УХВАЛА

29 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 209/28/24

провадження № 61-13622ск24

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сакари Н. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 травня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 травня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків для подання уточненої касаційної скарги, в якій зазначити підстави касаційного оскарження судових рішень, передбачені статтею 389 ЦПК України, доплати судового збору.

У серпні 2024 року до суду касаційної інстанції надійшли матеріали на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 14 жовтня 2024 року, а саме: квитанція про доплату судового збору, уточнена касаційна скарга.

Усуваючи недоліки, ОСОБА_1 подав уточнену касаційну скаргу, в якій посилається, як на підставу касаційного оскарження, на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Проте, посилання на недослідження доказів, як підставу касаційного оскарження судових рішень, Верховний Суд не приймає до уваги, оскільки обов`язковою умовою застосування положень пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України є зазначення заявником підстав касаційного оскарження відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України, водночас у касаційній скарзі такі підстави не наведено (не підтверджено).

Визначення заявником, як підставу касаційного оскарження, пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, є неналежною підставою касаційного оскарження судових рішень, оскільки відповідно до дослівного змісту наведеної норми процесуального права: «якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку».

Водночас, судові рішення першої інстанції, ухвалені у подібних правовідносинах, та постанова Пленуму Верховного Суду Української РСР від 12 квітня 1985 року № 2 не є за юридичною ознакою та не прирівнюються до висновків суду касаційної інстанції, сформульованих у постановах, ухвалених за наслідками перегляду судової справи.

Отже, неналежний виклад підстав касаційного оскарження, необґрунтованість цих підстав особою, яка звертається із касаційною скаргою, унеможливлює відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.

У зв`язку з зазначеним вище, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вимоги ухвали від 14 жовтня 2024 року про залишення касаційної скарги без руху заявницею виконано частково, що перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою і є підставою для визнання касаційної скарги неподаною та повернення її заявнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 травня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року вважати неподаною та повернути заявнику.

Заявнику надіслати копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами, іншим учасникам справи надіслати копію ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Ю. Сакара