Справа № 748/347/24
Проваждення № 2/737/107/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
30 травня 2024 року смт Куликівка
Куликівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого суддіКоренькова А.А.
секретаря судового засіданняЧередниченка С.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за загальними правилами позовного провадження справу № 748/347/24
представник позивачаОСОБА_2
третя особиУправління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради
пропозбавлення батьківських прав
учасники справи та представники:
представник позивачаОСОБА_2
23 січня 2024 року ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 .
В обґрунтування позову вказує, що сторони проживали разом та вели спільне господарство. В період спільного проживання у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_5 . 28.05.2016 Новозаводським районним судом м. Чернігова видано судовий наказ про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, на підставі якого відкрито виконавче провадження. Вказує, що відповідач не приймає участі у виховані дитини та її навчанні, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, аліменти на утримання дитини не сплачує. Станом на 01.10.2023 заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 240879,06 грн. Через наявність боргу по аліментах відповідача оголошено в розшук, місце його перебування невідоме.
Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26.01.2024 справу за вказаною позовною заявою передано для розгляду за підсудністю до Куликівського районного суду Чернігівської області.
Після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача на підставі ч. 8 ст. 187 ЦПК України, ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 28.02.2024 відкрито провадження у справі, ухвалено розглядати справу за загальними правилами позовного провадження.
Підготовче судове засідання, призначене на 28.03.2024 було відкладене в зв`язку з неявкою відповідача.
Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 15.04.2024 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.
В судові засідання, призначені на 05.05.2024 та 30.05.2024 відповідач не з`явився, викликався в судове засідання в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 187 ЦПК України, але в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, у встановлений судом строк відзив на позов не надав, зустрічний позов не пред`явив.
На підставі ст. ст. 223, 280, 281 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Позивач, представник позивача та пердстаник третьої особи в судове засідання не з`явились, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши заяви по суті справи та надані сторонами докази, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 11)
ОСОБА_3 має заборгованість зі сплати аліментів станом на жовтень 2023 року в розмірі 240879 грн. 06 коп. (а.с. 14-18).
З матеріалів перевірки Чернігівського районного управління поліції ГУНП в Чернігівській області вбачається, що в ході перевірки встановити місцезнаходження ОСОБА_3 , 1978 року народження не виявилося можливиим (а.с.21-25).
Ухвалою Куликівського районного суду Чернігівської області від 05.10.2020 за клопотанням держаного виконавця оголошено розшук боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_4 розпочатому на виконання рішення про стягнення аліментів (а.с. 19).
Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 15 квітня 2024 року затверджено висновок органу опіки і піклування про те, що ОСОБА_3 доцільно позбавити батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Із змісту висновку слідує, що ОСОБА_3 проживає окремо від дитини, участі у вихованні дитини не приймає. (а.с. 94-95).

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ч.1-4 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, а тому, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст. 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Згідно пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України), та є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що відповідач тривалий час життям дитини не цікавиться, участі у його вихованні не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, що свідчить про ухилення ним від виконання своїх батьківських обов`язків і виходячи із положень статей 164 - 167 СК є підставою для позбавлення батьківських прав.

Вирішуючи питання яке полягає в тому, наскільки позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересам дитини ОСОБА_4 і чи немає підстав для попередження відповідача щодо зміни свого відношення до виховання дитини без позбавлення батьківських прав, суд зауважує наступне.

З досліджених судом доказів вбачається, що протягом тривалого часу відповідач не виявив бажання вчинити будь-які дії пов`язані з відновленням свого зв`язку із дитиною. Ухиляється від сплати аліментів на дитину, місце перебування відповідача не відоме. Відповідач жодним чином не демонструє свого бажання в поновленні сімейних стосунків з дитиною і в такій ситуації, на думку суду, без бажання відповідача держава позбавлена можливості посприяти йому у виконанні ним своїх батьківських обов`язків і відновленні або зміцненні здатності сім`ї.

Також, при позбавленні батьківських прав відповідача, відносини, які склались між ним і дитиною не зміняться в бік розлучення його з дитиною, яка разом не проживає з ним протягом тривалого часу.

Так само, позбавлення батьківських прав змінить ситуацію в бік поліпшення піклування про малолітню дитину, що як наслідок буде сприяти захисту інших його прав.

Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між батьком та дитиною, не призведе до відібрання дитини у батька, оскільки він з нею не проживає протягом тривалого часу, а також не призведе до ситуації за якої батько в силу об`єктивних причин не зможе бачитись зі своєю дитиною.

Крім того, позбавлення батьківських прав не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169).

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини ОСОБА_6 , при цьому перешкоди у спілкуванні з дитиною відсутні, позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки така міра є виправданою з огляду на необхідність захистити інтереси дітей.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 81, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_7 , до ОСОБА_3 , третя особа: Управління (Служба) у справах дітей Чернігівської міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.

2. Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно його малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована АДРЕСА_2 ) судові витрати в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп..

4. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

7. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

8. Повний текст рішення складено 30 травня 2024 року.

Суддя Андрій КОРЕНЬКОВ