ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/511/23Головуючий у 1-й інстанції Рєпін К.К.
Провадження № 22-ц/817/142/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

за участі секретаря - Іванюти О.М.

відповідачки - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 951/511/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2023 року, ухваленого суддею Рєпіним К.К., повний тест якого складений 28.09.2023 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Козлівської селищної ради про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

у червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Козлівської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, в якому просить позбавити відповідачку батьківських прав стосовно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він не перебуває з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, однак у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_3 . Згідно з рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 15 лютого 2023 року місцем проживання дитини ОСОБА_3 визначено разом із ним. Вказує, що він велику увагу приділяє розвитку доньки, яка повністю знаходиться на його утриманні. Відповідачка жодним чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей та не створює умов для отримання нею освіти. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються ним самостійно. Відповідачка є інвалідом 2 групи внаслідок загального захворювання. Згідно висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я № 107 від 21.07.2020 року ОСОБА_1 за рівнем обмеження життєдіяльності має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків.

Вважає, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо свої доньки ОСОБА_3 та просить позбавити її батьківських прав стосовно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Козлівської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області про позбавлення батьківських прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Козівського районного суду Тернопільської області і ухвалити нове рішення, яким позбавити ОСОБА_1 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції постановляючи оскаржуване рішення, порушив норми матеріального та процесуального права, оскільки не перевірив усіх обставин, що мають значення для вирішення справи та дійшов суперечливих висновків щодо тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України.

Вказує на те, що відповідачка хворіє більше п`яти років. Нездатність до свідомого і несвідомого виконання батьківських обов`язків нею підтверджується не лише медичними висновками, які залишаються незмінними, але і висновком органу опіки і піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Козлівської селищної ради Тернопільської області № 93 від 11 вересня 2023 року, згідно якого доцільно позбавити батьківських прав відповідачку щодо дочки.

Зазначає, що відповідачка не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами доньки, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя та не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання.

Судом не взято до уваги, що матір не заперечує щодо позбавлення батьківських прав, хоче, що дитина проживала з батьком, оскільки її здоров`я не дозволяє виконувати батьківські обов`язки та вона сама залежить від догляду інших осіб.

Також мотивує тим, що суд помилково зазначив, що у справі відсутні докази застосування до відповідачки заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, оскільки такі заходи неможливо застосувати до особи, яка хворіє на психічні захворювання, а їх застосування не передбачено законом.

Відзив у визначений судом термін на апеляційну скаргу не надійшов.

У судовому засіданні під час розгляду справи в апеляційному суді відповідачка ОСОБА_1 пояснила суду, що дуже любить ОСОБА_4 , однак за станом здоров`я не може здійснювати догляд за дитиною та піклуватися про неї, тому не заперечила щодо позбавлення її батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення № 428, яке повернулося у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною нею адресою.

Відповідно до пункту 4 частина 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Представник Козлівської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить довідка про доставку судової повістки до електронного кабінету.

Згідно з частиною 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, тому колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутності вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не наслідком збігу життєвих обставин, які склалися навколо неї та не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що у сторін народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 25.04.2019.

Із змісту довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 437269 вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 , є особою із другою групою інвалідності. Інвалідність встановлена на строк до 1.02.2024, може працювати в спеціально створених умовах.

Як вбачається із висновку лікарсько-консультативної комісії КНП "Козівська центральна районна лікарня Козівської районної ради" № 107 від 21.07.2020, що за рівнем обмеження життєдіяльності ОСОБА_1 має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Висновок дійсний до 21.01.2021.

Згідно характеристики ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 учениці ТНВК ШЕЛ № 9 ім. І. Блажкевич, виданої класним керівником, впродовж чотирьох років навчання ОСОБА_3 її батько ОСОБА_5 постійно цікавився успіхами дитини, опікувався дівчинкою.

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 15 лютого 2023 року визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком позивачем ОСОБА_2 .

Відповідно до висновку органу опіки і піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Козлівської селищної ради Тернопільської області № 93 від 11 вересня 2023 року доцільно позбавити батьківських прав відповідачку щодо дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказаний висновок мотивовано тим, що як вбачається із висновку лікарсько-консультативної комісії КНП "Козівська центральна районна лікарня Козівської районної ради" № 107 від 21.07.2020 відповідачка ОСОБА_1 , за рівнем обмеження життєдіяльності має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Зі слів ОСОБА_1 позивач проживає разом з донькою ОСОБА_3 з 2018 року, ОСОБА_1 не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав, хоче, щоб дочка проживала разом з батьком, так як її здоров`я не дозволяє виконувати батьківські обов`язки, вона не займається її вихованням, сама залежить від догляду інших осіб.

Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із частини першої статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частини четвертої статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Вказані правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19.

Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, при наявності вини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, при вирішення сімейних питань, в тому числі можливе лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (справа «Мамчур проти України» (CASE OF MAMCHUR v. UKRAINE) від 16 липня 2015 року).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належно оцінив докази, подані учасниками справи, та встановив, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку відповідачки ОСОБА_1 щодо ухилення від участі у вихованні доньки, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері та дійшов обґрунтованого висновку про невстановлення правових підстав для позбавлення відповідачку батьківських прав.

Матеріалами справи справи підтверджено, зокрема висновком лікарсько-консультативної комісії КНП "Козівська центральна районна лікарня Козівської районної ради" № 107 від 21.07.2020, що за рівнем обмеження життєдіяльності відповідач ОСОБА_1 має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків.

Отже, колегія суддів звертає увагу, що причиною недостатньої участі матері у вихованні доньки ОСОБА_4 є її захворювання, що не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки відсутня вина відповідачки ОСОБА_1 в ухиленні від виконання батьківських обов`язків.

Як пояснила в судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 , що дуже любить доньку ОСОБА_4 , однак в зв`язку з тим, що декілька років вона хворіє і тому не може належним чином здійснювати свої батьківські обов`язки, проте періодично бачиться з донькою.

Тому не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що якщо відповідачка хворіє і не бере участі у спілкуванні та вихованні спільної дитини, тому слід її позбавити батьківських прав.

При цьому, колегія суддів зазначає, що суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Крім цього, слід зважувати на те, що позбавлення батьківських прав матері, на дитину та усвідомлення цього самою дитиною, вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, що суперечить якнайкращим інтересам дитини.

Таким чином, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, та з відсутністю підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено та не надано суду доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2023 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції необхідно покласти на ОСОБА_2 в межах понесених ним сум.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на ОСОБА_2 , в межах ним понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2024 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: О.З. Костів

М.В. Хома