Справа № 163/406/24
Провадження № 2/331/1321/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

06 вересня 2024 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Яцун О.О.,

за участю секретаря судового засіданні Крамаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

В провадження Жовтневого районного суду міста Запоріжжя, в порядку ст. 31 ЦПК України, з Любомильського районного суду Волинської області, надійшла цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АС № 1085188 від 19.02.2024 року (а.с.7-8), до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 27 вересня 2023 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб Володимирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідний актовий запис № 235. Від подружнього життя у подружжя не має спільних дітей. Позивач вказує, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося. Між сторонами немає взаєморозуміння, поваги, бажання проживати разом та будувати сімейні відносини. З причини різних поглядів на життя, зберегти родинні відносини та проживати разом не вбачається за можливе. На думку позивача, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і є таким, що суперечить її інтересам та інтересам відповідача. Спору між сторонами про поділ майна не має. Посилаючись на зазначені обставини, враховуючи, що шлюб фактично не існує, сім`ю зберегти неможливо, позивач просить суд розірвати шлюб, який укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , та який зареєстрований 27 вересня 2023 року Володимирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 235. Також позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 20 березня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.21).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 і представник позивача ОСОБА_2 не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином (а.с.35, 37, 38, 42, 44, 45), про причини неявки суд не повідомили. Проте, у прохальній частині позовної заяви міститься прохання про розгляд справи за відсутності позивача і представника позивача (а.с.2). Крім того, представником позивача ОСОБА_2 було направлено на адресу суду через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримують і просять позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с.41).

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання також повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України та ст. 121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача ОСОБА_3 до зали судових засідань та направлення судової повістки шляхом направлення тексту повідомлення на номер мобільного телефону відповідача (а.с.33, 39, 40, 46, 47). Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідач суду не надав, відзиву на позов, заперечень проти заявлених ОСОБА_1 позовних вимог на адресу суду також не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частин 3, 4 статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Частина 3 статті 105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Судом встановлено, що 27 вересня 2023 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про що Володимирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідний актовий запис № 235. видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 27 вересня 2023 року та зроблено відповідний актовий запис № 235. При укладенні шлюбу дружина змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (а.с.6).

Спільних дітей від подружнього життя сторони не мають.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених позивачем ОСОБА_1 позовних вимог, врахувавши, що сторони не бажають зберегти шлюб та сім`ю, а також не мають намірів проживати спільно, оскільки факти, які викладені у позовній заяві, свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, шлюбні стосунки сторони не підтримують, спільних дітей від шлюбу не мають, приймаючи також до уваги, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, незважаючи на зусилля суду до примирення подружжя, суд дійшов висновку про те, що сім`ю зберегти не має можливості, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

За правилами ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 судових витрат за заявленими позовними вимогами в частині відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 00 коп., суд, перевіривши матеріали справи, що стосуються відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 та пункту 1) частини 3 статті 133 та частин 1-3 статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п. 1) ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Аналізуючи вищевикладене, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат, у даному випадку витрат на професійну правничу допомогу, - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів.

Так, із матеріалів справи вбачається, що 16 лютого 2024 року між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Климович Т.Д. було укладено Договір надання правничої допомоги № 016/24, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.8).

Представником позивача ОСОБА_2 на підтвердження витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, надано наступні документи: ордер про надання правничої (правової) допомоги серії АС № 1085188 від 19.02.2024 року (а.с.7), договір про надання правничої допомоги № 016/24 від 16.02.2024 року (а.с.8), додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги № 016/24 від 16.02.2024 року (а.с.9), акт прийому-передачі виконаних робіт від 16.02.2024 року на суму 3000 грн. (а.с.9), квитанцію від 16.02.2024 року, з якої вбачається, що 16.02.2024 року ОСОБА_1 здійснила оплату за надання правничої допомоги на суму 3000 гривень (з.б.а.с.9).

Згідно частин 1-4 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частин 3, 4 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначено докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу, а саме: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Суд вважає, що заявлений представником позивача розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним, завищеним та таким, що не відповідає складності справи та об`єму виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг.

Вказана позиція суду узгоджується із позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21.07.2020 року у справі № 915/1654/19.

Дослідивши докази на підтвердження витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу, проаналізувавши обсяг та склад робіт, виконаних адвокатом Климович Т.Д. (зокрема, кількість підготовлених адвокатом процесуальних документів), обсяг матеріалів у справі та складність справи, яка є малозначною, розгляд судом справи за правилами спрощеного позовного провадження, кількість судових засідань, а також враховуючи співмірність розміру витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу з обсягом виконаних адвокатом робіт, суд вважає, що відсутні підстави для відшкодування витрат у розмірі, який зазначений в акті прийому-передачі виконаних робіт від 16.02.2024 року (а.с.9).

Отже, з урахуванням фактичних обставин справи, виходячи із засад об`єктивності, розумності та справедливості, суд вважає достатньою компенсацію судових витрат на професійну правничу допомогу у даній справі у розмірі 2000 гривень. Підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 ще додатково 1000 грн. 00 коп. суд не вбачає.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 968 грн. 96 коп., які були понесені позивачем при зверненні до суду з позовною заявою, згідно платіжної інструкції 0.0..1 від 19.02.2024 року, виданої АТ КБ «ПриватБанк», копія якої міститься в матеріалах справи (з.б.а.с.6).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 51 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 137, 141, 223, 259, 263-265, 268, 280-284, 354 ЦПК України, ст.ст. 24, 56, 105, 110-114 СК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , який зареєстрований 27 вересня 2023 року Володимирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 235, розірвати.

Після набрання рішенням про розірвання шлюбу законної сили, залишити відповідачу ОСОБА_1 прізвище « ОСОБА_5 », яке було присвоєно їй під час державної реєстрації шлюбу.

Шлюб вважається припиненим у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп.

Після набрання рішенням законної сили копію рішення надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставляння відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Жовтневим районним судом міста Запоріжжя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Інформація про учасників справи, відповідно до п. 4) ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

представник позивача: адвокат Климович Тетяна Дмитрівна, місцезнаходження: Волинська область, Ковельський район, місто Любомль, вулиця Ярослава Мудрого, будинок № 13;

відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя О.О. Яцун