Номер провадження: 22-ц/813/367/24
Справа № 521/5915/18
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кострицького В.В.,

суддів: Карташова О.Ю., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

третя особа - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Боярського О.О., у приміщенні того ж суду,

по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про зняття арешту та встановлення способу і порядку виконання рішення суду,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

В квітні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_3 про зняття арешту та заборону на відчуження гаражу № НОМЕР_1 , який складається з 1-гаражу, площею 21,8 кв.м., 2-підсобне, площею 10,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в гаражно-будівельному кооперативі «Портовик», зареєстрованим за ОСОБА_3 .

Позов обґрунтовано тим, що на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 06 грудня 2010 року за нею визнано право власності на нерухоме майно у вигляді гаражу № НОМЕР_1 , в гаражно-будівельному кооперативі «Портовик».

21 лютого 2018 року Малиновський районний суд м.Одеси своєю ухвалою наклав арешт на вказаний гараж та оголосив заборону на його відчуження.

На теперішній час вона має намір продати гараж, але не може цього зробити через наявне обтяження свого майна.

Просила на підставі ст.ст.15,16,386,391 ЦК України зняти арешт та заборону на відчуження вказаного гаражу, вказавши, що рішення суду є підставою для внесення відповідних змін до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2021року в позові ОСОБА_1 - відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_1 обраний спосіб захисту, який не відповідає змісту порушеного права, оскільки нормами ЦПК України встановлений порядок скасування вжитих судом заходів забезпечення позову. Відповідно до ст.158 ЦПК України позивачка має можливість скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року шляхом оскарження її в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов, оскільки судом грубо порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

На обґрунтування скарги зазначила, що:

-суд фактично не розглядав справу;

- сторони по справі не були повідомлені про день, час та місце розгляду справи;

-відсутній технічний запис будь-якого засідання;

-підготовче провадження не проводилося;

- рішення винесено без сторін і в незаконний спосіб;

-суд не з`ясував характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність або відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення, захисту в обраний спосіб;

-наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі №912/1856/16, від 14 травня 2019 року у справі №910/11511/18(т.2а.с.28-30).

Щодо явки сторін.

Учасники судового процесу в судове засідання, призначене на 26 вересня 2024 року, не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи та бажання прийняти участь у її розгляді особисто не подавали, справу відкладали 6 разів, що відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою ОСОБА_1 обраний спосіб захисту, який не відповідає змісту порушеного права за нормами ЦПК України.

Проте, в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки судом при ухваленні рішення було допущено порушення норм процесуального права щодо належного повідомлення позивачки про день та час розгляду справи, з огляду на наступне.

Апеляційним судом встановлено, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 грудня 2010 року( справа № 2-5910/10) визнано дійсним договір купівлі-продажу гаражу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнано за покупцем ОСОБА_1 право власності на гараж № НОМЕР_1 , який складається з 1-гаражу, площею 21,8 кв.м., 2-підсобне, площею 10,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в гаражно-будівельному кооперативу «Портовик». Рішення суду набрало законної сили 17 грудня 2010 року(т.1а.с.4).

Судовим рішенням встановлено, що 11 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у письмовій формі був укладений договір купівлі-продажу вищевказаного гаражу. Після укладання договору купівлі - продажу гаражу і отримавши кошти по договору ОСОБА_3 відмовився від укладання договору в нотаріальній конторі, а тому вимоги позивачки підлягають задоволенню.

Звертаючись до суду з позовом позивачка посилалась на те, що 21 лютого2018 року Малиновський районний суд м. Одеси незаконно наклав арешт на вищевказаний належний її гараж та оголосив заборону на його відчуження.

При цьому позивачка не представила суду копію ухвали про накладення арешту та взагалі не надала доказів існування вказаного обтяження по іншій цивільній справі.

Разом з тим, в своїх письмових поясненнях ОСОБА_4 , що надійшли до Білгород-Дністровського міськрайонного суду 31 серпня 2018 року, третя особа: ОСОБА_4 посилався на те, що:

-в червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на його користь суми боргу за договором позики;

- 08 грудня 2014 року по справі № 521/10708/14-ц його позов задоволено частково та стягнуто на його користь з ОСОБА_3 кошти в сумі 31 189,04 грн. Рішення набрало чинності;

- 05 лютого 2018 року Малиновський районний суд м.Одеси задовольнив його позов (справа №521/18983/17) про стягнення з ОСОБА_3 на його користь грошових коштів у сумі 25 686,76 грн., інфляційних нарахувань та штрафних санкцій. Рішення суду не оскаржувалось та набрало чинності;

-під час розгляду вказаної справи ОСОБА_4 подав до суду клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме майно ОСОБА_3 , який ухиляється від добровільного виконання рішень суду і судом накладено арешт на майно яке належить ОСОБА_3 (т.1а.с.28-30).

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ст.15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України.

Так, ст.16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст.4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15.

Так, порядок скасування заходів забезпечення позову визначений ст.158 ЦПК України.

Відповідно до ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду (ч. 2 ст. 158 ЦПК України).

Таким чином нормами ЦПК України передбачено порядок скасування заходів забезпечення позову щодо скасування арешту на майно, які постановлені по цивільним справам.

В свою чергу відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Як вбачається із змісту позову ОСОБА_1 вона просила суд про зняття арешту та встановлення способу і порядку виконання рішення, шляхом скасування ухвал Малиновського районного суду м.Одеси від 21 лютого 2018 року по справі №521/18983/17.

При цьому під час розгляду справи з 2018 року позивачка та її представник адвокат Шаркевич В.Т. не надали до суду ухвалу суду від 21 лютого 2018 року по справі №521/18983/17, якою накладено арешт на вказаний гараж.

Крім того, судом не витребувана вказана ухвала з третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 на користь якого як він посилається постановлено рішення суду 05 лютого 2018 року про стягнення з ОСОБА_3 грошові кошти та накладено арешт на спірне майно ОСОБА_3 .

Згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

За даними, внесених до Єдиного державного реєстру судових рішень, справа за №521/18983/17 на яку посилаються сторони взагалі відсутня в реєстрі.

Разом з тим, як встановлено апеляційним судом, в провадженні Малиновського районного суду м.Одеси знаходилась справа №521/15983/17, а не справа №521/18983/17, як посилався суд першої інстанції та учасники процесу.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень, дійсно рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 05 лютого 2018 року по справі №521/15983/17 (провадження № 2/521/884/18) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, стягнуто ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 20 червня 2012 року за період з 01жовтня 2014 року по 30 вересня 2017 року, в загальному розмірі 25686,76 грн.

Під час розгляду справи №521/15983/17 судом першої інстанції постановлена ухвала від 05 лютого 2018 року, з врахуванням ухвали суду від 27 квітня 2018 року про виправлення описки (замість «№521/15983/17», невірно вказано «№521/2077/18»), з метою забезпечення позову накладено арешт на гараж № НОМЕР_1 , розташований в гаражному кооперативі «Портовик» за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, позивачка оскаржує ухвалу суду від 21 лютого 2018 року по справі №521/18983/17, а насправді ухвала постановлена про накладення арешту на спірний гараж 05 лютого 2018 року по іншій справі 521/15983/17.

Крім того, розглядаючи справу суд першої інстанцій не виконав процесуальні норми ст.12 ЦПК України щодо сприянню учасникам процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, оскільки не маючи в наявності у справі №521/5915/18, яка розглядається судом ухвали яка оскаржується позивачем по справі в судовому порядку, відмовив адвокату Шаркевичу В.Т. в його клопотанні про витребування із Малиновського районного суду м.Одеси справи за №521/2077/18 та ухвали яка оскаржується. Клопотання представника позивача ухвалою суду від 27 грудня 2018 року залишено без задоволення(т.1а.с.55,66-67).

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, судове рішення від 28 квітня 2021 року постановлено судом у відсутність сторін, які не були повідомлені про слухання справи(т.2 а.с.17-23).

Так, 05 квітня 2021 року судом винесена ухвала про закриття підготовчого засідання та призначення справи для розгляду по суті на 28 квітня 2021 року(т.2 а.с.2-3).

09 квітня 2021 року копії ухвали від 05 квітня 2021 року надіслана позивачці та іншим учасникам процесу. При цьому представнику позивачки адвокату Шаркевичу В.Т. ухвала та повідомлення про слухання справи на 28 квітня 2021 року взагалі не надсилались (т.2 а.с.4).

Рекомендоване повідомлення від позивачки повернулося до суду з вказівкою «про закінчення терміну зберігання»(т.2 а.с.5-6).

22 квітня 2021 року адвокат Шаркевич В.Т. надав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи, але в матеріалах справи відсутні данні, що він знайомився з матеріалами справи, був повідомлений судом про слухання справи на 28 квітня 2021 року(т.2а.с.16).

28 квітня 2021 року судом розглянута справа по суті у відсутність сторін по справі(т.2 а.с.18-23).

Розглядаючи справу по суті суд першої інстанції не з`ясував всі обставини справи та не дав їм належній оцінки, розглянув справу у відсутність сторін, порушуючи норми ЦПК України щодо справи, яка тривалий час з 2018 року знаходилась у провадженні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що позивачкою невірно вибрано спосіб свого захисту, оскільки згідно норм ч.1ст.352 ЦПК України ОСОБА_1 має право оскаржити ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 05 лютого 2018 року, а не ухвалу від 21 лютого 2018 року по справі №521/15983/17 в апеляційному порядку.

Доводи апелянта про задоволення її вимог в апеляційному суді до уваги не приймаються, так як ЦПК України передбачено порядок скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, які було накладено по іншим справам, але при порушені права осіб, які не були залучені до участі у справі, такі особи мають право оскаржити ці ухвали в апеляційному порядку за ч.1ст.352 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що рішення суду від 28 квітня 2021 року постановлено з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення.

Таким чином, враховуючі наведені обставини та, що позивачка та її представник не були повідомлені про слухання справи в суді першої інстанції, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду від 28 квітня 2021 року скасувати, в позові ОСОБА_1 відмовити.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права

Пункт 3 частини 3 статті 376 ЦПК України передбачає, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2021 року - скасувати.

Постановити нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про зняття арешту та встановлення способу і порядку виконання рішення суду - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 вересня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді О.Ю. Карташов

В.А. Коновалова