Справа № 444/3537/24
Провадження № 2-о/444/176/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Зеліско Р. Й.

секретар судового засідання Мамедова Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Управління Пенсійного фонду України в Львівській області про встановлення факту належності документів,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся в суд із заявою про встановлення факту належності документів. Просить суд:

1) встановити факт належності документу особі, а саме, що трудова книжка видана 06 листопада 1979 р. на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

2) встановити факт належності документу особі, а саме, що військовий квиток НОМЕР_1 виданий 09 листопада 1973 р. на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

з підстав зазначених у заяві.

Вважає, що його право підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок, просить задовольнити позовні вимоги.

Заявник в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду письмову заяву, у якій просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити.

Представник зацікавленої особи- Управління Пенсійного фонду України в Львівській області в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином.

А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі заявника, представника зацікавленої особи, які не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" міститься роз`яснення про те, що суди при прийнятті заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть розглядати їх в порядку окремого провадження, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право (пункти 1 і 3).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Судом встановлено, що встановлення юридичних фактів належності документів не пов`язані із спадкуванням та можливим подальшим вирішенням спору про право, встановлення фактів, що мають юридичне значення не можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб (спадкоємців), а тому, суд прийшов до висновку, що вирішення питання встановлення юридичного факту приналежності документів необхідно розглядати саме в порядку окремого провадження.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення » в окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить

виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений

документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Заявник зазначив, що жодного спору про право не має.

Суд враховує, що прийняття рішення суду про встановлення юридичних фактів приналежності документу, необхідне заявнику для усунення помилок.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України.

Так, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють правовідносини щодо встановлення фактів, які мають юридичне значення, а саме: встановлення факту належності правовстановлюючого документу, визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Також, окрім застосування до вказаних правовідносин вищезазначених норм, суд зважає на роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 (далі постанова Пленуму ВСУ).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Судом встановлено, що заявник - ОСОБА_1 , є власником трудової книжки виданої на ім`я « ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 » дата запису 06 листопада 1979 року.

Він звертався до Жовківського відділення ГУ ПФУ у Львівській області для призначення пенсії, однак працівник фонду йому повідомила про те, що є розбіжності у написанні його по батькові в трудовій книжці, військовому квитку та паспорті громадянина України. На сторінці 1 трудової книжки виданої на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказано заявника по-батькові як - « ОСОБА_3 ».

У військовому квитку НОМЕР_1 виданому 09.11.1973 року заявника по батькові записано, як « ОСОБА_3 », а дата народження записана як « ІНФОРМАЦІЯ_3 , що не відповідає його паспортним даним, що видно з його копії (а.с.7-9).

Відповідно до паспортних даних заявника серії НОМЕР_2 , його прізвище записано як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що видно з копії паспорту (а.с.4-5).

Через різне написання по батькові заявника у різних документах у нього виникла проблема у доказуванні, що ці документи належать саме йому, зокрема в трудовій книжці та військовому квитку. Саме це стало причиною у відмові йому у призначені пенсії.

З викладеного вище вбачається, що через допущені помилки у заявника виникли проблеми у підтвердженні належності документів, що змусило його звернутися до суду із заявою про встановлення фактів належності документів особі.

Суд враховує, що встановити юридичні факти, по іншому, як рішенням суду неможливо.

Суд приходить до висновку, що враховуючи наведені вище обставини, зазначені заявником факти, що мають юридичне значення, знайшли своє підтвердження, і як наслідок, у суду є всі підстави встановити такі.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтею 4, 6, 7, 12, 76, 77, 81, 258-259, 263, 264, 268, 294, 315-319, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 задоволити.

Встановити факт належності документу особі, а саме, що трудова книжка видана 06 листопада 1979 року на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт належності документу особі, а саме, що військовий квиток НОМЕР_1 виданий 09 листопада 1973 р. на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 03 грудня 2024 року.

Суддя: Зеліско Р. Й.