ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/15212/24

Провадження № 22-ц/4820/1973/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України цивільну справу № 686/15212/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2024 року у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ТзДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулося до суду з позовом, в якому позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства грошові кошти в розмірі 18 150 грн, 7000 грн судових витрат пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги та 3028 грн сплаченого судового збору.

На підтримання заявлених позовних вимог страхова компанія зазначала, що 02 серпня 2021 року трапилася ДТП за участю автомобіля ВАЗ 210930, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача та автомобілів Renault, д.н.з. НОМЕР_2 та Citroen Nemo, д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. Згідно постанови від 16 серпня 2021 року Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 686/19207/21, дорожньо-транспортна пригода сталася у зв`язку з порушенням відповідачем Правил дорожнього руху, окрім того відповідно до пояснень ОСОБА_1 наданих в повідомленні про настання ДТП від 03 серпня 2021 року, аварія сталася через несправність гальм транспортного засобу ВАЗ 210930, д.н.з. НОМЕР_1 . Тобто аварійна ситуація сталася внаслідок невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу діючим вимогам Правил дорожнього руху.

До ТзДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявою на виплату страхового відшкодування звернулися постраждалі власники автомобілів пошкоджених з вини відповідача. Товариством було виплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля Renault, д.н.з. НОМЕР_2 у розмірі 4 150 грн, а власнику автомобіля Citroen Nemo, д.н.з. НОМЕР_3 14 000 грн, таким чином страховою компанією за даним страховим випадком було виплачено 18 150 грн. Позивач посилався, що до страхової компанії у порядку регресу перейшло право вимоги до відповідача, з огляду на підпункту г пункту 38.1 ст 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася у зв`язку з невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правилам дорожнього руху.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2024 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант`страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 18 150 грн, судовий збір в сумі 3028 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000 грн.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, посилається на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на підпункту г пункту 38.1 ст 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якого страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП внаслідок невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Проте судом не прийнято до уваги, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які є обов`язковими умовами виникнення такого права, а саме знаходження автомобіля у несправному стані на момент ДТП та встановлення вини водія чи притягнення його до адміністративної відповідальності саме з цих підстав. Апелянт вказує, що умовою виникнення права на регресний позов могло бути лише доведення позивачем обставин щодо невідповідності технічного стану та обладнання його автомобіля існуючим вимогам Правил дорожнього руху на момент вчинення ДТП, однак матеріали справи таких доказів не містять, відтак позивачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між діями та шкодою. Суд у своєму рішенні, лише посилається на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 серпня 2021 року у справі № 686/19207/21, відповідно до якої його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та при цьому вважав, його пояснення під час розгляду тієї справи щодо несправності гальм автомобіля, доведеним фактом, але такі його пояснення були лише припущеннями і суд не погодився з такими його твердженнями і притягнув його до адміністративної відповідальності за недотримання безпечної дистанції та необрання безпечної швидкості руху, тобто порушення вимог п.12.1,13.1 Правил дорожнього руху.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

ТзДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на законність рішення суду та відповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Звертаючись до суду з позовом страхова компанія посилалася на підпункту г пункту 38.1 ст 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого у страховика виникло право на подачу регресного позову до водія, який спричинив ДТП внаслідок невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Відповідач перед початком дорожнього руху не перевірив гальма автомобіля, що у свою чергу призвело до аварійної ситуації на дорозі та пошкодження інших автомобілів. Факт несправності автомобіля на момент ДТП був підтверджений самим відповідачем в ході розгляду адміністративної справи, зокрема його поясненнями та відображений у постанові від 16 серпня 2021 року Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у справі № 686/19207/21, яка набрала законної сили. Тому позивач, як страховик, який виплатив страхове відшкодування на користь потерпілих має право подати до відповідача регрес ний позов про стягнення коштів у розмірі фактично понесених ним витрат 18 150 грн.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішенню суду першої інстанції скасуванню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що при розгляді адміністративної справи про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності, останній пояснив суду, що причиною ДТП стала відмова гальмівної системи у його автомобілі, тому дана обставина вказує на наявність підстав для відшкодування шкоди страховій компанії винною у ДТП особою, внаслідок регресу, згідно п.п «г» п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак з таким висновком суду колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що 02 серпня 2021 року о 18 год. 15 хв. ОСОБА_1 в м. Хмельницькому на перехресті вул. Західно-Окружна вул. К.Степанкова, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 210930», номерний знак НОМЕР_1 , в порушення вимог п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення із транспортним засобом «Citroen Nemo» номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який по інерції здійснив зіткнення із транспортним засобом «Renault Trafic» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 серпня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 ,, як власника транспортного засобу «ВАЗ 210930», номерний знак НОМЕР_1 була застрахована у ТзДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант», що підтверджується полісом № НОМЕР_4 від 20 квітня 2021 року, строк дії якого з 21 квітня 2021 року до 20 квітня 2022 року.

Водій автомобіля «Citroen Nemo» номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_2 та водій автомобіля «Renault Trafic» номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_3 звернулися до ТзДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» із заявами про страхове відшкодування.

Згідно розрахунку страхового відшкодування, погоджена сума страхового відшкодування 16 000 грн, безумовна франшиза 2 000 грн, відтак власнику постраждалого автомобіля Citroen Nemo», номерний знак НОМЕР_3 виплачено 14 000 грн страхового відшкодування за вирахуванням франшизи.

Відповідно до платіжної інструкції від 01 жовтня 2021 року власнику автомобіля «Renault Trafic», номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_3 виплачено 4 150 грн страхового відшкодування.

Відтак розмір завданих збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди склав 18 150 грн і вказана сума була виплачена постраждалим особам.

Звертаючись до суду з даним позовом страхова компанія посилалася, що, оскільки автомобіль ОСОБА_1 був несправний на момент вчинення ДТП, тому страховик має право на подачу регресного позову про стягнення коштів з водія застрахованого транспортного засобу з вини якого сталася ДТП.

Згідно частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Тобто, відповідальність за шкоду несе особа, яка її завдала. Така особа відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За змістом статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У Законі України «Про страхування» встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9 частини 1 статті 7 Закону).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Статтями 3 та 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Отже, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована.

Пунктами 1.4, 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що особи, відповідальність яких застрахована - це страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Забезпечений транспортний засіб це транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п.п. г п. 38.1.1. п. 38.1 ст. 38 цього ж Закону Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 серпня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Вказана постанова набрала законної сили 27 серпня 2021 року.

Вказаною вище постановою встановлено, що 02 серпня 2021 року о 18 год. 15 хв. ОСОБА_1 в м. Хмельницькому на перехресті вул. Західно-Окружна вул. К.Степанкова, керуючи транспортним засобом «ВАЗ 210930», номерний знак НОМЕР_1 , в порушення вимог п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення із транспортним засобом «Citroen Nemo» номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який по інерції здійснив зіткнення із транспортним засобом «Renault Trafic» номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

За нормами п. 12.1 Правил Дорожнього руху України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, а відповідно п.13.1. цих же Правил водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

В той же час відповідно до п 2.3. Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Отже постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 серпня 2021 року встановлено, що причинами ДТП є порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху щодо неврахування дорожньої обстановки та не дотримання безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Однак цією постановою не встановлено що причиною ДТП є технічна несправність автомобіля відповідача.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Частиною 6 статті 82 ЦПК України серед інших встановлено, що підставою для звільнення від доказування є вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як зазначено вище за змістом зміст постанови Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 серпня 2021 у справі № 686/19207/21, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак суд притягнув його до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, лише у вигляді недотримання безпечної дистанції та необрання безпечної швидкості руху, тобто порушення вимог п.12.1,13.1 Правил дорожнього руху.

При цьому, в постанові не встановлено, що причиною ДТП є несправність гальмівної системи автомобіля

Доказів, того, що ОСОБА_1 не перевірив технічний стан свого автомобіля, а саме гальмівну систему та не вжив заходів безпеки, та взагалі гальмівна система його автомобіля на час ДТП була несправною і саме лише внаслідок цього сталася ДТП, матеріали справи не містять, як і не містять жодного технічного висновку спеціаліста чи експерта з приводу несправності гальмівної системи автомобіля на момент вчинення ДТП, відсутні і письмові докази ( протокол огляду), жодні пояснення свідків з цього приводу, отже такі покази відповідача під час розгляду справи в порядку КУпАП в суді першої інстанції є лише припущеннями, які нічим не підтверджені.

В зв`язку з цим суд апеляційної інстанції, не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, так як висновки суду не відповідають обставинам справи, а відтак рішення суду слід скасувати з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Таким чином, доводи апелянта щодо недоведеності факту, знаходження автомобіля у несправному стані на момент ДТП та встановлення вини водія чи притягнення його до адміністративної відповідальності саме з цих підстав, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволення позову Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 судові витратит по сплаті судового зболру за подання апеляційної скарги в сумі 4625,28 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова