ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
30 жовтня 2024 року м. Чернівці
справа № 718/921/23-ц
провадження № 22-з/822/89/24
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Височанської Н.К., Половінкіної Н.К.,
за участю секретаря Собчук І.Ю.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,
У березні 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 червня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, обладнання, виробів та конструктивних елементів, використаних в процесі самочинного будівництва прибудови до житлового будинку літ. А площею 41,80 кв.м. (збільшена площа- 240,3 кв.м.), сараю літ. Б, літньої кухні - сараю літ. В., сараю літ. Г,Д, вбиральні літ.Е, огорожі № 1 та інших господарськими будівлями та спорудам, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, в частині відмови у задоволенні позову, ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу.

09 жовтня 2024 року постановою Чернівецького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21 червня 2024 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 41,80 кв.м., житловою площею 20,50 кв.м., реєстраційний номер майна - 27401117 та визнання права власності на 1/2 частину земельної ділянки, за кадастровим номером :02:002:1592 скасовано. Позов в цій частині задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 41,80 кв.м., житловою площею 20,50 кв.м , реєстраційний номер майна - 27401117.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, за кадастровим номером :02:002:1592 площею 0.1223 га, цільове призначення - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

15 жовтня 2024 року на адресу Чернівецького апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат.

Обговоривши доводи заяви, апеляційний суд вважає, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ч. 3 ст. 246 ЦПК України).

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується: договором №272/22 про надання юридичної (правничої) допомоги 21 грудня 2022 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням «Поляк і Партнери»; додатковою угодою №2 до договору про надання юридичної (правничої) допомоги від 21 грудня 2022 року; квитанціями до прибуткового касового ордеру від 14 жовтня 2024 року,звітом про надані послуги від 14 жовтня 2024 року. Всього надано послуг на суму 25 000 гривень.

Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що наявні підстави для відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними.

Апеляційний суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню.

Отже, необхідно стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 гривень.

Керуючись ст. ст. 141,270 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 25000 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги.

Додаткова постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення постанови - 30 жовтня 2024 року.

Судді: М.І. Кулянда

Н.К. Височанська

Н.Ю. Половінкіна