Провадження № 6/761/1390/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Харечко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про тимчасове обмеження боржника ( ОСОБА_1 ) у праві виїзду за межі України по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання окремої частини правочину недійсною, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2024р. приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ляпін Д.В. (далі по тексту - приватний виконавець) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - ОСОБА_1 на строк до повного виконання зобов`язань за виконавчим листом №761/19841/16-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 04 січня 2024р. у межах виконавчого провадження НОМЕР_1.

Вимоги подання приватним виконавцем обґрунтовано тим, що останнім відкрито виконавче провадження НОМЕР_1, з примусового виконання виконавчого листа №761/19841/16-ц від 04 січня 2024р., виданого Шевченкіським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму заборгованості у розмірі 3741525, 55 грн.

За вказаним виконавчим листом боржником є ОСОБА_1 , якому приватним виконавцем було направлено постанову про відкриття виконавчого провадження від 29 січня 2024р., та згідно перевірки статусу відправлення на офіційному сайті Укрпошти (№605) вказану постанову отримано боржником особисто, що свідчить про обізнаність останнього про відкриття зазначеного виконавчого провадження.

29 січня 2024р. приватним виконавцем винесено постанови про накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника, а також на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках.

З метою перевірки майнового стану боржника приватним виконавцем до реєструючих органів направлено відповідні запити.

Згідно відповідей на запити приватного виконавця реєструючими органами повідомлено, що рухомого майна та нерухомого майна, цінних паперів, земельних ділянок, сільськогосподарської техніки та іншого будь-якого майна, належного боржнику на праві власності, за боржником не зареєстровано, як і відсутні відкриті рахунки в банківських установах.

Згідно відомостей Державної податкової служби України інформація про джерела доходів боржника відсутня.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України боржник пенсію не отримує, інформація про місце роботи за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи відсутня.

Згідно відомостей Державної прикордонної служби України, інформація про перетин боржником державного кордону України за період з 29 січня 2024р. по 04 вересня 2024р. відсутня.

Приватним виконавцем зазначено, що рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із чим, останній звернувся до суду із вказаним поданням.

В судове засідання приватний виконавець не з`явився, розгляд справи просив здійснювати у його відсутність.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги подання, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду зазначеного подання, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вказаного подання, виходячи із наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів страви та встановлено судом, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. перебуває виконавче провадження НОМЕР_1, з примусового виконання виконавчого листа №761/19841/16-ц від 04 січня 2024р., виданого Шевченкіським районним судом м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму заборгованості у розмірі 3741525, 55 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, може звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Закон України від 21 січня 1994р. «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (з подальшими змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Так, відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 6 цього Закону, громадянинові України у випадку, якщо діють неврегульовані договірні зобов`язання, то до виконання зобов`язань або розв`язання спору може бути відмовлено у видачі паспорта для виїзду за кордон.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 6 вказаного Закону, громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч. 1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

При цьому, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника громадянина України ОСОБА_1 за кордон, приватним виконавецем не надано суду доказів того, що боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон (закордонний паспорт).

Статтею 6 цього Закону передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. За переконанням суду обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, в розумінні положення ст. 10 ЦПК України, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Крім того, суд звертає увагу, що ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує приватний виконавець у подані, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Отже, наявність самого лише невиконаного зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Факт ухилення боржника має підтверджуватись сукупністю належних доказів, які приватний виконавець повинен надати до суду.

Таким чином, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Крім того, саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець у відповідному повідомленні не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивнонаявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, тощо.

Разом з тим, з наданих суду разом з поданням доказів не вбачається доведеності факту цілеспрямованого ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення, а також обізнаності боржника щодо факту відкриття виконавчого провадження, оскільки копії матеріалів виконавчого провадження, які долучені до подання, не містять жодних доказів належного повідомлення боржника про винесення головним державним виконавцем відповідних постанов.

Суд зауважує, що долучений до подання список згрупованих відправлень не є належним доказом надсилання копії постанови про відкриття провадження боржнику, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016р. № 1404-VIII, копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

При цьому, із зазначеного списку згрупованих відправлень, суд позбавлений можливості встановити вміст поштового відправлення, оскільки приватним виконавцем не додано опису вкладення у цінний лист.

Отже, боржник має бути належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, а приватний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання ним копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду (правова позиція Верховного суду, викладена у постанові від 24 лютого 2021р. у справі № 756/9582/14).

Приватним виконавцем не долучено до списків згрупованих відправлень опису вкладення у цінний лист для підтвердження того, що боржнику надсилались саме постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про накладення арешту майна боржника, постанова про арешт коштів боржника.

Оскільки суд має повноваження щодо обмеження у праві виїзду боржника виключно у випадку його ухилення від виконання рішення суду, а належних та допустимих доказів цілеспрямованого ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення на час подання виконавцем не надано, як і доказів наявності у останнього паспорту громадянина України для виїзду за кордон, а також наміру боржника вибути за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, суд вважає, що подання приватного виконавця задоволенню не підлягає, з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 260-261, ст. 441 ЦПК України, ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, суд, -

у х в а л и в:

Подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича про тимчасове обмеження боржника ( ОСОБА_1 ) у праві виїзду за межі України по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики грошових коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання окремої частини правочину недійсною - залишити без задоволення.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено законом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя: