Справа №443/918/24
Провадження №2/443/441/24
РІШЕННЯ

іменем України

23 вересня 2024 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.,

провів у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Жидачеві розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до територіальної громади села Лисків в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,-

за участю:

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Яременка І.О.,

встановив:

Представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Яременко І.О., звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади села Лисків в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області в якому просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ОСОБА_2 в с. Лисків Жидачівського району Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Зарічненської сільської ради, площею 0,71 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №2683, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №230 від 14.04.1997 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Зарічненській сільській раді за №623.

Обґрунтування позовних вимог.

В обгрунтування позовних вимог представник позивачки зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла родичка позивачки ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Зарічненської сільської ради, площею 0,71 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №2683 від 24.04.1997. ОСОБА_2 була зареєстрована одна в АДРЕСА_1 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . У виконкомі Зарічненській сільської ради від імені ОСОБА_2 посвідчено заповіт від 25.07.1995 за №46 в користь ОСОБА_1 ОСОБА_1 прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після смерті ОСОБА_2 . Окрім позивачки, інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині немає. Чоловік покійної помер значно швидше, а саме у березні 1989. Дітей у ОСОБА_2 не було. Позивачка постійно проживала без реєстрації із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що її прийняла, проте юридично не оформила. Сертифікат на право на земельну частку пай втрачено, а тому представник позивачки звернувся з адвокатським запитом у Відділ №№5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, та просив надати довідку про наявність у ОСОБА_2 земельної звернувся із ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Зарічненської сільської ради. Довідкою від 29.02.2024, повідомлено, що згідно книги реєстрації сертифікатів по Зарічненській сільській раді, на підставі розпорядження голови Жидачівської райдержадміністрації від 14.04.1997 №230, за ОСОБА_2 зареєстровано право на земельну частку (пай), розміром 0,71 умовних кадастрових гектари на території Зарічненської сільської ради. Сертифікат серії ЛВ №2683 зареєстрований 24.04.1997 за №623. 21.05.2022 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , однак нотаріус відмовив у його видачі, мотивуючи пропуском піврічного терміну для подання заяви про прийняття спадщини, а також через відсутність правовстановлюючого документа на земельну частку пай на території Зарічненській сільської ради, що належала померлій і є спадковим майном. Для визнання права позиваки на спадкове майно потрібно в судовому порядку встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Окрім того, позивачка не може оформити спадщину в нотаріальному порядку, оскільки не має змоги пред`явити оригінал правовстановлюючого документа, а саме Сертифіката на право на земельну частку (пай), через його втрату. За таких обставин позивачка змушена звертатися до суду із вимогою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вимогою про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 27.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 18.07.2024 /а.с.17-18/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 18.07.2024 закрито підготовче провадження в справі. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 31.07.2024 /а.с.29-30/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 31.07.2024 у зв`язку із клопотанням представника позивачки справу розглядом відкладено на 22.08.2024 /а.с.37-38/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 22.08.2024 у зв`язку із неявкою позивачки справу розглядом відкладено на 23.09.2024 /а.с.45/.

Розгляд справи по суті відбувся 23.09.2024 за участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_3 , а також свідка ОСОБА_4 ..

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Яременко І.О., заявлені вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити, покликаючись на підстави викладені у позовній заяві.

Представник відповідача територіальної громади села Лисків в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області подав заяву у якій просить розглядати справу без його участі та повідомляє про відсутність інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету позовної заяви.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 , будучи допитаною в якості свідка, та свідок ОСОБА_4 пояснили, що ОСОБА_1 з 1992 року проживала з ОСОБА_2 , також і на момент смерті ОСОБА_2 , яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно з свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 25.04.2024 Зарічненською сільською радою Жидачівського району Львівської області, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 88 років /а.с.8/.

Відповідно до довідки для оформлення спадщини виданою Журавненською селищною радою Стрийського району Львівської області 14.02.2024 №208 про те, що ОСОБА_2 до дня смерті і на день смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована одна в АДРЕСА_1 . В Зарічненській сільській раді від померлої ОСОБА_2 посвідчувався заповіт 25.07.1995 за №46. ОСОБА_1 прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін, після смерті ОСОБА_2 /а.с.9/.

Відповідно до довідки для оформлення спадщини виданою Журавненською селищною радою Стрийського району Львівської області 23.04.2024 №444 про те, що ОСОБА_2 до дня смерті і на день смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована одна в АДРЕСА_1 . В Зарічненській сільській раді від померлої ОСОБА_2 посвідчувався заповіт 25.07.1995 за №46. На час смерті ОСОБА_2 постійно проживала без реєстрації ОСОБА_1 , яка займалася її похороном та прийняла спадщину /а.с.43/.

Згідно із заповітом зареєстрованому в реєстрі за №46 від 25.07.1995 ОСОБА_2 все своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, яке буде належати їй на день смерті заповіла ОСОБА_1 /а.с.10/.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №77073442 від 23.05.2024 за параметрами пошуку ОСОБА_2 інформація відсутня /а.с.28/.

Згідно з довідкою відділу №5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 29.02.2024 повідомлено, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданих Жидачівською районною державною адміністрацією по Зарічненській сільській раді на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 14.04.1997 №230 за ОСОБА_2 зареєстровано право на земельну частку (пай) розміром 0,71 умовних кадастрових гектарів на території Зарічненської сільської ради. Сертифікат серії ЛВ №2683 зареєстрований 24.04.1997 за №623. Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_2 у відділ не зареєстровано /а.с.11/.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Посацької А.О. №42/02-31 від 21.05.2024 ОСОБА_1 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки завести спадкову справу не вбачається можливим, так як пропущено термін для прийняття спадщини та відсутні правовстановллючі документи на спадкове майно /а.с.13/.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України(статті 1218,1231 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом статті 1268 ЦК України, порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавиці не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавицею, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачкою та оцінені судом.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 484/747/17 від 10 січня 2019 року.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч. 1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Таким чином, судом встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та спадкодавиці ОСОБА_2 , який підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, а також поясненнями свідків, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають.

Встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавицею позивачці необхідно для юридичного оформлення спадщини, так як відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Позивачка, ОСОБА_1 є особою в чию користь ОСОБА_2 складено заповіт, відтак є особою, яка має право на спадкування за заповітом, а також у передбачений законом строк подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, однак у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавиця ОСОБА_2 за життя набула або володіла спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивачка оформити право на спадкове майно не має можливості, відповідач проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою, підставною і такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 4,5,12,13,81,259,263-265,268, 315ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади села Лисків в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із ОСОБА_2 в с. Лисків Жидачівського району Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 ,померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на земельну частку (пай) на території Зарічненської сільської ради, площею 0,71 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №2683, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №230 від 14.04.1997 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Зарічненській сільській раді за №623.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р.Г. Равлінко