Справа № 562/3675/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

"20" травня 2024 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

секретар судового засідання Парфенюк Т.А.,

учасники справи: позивач (в режимі ВКЗ) ОСОБА_1 ,

представник позивача-адвокат (в режимі ВКЗ) Педина О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у її вихованні, -

в с т а н о в и в:

У поданій в суд позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати йому у вихованні та вільному спілкуванні за своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , встановити способи участі у вихованні та спілкуванні з донькою (побачення, необмежене спілкування, спільний відпочинок та оздоровлення, спільне дозвілля) та зобов`язати відповідача за два дні надати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, захворювання та лікування.

В обґрунтування своїх позовних вимоги позивач покликається на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася їх донька ОСОБА_3 . Після розлучення між сторонами почалися непорозуміння щодо участі у вихованні дитини, що зумовило необхідність звернення до служби у справах дітей з метою врегулювання даних відносин. Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради позивачу було встановлено порядок спілкування з дитиною, однак це рішення поведінку відповідача не змінило, яка й надалі продовжувала створювати перешкоди в спілкуванні батька з донькою, виїхала разом з дитиною за кордон.

У відзиві на позов відповідач просить у задоволені позову відмовити, мотивуючи тим, що перешкод у спілкуванні з дитиною позивачу вона не створювала. Проживаючи з 2020 по 2022 рік в м.Чернігів ОСОБА_1 мав можливість спілкуватися та бачитися з донькою особисто, а 12 березня 2022 року, рятуючи життя, вона з донькою виїхала до Республіки Польща і такі життєві обставини службою у справах дітей не враховані. Запропонований позивачем порядок спілкування з донькою є неефективним в сучасних умовах внаслідок військової агресії, породжує реальні загрози для життя дитини, а приїзд в Україну абсурдним, наражає дитину на небезпеку.

У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами відповідача, вважає наведені обставини надуманими та такими, що жодним чином не спростовують позовних вимог.

Письмових заперечень відповідач не подавала.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю.

Відповідач та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. Згідно поданих заяв представник відповідача та третьої особи з огляду на перебування дитини за кордоном просять розглянути справу без їх участі.

З`ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 2011 по 30 червня 2021 рік та мають малолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, рішенням Здобунівського районного суду Рівненської області від 30 червня 2021 року та не заперечується сторонами.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради №464 від 05 серпня 2021 року визначено ОСОБА_1 , який проживає в м.Вінниця способи участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , яка проживала разом з матір`ю ОСОБА_2 в м.Чернігів та встановлено наступний порядок спілкування, а саме: щотижня в понеділок, середу, п`ятницю з 19:00 до 20:00 години спілкування в онлайн-режимі т кожну першу і третю суботу місяця з 10:00 до 19:00 години , повертаючи матері на денний сон, за умови: спілкування має відбуватися за згоди дитини, задовільного стану здоров`я дитини, попередження за добу матір про можливість спілкування з дитиною шляхом направлення їй смс-повідомлення, обов`язкового повернення дитини матері в обумовлений час, дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей даного віку.

29 лютого 2023 року ОСОБА_2 повідомила управління в справах дітей Чернігівської міської ради про те, що у зв`язку з наявним в Україні воєнним станом задля збереження життя та здоров`я дитини вона виїхала з країни, перебуває у Республіці Польща тане вбачає можливим виконання визначених рішенням міської ради №464 правил, про що листом від 17 травня 2023 року міська рада повідомила позивача, який вживав заходів до розшуку дитини.

З огляду на такі обставини справи, суд дійшов висновку, що між сторонами існує спір щодо способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява №31111/04).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Відповідно до частини другої статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі статтею 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є встановлення правовідношення; зміна правовідношення.

У частині першій статті 158 СК України зазначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 159 СК України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 165/2839/19 (провадження № 61-6769св19).

У постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 686/2543/19 (провадження № 61-5731св20), від 15 липня 2021 року у справі № 565/1501/19 (провадження № 61-6567св21), від 31 березня2021 року у справі № 562/1686/18 (провадження № 61-16928св20), зазначено, що батьки не позбавлені права у майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Також у разі виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком у випадку доведеності вказаного мати не позбавлена права порушити питання про зміну способу участі батька у вихованні дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України).

Окрім прав батьків щодо дітей, діти також мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України", заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення ЄСПЛ у справі «Олссон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07 серпня 1996 року у справі «Йогансен проти Норвегії»).

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

Вирішуючи питання про встановлення такого способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, як регулярні особисті спілкування, та необхідність визначення особистого спілкування одного з батьків з дитиною (дітьми) у присутності іншого з батьків, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи, зокрема суд має врахувати, у першу чергу інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Установлено, що позивач має перешкоди в спілкуванні з дитиною, причинами такого становища являється глибокий розрив у взаєморозумінні між сторонами та факт перебування доньки за кордоном.

Наданий відповідачем висновок психолога суд не приймає як доказ, оскільки він не враховує фактичні обставини справи та складений без вивчення всіх її матеріалів, а ґрунтується тільки на спілкуванні з дитиною в присутності матері.

Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

На даний час існує потреба у визначенні саме судом способів участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, оскільки визначений рішенням Чернігівської міської ради №464 від 05 серпня 2021 року не враховує змінені життєві обставини, виїзд дитини за кордон, де на даний час вона і перебуває з матір`ю, з невідомим часом повернення на Батьківщину.

З огляду на вказане, для налагодження належних довірливих відносин між батьком та дитиною необхідний час, протягом якого поступово має відбуватись налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності дитини.

З метою унеможливлення конфліктних ситуацій, суд схиляється до того варіанту, що судовим рішенням має бути передбачена конкретна форма, часи і широка автономність участі батька у спілкуванні з дитиною, а тимчасове проживання дитини за кордоном, з огляду на військовий стан в Україні, не суперечить інтересам дитини, сприятиме розширенню світогляду, добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку.

Запропонована позивачем черговість перебування (побачень) дитини за місцем його проживання у разі повернення доньки на Батьківщину, спільний відпочинок та дозвілля в день народження батька на Новий рік, Різдво і Великдень за попереднім узгодженням з матір`ю дитини дозволить забезпечити розумний баланс на спілкування та виховання дитини між сторонами.

Доводи відповідача про те, що через виїзд за кордон у період дії воєнного стану можливо фактично визнати тільки щотижневе спілкування батька з донькою в онлайн-режимі з 18:00 до 19:00 за центральноєвропейським стандартним часом слід відхилити, проте погоджується, що таке спілкування має відбуватися за згоди дитини та її задовільного стану здоров`я.

Наявність даного судового рішення про вирішення спору щодо участі батька у вихованні доньки жодним чином не порушує право відповідача та дитини перебувати за кордоном і відповідна обставина має бути врахована вже при виконанні рішення суду, а не при розгляді справи по суті.

Також, суд відхиляє твердження відповідача про недоведеність позовних вимог щодо перешкоджання в спілкуванні з донькою, так як за матеріалами справи вбачається, що між сторонами існують неприязні стосунки та в цілому заперечується на даний час можливість фізично бачитись батьку з донькою.

Разом з тим, позовна вимога про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною є неефективним способом захисту порушених прав, оскільки ст. 159 СК України не передбачає покладення відповідного обов`язку на сторону, з якою проживає дитина, а порушені права позивача на спілкування з донькою відновлюються шляхом визначення способу участі у вихованні дитини.

У зв`язку з вище зазначеним, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.258-273, 351 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визначити ОСОБА_1 такі способи участі у вихованні та спілкування з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 :

- побачення кожну першу і третю п`ятницю місяця з 10:00 години до неділі 21:00 години та кожну другу суботу місяця з 10:00 до 20:00 години за місцем проживання позивача за попереднім узгодженням з матір`ю дитини;

- необмежене спілкування з донькою особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, в соціальних мережах, месенджерах, що не передбачають безпосереднього фізичного контакту між батьком та дитиною;

- спільний відпочинок та оздоровлення на території України в період весняних, осінніх та зимових канікул (половина кожних канікул), а також 30 днів підряд літніх канікул, щорічно, починаючи з двох останніх тижнів червня та перших двох тижнів липня, інші будь-які дні за бажанням дитини та за домовленістю з матір`ю дитини;

- спільне дозвілля в день народження батька кожного року з 18:00 до 21:00 години, якщо дата припадає на робочий день, та з 10:00 до 21:00 години, якщо дата припадає на вихідний день, а також кожного парного року на Новий рік, Різдво і Великдень за попереднім узгодженням з матір`ю дитини.

Зобов`язати ОСОБА_2 за два дні до зустрічі ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, захворювання та лікування, а в разі настання таких змін повідомляти про це ОСОБА_1 особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

У решті вимог позивачу відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Текст повного рішення виготовлено 29 травня 2024 року.

Суддя: