Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/6171/23
Провадження № 2/644/529/24

РІШЕННЯ

іменем України

20 травня 2024 Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в особі судді Шевченка С.В., за участю: секретаря с/з Кузьміної Ю.С., представника ОСОБА_1 адвоката Лопатюк Ю.Л., представника ОСОБА_2 адвоката Дерев`янченка Я.Ю., розглянув в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у поданому до суду позові, відповідно до його остаточної редакції, просив визнати, що квартира АДРЕСА_1 належить йому на праві особистої приватної власності.

В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що спірна квартира була придбана хоча і в період шлюбу з відповідачкою, проте за його особисті кошти, які він отримав від продажу квартири, яка йому належала на праві власності в порядку спадкування після смерті баби та діда.

ОСОБА_2 подала зустрічний позов, в якому просила, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати, що спірна квартира належить сторонам в рівних частках - по частині.

В обґрунтування зустрічних вимог ОСОБА_2 посилалась на те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана в період шлюбу з ОСОБА_1 за спільні кошти, які були ним накопичені за рахунок економії сімейного бюджету. Крім того, частину коштів для придбання квартири вона запозичувала у родичів.

В судовому засіданні представники сторін підтримали позовні вимоги своїх довірителів.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено, що з 20.06.2009 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Станом на час розгляду справи доказів про розірвання шлюбу суду не надано. З 2006 року ОСОБА_1 належала квартира АДРЕСА_2 , право власності на яку останній набув в порядку спадкування за заповітами. 07.09.2012 ОСОБА_1 продав належну йому квартиру за 200 000 грн. Того ж дня ним була придбана квартира АДРЕСА_1 за 212 000 грн.

Вказані вище обставини підтверджуються наданими суду копіями відповідних договорів купівлі-продажу нерухомості.

Пунктом 3 частини 1 статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Поряд з цим статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Визначаючи правовий статус спірного майна у цій справі суд виходить з того, що єдиним належним і допустимим доказом, який підтверджує джерело походження коштів, які були використані для придбання спірної квартири, є договір продажу ОСОБА_1 належної йому ще до укладення шлюбу квартири.

ОСОБА_2 , як позивач за зустрічним позовом, не надала суду доказів на підтвердження наявності інших джерел отримання подружжям доходів та їх розмірів у період з моменту укладення шлюбу та до моменту придбання ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 за рахунок яких можливо було б накопичити кошти у обсязі, необхідному для придбання житла. За відсутності таких доказів суд не може розцінювати показання свідків про походження коштів для придбання спірного майна, як достовірні.

Крім того, посилання ОСОБА_2 на те, що їй доводилось позичати кошти у родичів для того, щоб оплатити послуги ріелторів та здійснювати у придбаній квартирі ремонт, в тому числі й за рахунок відчуженого нею нерухомого майна, вказує на те, що спірна квартира була придбана саме за кошти, які ОСОБА_1 отримав від продажу належної йому квартири АДРЕСА_2 . Доходячи такого висновку, суд також бере до уваги, що позивачем за зустрічним позовом не було надано доказів на підтвердження набуття ОСОБА_1 , після продажу квартири, іншого майна чи здійснення ним витрат на інші цілі на суму, яка б дорівнювала 200 000 грн.

Доводи представника позивачки за зустрічним позовом про те, що заява-згода, яка була складена ОСОБА_2 при укладенні правочину з придбання спірної квартири підтверджує факт її придбання за спільні кошти подружжя, є безпідставними, так як відображала її суб`єктивне ставлення до оцінки походження коштів, за які було придбане спірне майно. Дана обставина не звільняє сторони від обов`язку доведення джерела походження коштів за які було придбане спірне майно.

З урахуванням викладеного вище, судом встановлено, що з 212 000 грн, які були сплачені при придбанні квартири АДРЕСА_1 , 200 000 грн це кошти, які належали особисто ОСОБА_1 , а 12 000 грн це спільні сумісні кошти подружжя. Відтак спірна квартира підлягає поділу пропорційно до внеску кожного з подружжя на момент її придбання: 206 000 грн кошти ОСОБА_1 , 6000 грн кошти ОСОБА_2 .

Посилання у зустрічному позові на можливість збільшення вартості спірної квартири за рахунок ремонту та на право суду збільшити частку майна дружини чи чоловіка за умови проживання з одним із них дитини, за умови недостатності аліментів, які отримує один з батьків, є незрозумілими, оскільки ОСОБА_2 не просила збільшити її частку у спірному майні з зазначених вище підстав, а доводила ту обставину, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і належить в рівних частках кожній з сторін.

На підставі викладеного вище та керуючись ст. 141, 259, 264,265,280-282 ЦПК України, суд у х в а л и в :

Позови задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 9717/10000 частин квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 238/10000 частин квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовів як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_2 , відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Повний текст судового рішення складений 30.05.2024.

Суддя С.В. Шевченко