Справа №489/280/24
Провадження №2/489/752/24
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
17 жовтня 2024 м. Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,
із секретарем судових засідань Ставратій Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миколаївської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ніка Наталя Вікторівна про визнання права власності в порядку спадкування
Позивачка, через свою представницю адвокатку Гришаєву Я.М., звернулися до суду з позовом, яким просила визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме на частку квартири АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мотивуючи вимоги тим, що 08 вересня 2021 року її мати, ОСОБА_3 , склала заповіт, яким заповідала все своє майно, в тому числі належну їй частку у праві спільної сумісної власності на квартиру № АДРЕСА_1 . Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Балкіною О.Л. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. У встановлений законом строк для прийняття спадщини вона не звернулася до нотаріальної контори. Від спадщини не відмовилася та бажає її прийняти. За життя матері, вона постійно піклувалася про неї, брала участь у її житті, допомагала матеріально та морально підтримувала. Звернувшись до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду.
Від представниці ММР надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. зазначає, що у справах про визнання права власності в порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. В дійсній справі спадкове майно, а саме квартира АДРЕСА_2 перебуває у приватній власності ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі продажу, тобто ОСОБА_2 є належним відповідачем у справі.
Ухвалою суду від 19.01.2024, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження та витребувано докази.
Ухвалою суду від 17.04.2024, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Від представниці позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Просить позовні вимоги задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.
Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.
Квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі продажу квартири від 07.06.2012.
Як вбачається з Свідоцтва про шлюб, яке долучено до матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 04.02.2012.
Відповідно до п. 1.4 Договору купівлі продажу квартири від 07.06.2012, квартира АДРЕСА_1 купується ОСОБА_2 за згодою його дружини ОСОБА_3 , від імені якої є відповідна заява-згода, справжність підпису якої засвідчена приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Юрловою Т.Г. 07.06.2021 за реєстровим № 356 та зберігається у справах нотаріуса. Придбана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.
08 вересня 2021 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким заповідала все своє майно, в тому числі належну їй частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_1 . Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Балкіною О.Л.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на частку квартири АДРЕСА_1 .
З свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідною донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .
Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , вбачається, що шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 розірвано 12 червня 2007.
Позивачка як на підставу заявлених вимог зазначає, що вона є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_3 .
Відповідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання права (частина 2 статті 16 ЦК України).
За частиною першою ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Отже, законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання права.
З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно положень ст.41Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1278 ЦКУ частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України визначено що, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Дня прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини ст. 1270 УЦК України.
Частиною першою ст. 1269 ЦК України, встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Частиною 3 ст.1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦПК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Позивачка є спадкоємицею за заповітом.
17 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ніка Н.В. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ніка Н.В. надано роз`яснення чинного законодавства від 17.08.2023 за вих. № 216/01-16, відповідно до якого позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки останньою пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини, а також не пред`явленні докази про постійне проживання разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини за однією адресою.
Згідно листа приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ніка Н.В. від 22.01.2024 за вих. № 10/01-16, спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 не заводилася, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), сформованою 22.01.2024.
Згідно із роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», а саме: у разі, якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Відповідно до відомостей про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку від 19.06.2019 за вих. № 19.03.03-25/І/3268/19, за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
В позовній заяві позивачка зазначає місце своєї реєстрації: АДРЕСА_4 , відповідно вона не є такою що прийняла спадщину будучі зареєстрованою зі спадкодавцем на мент відкриття спадщини.
Вирішуючи вказаний спір слід виходити саме з підстав які унеможливили позивачку оформити право на спадщину в позасудовому порядку.
В даному випадку нотаріусом не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а роз`яснено неможливість заведення спадкової справи у зв`язку з пропуском встановленого законодавством шестимісячного строку та ненаданням доказів на підтвердження постійного проживанням зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.
Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові).
За умови можливості отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса, суд не вправі перебирати на себе його повноваження.
Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні визначено Законом України "Про нотаріат", глава 7 розділу ІІІ якого, передбачає видачу свідоцтва про право на спадщину.
Так, згідно ч. 1 ст. 67 Закону України "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.
Нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна (ч. 1ст. 68 Закону України "Про нотаріат").
Відповідно до ч. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного суду України 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» - Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
Захист права - це використання передбачених законом способів (можливостей, інструментів) для поновлення свого порушеного, визнання невизнаного, чи присудження оспорюваного права. Право на захист особа здійснює на свій розсуд (стаття 20 ЦК).
Позивачка обираючи спосіб захисту звернулась до суду з вимогою про визнання за нею права власності на майно порядку спадкування за заповітом вказуючи на те, що вона у встановлений строк не звернулась до нотаріальної контори, від спадщини не відмовляється, бажає її прийняти. За життя матері постійно піклувалась про неї, брала участь у її житті, допомагала матеріально та матеріально.
Позивачкою не заявлено вимогу про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, як і не заявлено вимогу про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Доказів про прийняття спадщини шляхом постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини до позову не надано, вимоги про надання додаткового строку на прийняття спадщини позивач вважала неналежними за обставинами справи.
Враховуючі те, що нотаріусом не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач безпідставно та передчасно звернулась з вимогою про визнання за нею права власності, тоді як є можливість оформити спадкові права у нотаріуса у разі надання доказів сумісного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини або встановлення такого факту у судовому порядку, або після надання рішення про встановлення додаткового строку на прийняття спадщини.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд
у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миколаївської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ніка Наталя Вікторівна про визнання права власності в порядку спадкування - відмовити.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Миколаївська міська рада, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20
Третя особа: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ніка Наталя Вікторівна, юридична адреса: АДРЕСА_5 .
Повний текст судового рішення складено «31» жовтня 2024.
Суддя Н.О. Рум`янцева