ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 травня 2024 року м. Херсон

Єдиний унікальний номер справи 766/10343/23

Номер провадження 22-ц/819/185/24

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Склярської І.В. ,

суддів: Вейтас І.В., Кузнєцової О.А.,

секретар Доброва К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 лютого 2024 року (повний текст якого складено 27.02.2024) у складі судді Скрипніка Л.А., у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа-1 - Управління Державної міграційної служби у Херсонській області, заінтересована особа-2 - Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст заяви

В листопаді 2023 року ОСОБА_3 , яка діє від імені ОСОБА_2 , звернулася до суду із заявою в якій просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Херсона Україна на території України на момент проголошення незалежності 24 серпня 1991 року, та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» - 13 листопада 1991 року.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 , з метою отримання паспорта громадянина України звернулась до УДМС України в Чернівецькій області із заявою щодо встановлення особи та отримала довідки про реєстрацію громадянами України неповнолітніх дітей.

З приводу звернення щодо себе отримала відповідь про те, що для встановлення належності до громадянства України їй необхідно в судовому порядку встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року та на дату набрання чинності Законом України «Про громадянство України».

Зазначає про те, що народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Херсоні Української РСР, що підтверджується свідоцтвом про народження. Мати заявниці із 1977 року була зареєстрована та проживала у м. Херсоні, разом із дітьми, зокрема, із заявницею, яка відвідувала дитячий садок у м. Херсоні та в наступному навчалася у загальноосвітній середній школі № 18 Херсонської міської ради.

У 1997 році мати заявниці разом із ОСОБА_2 , поїхали до м. Москва Російської Федерації, та по досягненню заявницею 17 років остання отримала паспорт. Через 2 роки вони повернулись до м. Херсона звідки вже не виїздили.

У 2006 році заявниця закінчила Херсонський державний університет та здобула вищу освіту за спеціальність «Психологія».

22.07.2006 заявниця уклала шлюб із ОСОБА_4 . Заявниця має двох дітей: ОСОБА_5 , 2006 р.н., який має паспорт громадянина України та ОСОБА_6 , 2008 р.н., яка має паспорт для виїзду за кордон громадянина України.

Зазначає про те, що факт проживання заявниці станом на 24.08.1991 року на території України підтверджується показами свідків.

Вказує, що встановлення юридичного факту в судовому порядку надає її право подати заяву про набуття громадянства України. В іншому, встановленому Законом України «Про громадянство України», порядку, набути громадянство не може.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 лютого 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Рева Світлана Леонідівна, заінтересована особа-1 Управління Державної міграційної служби у Херсонській області, заінтересована особа-2 Управління Державної міграційної служби у Чернівецькій області про встановлення фактів, що мають юридичне значення відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Особа, яка подала апеляційну скаргу, в обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 ОСОБА_2 була неповнолітньою, тому суд першої інстанції повинен був застосувати інші правові норми та правила матеріального та процесуального права.

Основними доказами щодо постійного проживання на території України на 24.08.1991 та 13.11.1991 є копія домової книги, що підтверджує прописку її мами, надана разом із заявою про встановлення факту проживання в Україні станом на 24.08.1991 та 13.11.1991. Інші докази, які є в матеріалах справи, є додатковими доказами, які розкривають та підтверджують основні докази. Проте суд, проігнорував надані заявницею основні докази, не допитав свідків, допустив неповне з`ясування обставин справи.

Апелянт посилається на помилковість висновків суду щодо не підтвердження заявницею факту народження в м. Херсон, а також просить долучити інші докази, а саме її медичні документи, які знаходилися у будинку в АДРЕСА_1 та внаслідок небезпекової ситуації не могли бути вчасно надані суду.

Скаржниця наголошує, що їй потрібно встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 р та 13.11.1991 р. саме для підтвердження належності до громадянства України. Це саме вона зазначала і в своїй заяві про встановлення факту проживання, що вона зверталась до міграційної служби Кіцманського району Черновецької області саме для підтвердження належності до громадянства України, а тому застосовувати потрібно саме ст. 3 Закону України «Про громадянство України, а не статтю 8 наведеного закону, як на це послався суд першої інстанції. Заявниця вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі предмету позову, оскільки вона просила встановити факт проживання на території України в певний час, а не встановити факт наявності в неї права набути громадянство України за статтею 8 Закону України «Про громадянство України».

Апелянт вважає, що заявниця в силу вимог статті 3 Закону України «Про громадянство України» стала громадянкою України 24.08.1991 року (13.11.1991), оскільки на вказаний час постійно проживала і перебувала в Україні. А отже суд повинен був застосувати п. 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 відповідно до якого потрібно судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

(2) Позиція інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу представник Управління Державної міграційної служби у Херсонській області Демидова А.В., доводи апеляційної скарги не визнала, апеляційну скаргу просила залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Зазначила, що ст. 4 Конституції України визначено, що в України існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб врегульовано Законом України «Про громадянство України» та Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі Порядок № 215).

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися з фактом постійного проживання на території України у певний період часу, як визначено Порядком №215.

Тобто, належність до громадянства України встановлюється на підставі Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України у певний час.

Отже, у разі відсутності, передбачених Порядком № 215 документів, подається відповідне судове рішення, що підтверджує факт постійного проживання особи на території України, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» від 12.09. 1991 року № 1543 ХІІ станом на 24.08. 1991 року.

Представник вказала, що ОСОБА_2 документована паспортом громадянина Російської Федерації, який отримала у 1997 році, що і не спростовується заявницею, тобто ОСОБА_2 є громадянкою іншої держави і не відноситься до категорії громадян, які визначені статтею 3 Закону України «Про громадянство України».

Таким чином, заявницею надані докази не є безспірними доказами підтвердження факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, тобто не доведено належними та допустимими доказами належності її до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Тому вимоги її заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, є недоведеними, також підтверджено факт добровільного набуття громадянства Російської Федерації та добровільно отримано документ, що підтверджує наявність у заявниці громадянства іншої держави, то відсутні підстави для задоволення заявлених вимог про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України»- 13 листопада 1991 року.

Оскільки метою встановлення факту постійного проживання на території України є встановлення належності заявниці до громадянства України, однак доказів її постійного проживання у вказаний період матеріали справи не містять, що свідчить про недоведеність належності її до громадянства України, а також враховуючи те, що заявниця є громадянкою іншої держави, то відсутні підстави для задоволення її заяви та встановлення вказаного факту. Встановлення факту постійного проживання заявниці на території України не матиме правових наслідків, оскільки в Україні існує єдине громадянство.

Вказує, що станом на сьогодення, ОСОБА_2 , має правові підстави набути громадянство України за територіальним походженням відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про громадянство України», якою визначено, що особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Тобто, ОСОБА_2 має право набути громадянство України за фактом свого народження на території України у позасудовому порядку та в подальшому виконати зобов`язання про припинення іноземного громадянства.

На теперішній час заявниця до територіальних підрозділів ДМС не зверталась з метою оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про громадянство України».

2.Мотивувальна частина

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України)

Cуд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду ( ч.4 ст. 263 ЦПК України).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 березня 2024 року у справі №161/9609/22 зазначив наступне.

«Законодавець визначив на рівні процесуального закону особливості, пов`язані із розглядом справ окремого провадження. Такі особливості проявляються в тому, що під час розгляду справ не застосовуються положення щодо змагальності (стаття 12 ЦПК України) та меж судового розгляду (статті 13 ЦПК України). Законодавець в справах окремого провадження наділив суд можливістю за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Тільки в окремих випадках законодавець встановив необхідність подання разом із заявою доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини (наприклад, у частині другій статті 318 ЦПК України) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2023 року в справі № 569/4466/23 (провадження № 61?6986св23).

Для встановлення факту, що має юридичне значення, метою якого є встановлення належності до громадянства України або набуття громадянства України, слід застосовувати Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

У статті 1 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року (тут і далі в редакції, чинній на час звернення із заявою до суду, Закон) передбачено визначення, зокрема, таких термінів:

Громадянство України правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках.

Громадянин України особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Іноземець особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав.

Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або мають посвідчення біженця чи документ, що підтверджує надання притулку в Україні.

Чинне законодавство, яке регулює підстави і порядок набуття громадянства та його припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб розрізняє, зокрема, порядок та процедуру встановлення належності до громадянства України та набуття громадянства України.

У статті 3 Закону України «Про громадянство України» встановлено належність до громадянства України. Відповідно до цієї статті громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

У частині другій цієї статті вказано, що особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Встановлення належності особи до громадянства України це визнання особи громадянином України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави.

З метою організації виконання Закону України «Про громадянство України» Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, зокрема, затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок).

Так, цим Порядком відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Згідно з пунктом 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується:

а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту;

в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає до територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає до територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання (пункт 9 Порядку):

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року особи, яка не була громадянином іншої держави, є підставою для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 або 2 статті 3 Закону України «Про громадянство України», і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.

У статті 8 Закону передбачено порядок набуття громадянства України за територіальним походженням, згідно з яким особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається:

особою без громадянства декларація про відсутність іноземного громадянства;

іноземцем зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Для оформлення набуття громадянства України замість зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) може бути подано:

1) іноземцем, якого визнано біженцем або якому надано притулок в Україні, декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яку визнано біженцем або якій надано притулок в Україні;

2) іноземцем, який постійно проживає в Україні на законних підставах та є громадянином держави, з якою Україна уклала міжнародний договір, що передбачає припинення особою громадянства цієї держави одночасно з набуттям громадянства України, заяву про зміну громадянства;

3) іноземцем, який в установленому законодавством України порядку проходить (проходив) військову службу за контрактом у Збройних Силах України, його подружжям декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку уклала контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України, та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;

4) іноземцем із числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та його подружжям декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», та декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя;

5) іноземцем, його подружжям, які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, та зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань, декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань, разом із документом, що підтверджує переслідування.

У пункті 25 Порядку передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а»«в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Обміркувавши викладене, касаційний суд зауважує, що:

якщо метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України «Про громадянство України» предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року;

у разі коли метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року;

встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року не має юридичного значення у такому випадку.

сама собою наявність у особи громадянства іншої держави не є підставою для відмови в задоволенні заяви про встановлення факту проживання такої особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року;

лише неподання до суду доказів зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) особою, яка звертається із заявою про встановлення юридичного факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, не є підставою для відмови у задоволенні заяви про встановлення факту, оскільки таке зобов`язання подається особою при зверненні до уповноваженого органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням (стаття 8 Закону). Суд на підставі поданих доказів лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення.

У наведеній постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив такий висновок.

Якщо метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України «Про громадянство України», предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року.

У разі коли метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

Встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року не має юридичного значення у такому випадку.

Сама собою наявність у особи громадянства іншої держави не є підставою для відмови в задоволенні заяви про встановлення факту проживання такої особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року.

Лише неподання до суду доказів зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) особою, яка звертається із заявою про встановлення юридичного факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, не є підставою для відмови у задоволенні заяви про встановлення факту, оскільки таке зобов`язання подається особою при зверненні до уповноваженого органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням (стаття 8 Закону). Суд на підставі поданих доказів лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення».

Відповідно до пункту 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 ( в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року №588/2006 для встановлення відповідно до пунктів 1 та 2 частини першої статті 3 Закону належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію свідоцтва про народження;

в) один із таких документів:

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року;

- копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про те, що за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала, проживала на території України (за

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

- судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Якщо документи про встановлення належності до громадянства України подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року була неповнолітньою та проживала в Україні не з батьками (одним із них), а з іншим законним представником, подається також копія документа про встановлення опіки чи піклування.

Фактичні обставини справи

Копія повторно виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні містить відомості що ОСОБА_2 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Херсон, Херсонська область, Україна про що виконавчим комітетом Антонівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона 16 березня 1981 року складено відповідний актовий запис №42. Її матір`ю зазначено ОСОБА_7 , батьком ОСОБА_8 .

Письмові пояснення представника Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області свідчать про те, що проведеною зазначеним органом перевіркою встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася в м. Херсоні, Херсонської області, Україна, що підтверджується свідоцтвом про народження та інформація підтверджена за обліками Державного реєстру актів цивільного стану громадян; наявний актовий запис про народження № 42 від 16.03.1981, складений Виконавчим комітетом Антонівської селищної ради Дніпровського району м. Херсона, на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Державна реєстрація народження проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (зі слів матері ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ). 15.04.2016 реєстратором Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні внесено зміни до актового запису в частині внесення відомостей про визнання батьківства, дата внесення зміни: 12.09.1988, а саме: змінено прізвище дитини з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 », по-батькові дитини з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 ». Також внесено відомості про батька, прізвище « ОСОБА_12 », ім`я « ОСОБА_14 », по батькові « ОСОБА_15 », дата народження « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». Відомості про матір: « ОСОБА_11 » змінено на « ОСОБА_12 ». Підстава запису відомостей про батька: свідоцтво про шлюб № 45 від 07.11.1985 року складений Виконавчим комітетом Михайлівської селищної ради Воскресенського району Московської області. Крім того встановлено, що мати заявниці ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії НОМЕР_1 від 21.04.1978, виданий Дніпровським РВВС м. Херсон. Згідно даних Реєстру територіальної громади відомчої інформаційної системи ДМС на офіційному веб-сайті ДМС, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованими або знятими з реєстрації місця проживання по Херсонській області не значяться.

На підтвердження обставин проживання заявниці в Україні адвокатом заявниці надано:

- копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, відповідно до якої 04.12.2001 року Державною податковою інспекцією у м. Херсоні ОСОБА_17 присвоєний ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ;

- копію диплома про закінчення у 2005 році Херсонського державного університету від 07.07.2005 року, серії НОМЕР_3 ;

- копію диплома про закінчення у 2006 році Херсонського державного університету від 16.06.2006 року, серії НОМЕР_4 ;

- копію додатку до диплома про вищу освіту в якій зазначено дату вступу до Херсонського державного університету 31.10.2001 року, та дату випуску 07.07.2005 рік. (форма навчання заочна);

- копію свідоцтва про шлюб, виданого Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції 22.07.2006 року, серії IКГ №012613;

- копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка міста Херсон, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Херсоні 07.07.2008 року, серії НОМЕР_5 ;

- копію свідоцтва про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженець міста Херсон, виданого Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції 14.11.2006 року, серії НОМЕР_6 .

Заява містить посилання про те, що у 1997 році мати заявниці з нею поїхала до м. Москва РФ та заявниця, який вже було 17 років отримала перший паспорт. Через два роки повернулись до м. Херсона та вже не виїжджали.

ОСОБА_2 є громадянкою РФ, матеріали справи містять відомості про отримання нею: - паспорта громадянина Російської Федерації виданого 24.12.2002 року у віці 21 рік; - паспорта громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон виданого 26.07.2018 року; - паспорта громадянина Російської Федерації виданого 28.06.2023 року. У копіях паспортів місто народження зазначено: Херсон.

Копія аркуша з будинкової книги ( а.с.27) не містить відомості про реєстрацію заявниці по АДРЕСА_1 , а щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 наявна інформація про її реєстрацію (прибуття) за вказаною адресою 11 грудня 1978 року та вибуття (зняття з реєстрації) 10 лютого 1990 року, що спростовують доводи апелянта про наведений доказ на підтвердження проживання дитини з матір`ю станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 за зазначеною адресою.

Додані до апеляційної скарги копії медичних документів (а.с.113-118,121) унеможливлюють дійти висновку, що заявниця перебувала на обліку у Дніпровському районі м. Херсона, оскільки зазначені копії такої інформації не містять. Не є доведеними доводи апелянта про перебування заявниці на стаціонарному лікуванні в МСЧ ХБК м. Херсона в період між 29.10.1991 року та 18.11.1991 року , що на її думку підтверджується випискою з амбулаторної картки від 25.03.2024 року №24, оскільки додана до скарги виписка 24 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого за 1991 рік видана 25 березня 2024 року лікуючим лікарем Монастирського центру первинної медико-санітарної допомоги Монастирської міської ради Тернопільської області надана не у відповідності до Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №027/о «Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, затвердженої наказом МОЗ України 14.02.2012 №110, зареєстрованого в Мінюсті України 28 квітня 2012 за №682/20995, пунктом другим якої передбачено, що форма № 027/о заповнюється лікарями закладів охорони здоров`я, які надають амбулаторно-поліклінічну допомогу, при направленні хворого на консультацію в інші заклади охорони здоров`я, на стаціонарне лікування та лікарями стаціонарів при виписці або у випадку смерті хворого.

Таким чином, будинкова книга не містить відомості про реєстрацію матері заявниці в АДРЕСА_1 ) станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 року, оскільки за даними, що містяться в цій книзі (відповідно проставленого штампу) вона вибула 05.10.1990 року, доказів навчання заявниці, яка була на той час неповнолітньою, за наведений нею період у освітньому закладі м. Херсона не надано, медична документація не свідчить про проживання неповнолітньої заявниці на території України в м. Херсоні станом на 24.08.1991 та 13.11.1991 року.

Як зазначено представником заявника у заяві до суду, з посиланням на ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», факт постійного проживання на території України заявниці у тому числі станом на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Закону України «Про громадянство України» ( 13 листопада 1991 року) має юридичне значення та породжує для неї юридичні наслідки: так встановлення факту у судовому порядку надає її право подати заяву про набуття громадянства України. В іншому, встановленому Законом України «Про громадянство України», порядку, набути громадянство не може.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, як і в апеляційній скарзі адвокат наголошувала на тому, заявниці потрібно встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 р та 13.11.1991 р. саме для підтвердження належності до громадянства України в порядку ст. 3 Закону України «Про громадянство України» з належним застосуванням пункту 10 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 ( в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року №588/2006 .

Відмовляючи у задоволені заяви, суд першої інстанції виходив з того, що надані заявником та досліджені судом докази, а саме дипломи про отримання освіти ОСОБА_2 від 2005 та 2006, відомості про навчання за період з 2001 по 2005 роки, дані про укладення нею шлюбу у 2006 році, зареєстрованого Дніпровським відділом РАЦС., поруч із довідкою про присвоєння заявнику ідентифікаційного номера у 2001 році, свідоцтва про народження дітей заявника від 2008 року, укладення нею договорів у щодо отримання комунальних послуг 2002 році, заповіт зареєстрований у 2007 році, не доводять факт проживання заявниці як станом на 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» 13.11.1991 року, на території м. Херсона, як і не підтверджують цього встановлені судом факти народження заявниці на території м. Херсона у 1981 році, свідоцтво про що їй видано повторно вже органами реєстрації актів України лише у 2016 році.

Суд зауважив на те, що ОСОБА_2 , із урахуванням вище встановлених судом обставин, має право набути громадянства України у позасудовому порядку відповідно із урахуванням положень п. 24 далі вищезгаданого Порядку, відповідно якого визначено перелік документів для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особи, яка народилася до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент народження особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), серед яких, зокрема зобов`язання припинення іноземного громадянства.

На зазначену обставину посилається і заінтересована сторона у справі.

Доводи апеляційної скарги наведених висновків суду не спростовують, а будинкова книга, на яку посилається апелянт як на основний доказ, беззаперечно свідчить про вибуття матері заявниці з зазначеного нею місця проживання у 1990 році.

Крім того, як зазначено вище, встановлення належності особи до громадянства України це - визнання особи громадянином України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави. Проте, заявниця з певних причин не має паспорта громадянина України та є громадянкою іншої держави.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 23 травня 2024 року.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: І.В. Вейтас

О.А. Кузнєцова