню, а задоволення зустрічного позову не може повністю або частково виключити задоволення первісного позову, а також, їх спільний розгляд може ускладнити вирішення справи. При цьому, вимоги зустрічного позову відповідача можуть бути заявлені у самостійному позові з огляду на характер спірних правовідносин та предмет доказування.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до частини першої статті 193 ЦПК України, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову (частина друга статті 193 ЦПК України).

Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, тобто такими, що виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно, і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити дійсні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що під час розгляду вказаних позовів дослідженню підлягають різні обставини та похідні від них правовідносини, а тому дані обставини вказують на відсутність підстав для спільного розгляду. Задоволення позову про визнання протиправним та скасування розпорядження щодо встановлення способу участі батька у вихованні дитинине може будь-яким чином впливати або зумовлювати відмову у задоволенні позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини, що свідчить про недоцільність взаємного розгляду первісного та зустрічного позовів. Іншими словами, поданий відповідачем позов не є зустрічним.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до повторного викладення доводів зустрічного позову з додатковими поясненнями та не свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції, які відповідають обставинам справи, встановлені відповідно до вимог процесуального закону.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи зазначене, ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 20 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.