КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 754/1521/24 Головуючий у суді І інстанції: Гринчак О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Головачова Я.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Дуб С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кишені Володимира Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року ОСОБА_1 , через представника - Кишеню Володимира Сергійовича , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в якій просив суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дочки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як таку, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебувають у шлюбі та мають спільну дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матір не приділяє уваги дочці, через це в сім`ї відбуваються постійні сварки, для відповідачки дитини ніби не існує, вона постійно заклопотана власними справами, займається дочкою виключно батько. Мати взагалі не виявляє бажання бачитися з дочкою, проводити з нею час, брати участь у її вихованні. Відповідач навіть слухати не хоче про те, що такою поведінкою вона завдає дочці тяжких переживань, що може мати значні наслідки в майбутньому. Розуміючи, що всі дії позивача не приводять до жодного результату, матір фактично самоусунулася від виховання власної дитини.

Позивач стверджує, що відсутні об`єктивні перешкоди для відповідачки у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та дитиною фактично відсутній, відповідач не виявляє до своєї дитини батьківського піклування, долею дитини не цікавиться. Позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідачка в подальшому буде позбавлена можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни нею свого ставлення та поновлення у встановленому порядку батьківських прав.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року відмовлено у задоволенні позову.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків з виховання малолітньої дитини, дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та покладено на Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 .

Роз`яснено ОСОБА_1 , що у разі продовження вчинення ОСОБА_2 дій, спрямованих на ухилення від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини, він за наявності для того правових підстав, не позбавлений можливості повторно звернутися до суду із аналогічним позовом.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, адвокат Кишеня Володимир Сергійович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що однією із підстав звернення до суду щодо позбавлення батьківських прав стало те, що матір не приділяє уваги доньці - ОСОБА_4 . Через це в сім`ї відбуваються постійні сварки, для дружини дитини ніби не існує, вона постійно заклопотана власними справами, займається донькою виключно батько. Мати взагалі не виявляє бажання бачитися з донькою, проводити з нею час, брати участь у її вихованні. Відповідач навіть слухати не хоче про те, що такою поведінкою вона завдає доньці тяжких переживань, що може мати значні наслідки в майбутньому.

Оскільки всі дії позивача не приводять до жодного результату, матір фактично самоусунулася від виховання власної дитини, що приносить страждання не лише ОСОБА_1 , як батьку доньки, а й самій малолітній доньці, психіка якої належним чином ще не сформувалася, позивач та його представник вважають наявними підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_4 .

Крім того, судом при ухваленні рішення не було належним чином приділено увагу висновку Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав № 102-1567 від 03.04.2024. Даний висновок грунтується на даних обстеження житлово-побутових умов, а також реального дослідження фактичних відносин сім`ї. Також судом не було надано належної оцінки іншим доказам, а саме Довідці №01 з Дошкільного навчального закладу № 811 якою підтверджується та обставина, що починаючи з вересня 2023 року доньку в садочок приводить і забирає виключно батько (Позивач). Аналогічно, судом не було взято до уваги характеристики від сусідів, які також підтверджують того, що відповідачка не бере участі у вихованні дитини.

Відповідач не просто не виконує батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки, а відверто висловлює своє небажання піклуватися донькою. В судовому засідання матір дитини доволі недвозначно висловилася, що донька є тільки тягарем для неї, оскільки вона не хотіла дитини, це було бажання позивача, як при вагітності, так і після пологів. З чоловіком та дитиною вона не проживає, з вересня 2023 року навіть не бажає побачити доньку. Батько дитини сподівався, що поведінка відповідача зміниться, чекав весь цей час, намагався поговорити з нею і владнати ситуацію, проте жодних наслідків це не мало, що стало підставою для звернення до суду із позовом про позбавлення батьківських прав.

Щодо перебування сторін у шлюбі судом було зазначено, що нібито це не доводить, що сім`я остаточно розпалася. Проте сім`ї дефакто не існує вже давно, сторони під час судового розгляду підтвердили, що сімейне життя не ведуть, а в подальшому позивач планує подати позов про розірвання шлюбу і єдиною підставою чому він досі цього не зробив - є брак грошових коштів та часу.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що стороною позивача не наведено та не доведено виключних обставин, які б могли бути підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Суд першої інстанції зауважено, що сторони на час винесення судом даного рішення перебувають у шлюбі, що не доводить того, що сім`я остаточно розпалася.

Також суд першої інстанції вважав за необхідне для забезпечення інтересів та потреб дитини попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання та виконання обов`язків щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та покласти на Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 .

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15.04.2021 у справі № 243/13192/19-ц щодо застосування положень ст. 19, 164 СК України.

Таким чином, при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Встановлено, що 20 грудня 2019 року Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який станом на час розгляду справи не розірвано, і відповідна позовна заява до суду не подавалася.

Сторони мають спільну дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 10.07.2020 року, в якому батьком вказано ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 проживає разом малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки № 01 від 21.02.2024 року дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 811 Деснянського району міста Києва, з вересня 2023 року ОСОБА_1 сам приводить і забирає малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з дошкільного закладу.

У матеріалах справи міститься копія нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 , від 28.02.2024, в якій вона вказує, що повністю розуміючи значення своїй дій, ознайомлена з вимогами чинного сімейного законодавства, що регулюють питання та наслідки позбавлення батьківських прав, бажаючи настання таких наслідків, цією заявою підтверджує, що брати участь у вихованні малолітнього дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не буде, а тому проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_4 не заперечує.

У матеріалах справи наявна характеристика позивача, складена 22.02.2024 року консьєржем ОСОБА_5 відносно позивача ОСОБА_1 , зі змісту якої вбачається ОСОБА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 з 2020 року, проживає разом з донькою ОСОБА_4 . За останні пів року дружину, ОСОБА_2 , не бачила, ні з ним ні з дочкою. За час проживання зарекомендував себе як відповідальний та турботливий батько. Скарг та дорікань від сусідів на нього не надходило, а навпаки товариський і ввічливий. В неадекватному стані або стані алкогольного сп`яніння помічений не був. Загалом ОСОБА_1 складає позитивне враження.

Відповідно до характеристики, яка складена 23.02.2024 року сусідом ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_2 , відносно ОСОБА_1 , останній проживає за адресою АДРЕСА_1 приблизно з 2020 року, разом з донькою ОСОБА_4 . Зазначено, що як сусід проявив себе вихованим, спокійним та неконфліктним. Дружину приблизно з вересня 2023 року не бачив. Дівчина охайна, доглянута і завжди з батьком.

Відповідно до характеристики, яка складена 24.02.2024 року сусідом ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_3 , відносно ОСОБА_1 , останній проживає за адресою АДРЕСА_1 близько 4 років з донькою ОСОБА_4 . Десь з вересня 2023 року не бачив дружини. На дитячому майданчику дівчина з батьком, завжди в веселому настрої. Якоїсь неадекватної поведінки від ОСОБА_8 не було помічено.

В суді першої інстанції допитувався свідок ОСОБА_9 , яка є знайомою позивача, показала суду, що дитиною займається виключно батько. Вдома у позивача свідок відповідачку жодного разу з осені 2023 року не бачила.

У висновку Деснянської районної в місті Києві державної адміністрація № 102-1567 від 03.04.2024 року зазначається, що батько дитини, ОСОБА_1 , повідомив, що з матір`ю дитини у них завжди виникали сварки на побутовому рівні. Фактично дитиною займається він. Восени матір дитини пішла з дому, де наразі вона проживає йому не відомо. Мати дитини, ОСОБА_2 , належним чином повідомлена про дату та час засідання комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, проте на засідання не з`явилась, причини своєї неявки не повідомила. Діючи виключно в найкращих інтересах дитини, Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір, ОСОБА_2 , стосовно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку відмовляючи у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано суду будь-яких переконливих доказів, які б свідчили про те, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, ухиляючись від виховання дітей. Так характеристики від консьєржа та сусідів не є належними доказами, оскільки підписи зазначених осіб ні ким не завірені. Довідка з дошкільного навчального закладу лише засвідчує, що батько протягом певного періоду приводить та забирає дитину однак відсутні відомості щодо батьківських зборів. Також в матеріалах справи відсутні докази щодо інформації про стан здоров`я дитини та хто з батьків цим питанням займається, не надано обгрунтувань щодо духовного та інтелектуального розвитку дитини, та хто з батьків цим займається. Відсутні докази щодо матеріального забезпечення дитини та в якій мірі батьки вирішують це питання.

Доводи апеляційної скарги про те, що матір (відповідачка) фактично самоусунулась від виховання власної дитини, що приносить страждання не лише ОСОБА_1 , як батьку доньки, а й самій малолітній доньці, психіка якої належним чином ще не сформована, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідачка не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дітей, а тому розрив з матір`ю сімейних відносин не буде відповідати інтересам дітей. Крім того в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла будь-яке насильство стосовно неї.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Той факт, що на час розгляду справи відповідачка проживала окремо від дитини, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтувала батьківськими обов`язками.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було належним чином приділено увагу висновку Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав № 102-1567 від 03.04.2024 року, суд апеляційної інстанції відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення та поновлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Водночас у частині 6 зазначеної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з вказаного висновку не вбачається, що з матір`ю дитини працівниками органу, який дав висновок про позбавлення батьківських прав, проводилась якась роз`яснювальна робота в інтересах дитини з метою позитивного впливу на матір та направлення останньої на необхідність участі у вихованні дитини, оскільки спілкування з матір`ю є вкрай необхідним для гармонійного розвитку.

Така ж роз`яснювальна робота мала би бути проведена і з позивачем - батьком дитини, який не може пояснити, які найкращі інтереси дитини він захищає позбавляючи дитину матері.

Жодний негативний вплив з боку матері, щодо дитини судом не встановлений. Не встановлено також, що відповідачка веде аморальний спосіб життя і спілкування з дитиною буде шкодити її вихованню.

Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав від 03.04.2024 року № 102-1567 Деснянської районної в місті Києві державної адміністрація, згідно якого члени комісії вважали за доцільне позбавити батьківських прав матір, ОСОБА_2 , стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч. 5, 6 ст. 19 СК України). При цьому зазначений висновок не містить об`єктивних обставин або обґрунтувань за яких суд мав би можливість дійти висновку про доцільність (в інтересах малолітньої дитини) позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ..

Що стосується наявної в матеріалах справи копії нотаріально посвідченої заяви заяви ОСОБА_2 , від 28.02.2024 року, в якій остання вказує, що брати участь у вихованні малолітнього дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не буде, а тому проти позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_4 не заперечує, суд апеляційної інстанції сприймає такий доказ критично, оскільки невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав, оскільки простої бездіяльності з боку матері недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, враховуючи, що визначальною обставиною, яка має значення для вирішення цього спору, є інтереси дітей, а інтересам дітей найкраще відповідатиме збереження її зв`язків з сім`єю, в тому числі і з матір'ю, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав відносно ОСОБА_2 та вірно застосував до правовідносин, що виникли між сторонами положення ст. 164, 166 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Кишені Володимира Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 13 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «30» жовтня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Я.В. Головачов

В.І. Олійник