ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 680/787/23

Провадження № 22-ц/4820/969/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Талалай О.І., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представника позивачки ОСОБА_1 ,

представниці відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_3 до Новоушицького відділу державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області, держави Україна в особі Кабінету Міністрів України про зняття арешту з майна та визнання права власності у порядку спадкування за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Новоушицького відділу державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області (далі Відділ ДВС) про зняття арешту з майна та визнання права власності у порядку спадкування.

ОСОБА_3 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір, ОСОБА_4 , внаслідок чого відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 (далі квартира). Позивачка не може оформити право на спадщину, оскільки на підставі постанови державного виконавця від 14 липня 2003 року накладено арешт на все майно ОСОБА_4 у зв`язку з виконанням рішення про стягнення з останньої на користь Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» (далі АКБ «Україна») боргу. Виконавчий документ не перебуває на виконанні у Відділі ДВС, строк пред`явлення його виконання сплив, а АКБ «Україна» виключений із реєстру банків у результаті завершення процедури ліквідації. Наразі відповідач відмовляється зняти арешт з квартири через відсутність виконавчого провадження.

За таких обставин ОСОБА_3 просила суд зняти арешт з квартири, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_4 , та визнати її право на квартиру у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Процесуальні дії суду першої інстанції

Ухвалою від 20 грудня 2023 року суд залучив державу Україна в особі Кабінету Міністрів України до участі у справі як співвідповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2023 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що ОСОБА_3 пред`явила позов до неналежних відповідачів, а тому цей позов не підлягає задоволенню.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що АКБ «Україна» ліквідований без правонаступництва, внаслідок чого відповідати за позовом має його засновник держава Україна в особі Кабінету Міністрів України. У свою чергу Відділ ДВС після закінчення виконавчого провадження не зняв арешт з майна ОСОБА_4 , а тому він є належним відповідачем у справі. Виконавчий документ про стягнення з ОСОБА_4 боргу повторно не пред`явлено до виконання, внаслідок чого підстави для подальшого обтяження майна відсутні. Суд першої інстанції не врахував чинні норми закону, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу Кабінет Міністрів України просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, указавши на його законність та обґрунтованість.

Відділ ДВС не висловив своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_4 , якій на праві власності належала квартира.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2002 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь АКБ «Україна» 7 873 грн кредитного боргу та 79 грн 90 коп. державного мита, а всього 7 952 грн 90 коп.

В порядку примусового виконання цього рішення суду постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Новоушицького районного управління юстиції Хмельницької області від 14 липня 2003 року накладено арешт на все майно ОСОБА_4

6 листопада 2006 року у Єдиному реєстрі заборон відчужень об`єктів нерухомого майна зареєстровано арешт квартири (реєстраційний номер обтяження 4006274).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

7 травня 2018 року ОСОБА_3 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Відділ ДВС листом від 12 жовтня 2023 року №25.4/15371 (а.с. 9) повідомив позивачку про неможливість скасування арешту на майно у зв`язку з завершенням виконавчого провадження та його знищенням після закінчення трирічного строку зберігання.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Частиною першою статті 2 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Відповідно до частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом статті 57 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-ХІV «Про виконавче провадження» (далі Закон №606-ХІV), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В силу частини першої статті 59 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Із положень статті 1277 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) слідує, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням.

У частині першій статті 4 ЦПК України унормовано, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що суб`єктами цивільних відносин можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Ці особи вправі захистити свої порушені, невизнані чи оспорювані права, свободи та інтереси, пред`явивши відповідний позов до суду. Відповідачами за таким позовом є особа та/або держава, які мають безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушили, не визнали або оспорили його права, свободи чи інтереси, і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Цивільний процесуальний закон покладає саме на позивача обов`язок визначати відповідача у справі.

Визначення кола відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2019 року у справі №642/6181/16-ц).

Водночас у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2020 року у справі №761/23904/19 зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Щодо вимоги про зняття арешту з майна

Названі норми чинного законодавства визначають право власника майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога власника про зняття арешту або іншого обтяження майна.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 4 постанови від 27 серпня 1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», відповідачами у справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

Аналогічні роз`яснення містяться у пункті 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», в якому також зазначено, що у таких справах як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

Зібрані у справі докази достовірно вказують на те, що ОСОБА_3 в порядку спадкування набула право на квартиру, на яку державним виконавцем накладено арешт під час здійснення виконавчого провадження.

Існуюче обтяження майна створює перешкоди ОСОБА_3 в оформленні права на спадщину після смерті матері ОСОБА_4 , а тому вона вправі заявити позов про зняття арешту.

Арешт на нерухоме майно накладено в інтересах АКБ «Україна», яке має безпосередній зв`язок із спірними правовідносинами. Наразі з 1 січня 2009 року АКБ «Україна» ліквідовано (див. Закон України від 20 березня 2007 року №779-V «Про продовження процедури ліквідації Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна»).

За змістом статті 1 Закону України від 7 березня 2002 року №3097-ІІІ «Про врегулювання заборгованості за вкладами фізичних осіб вкладників та інших кредиторів Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» ліквідатор АКБ «Україна» зобов`язаний був здійснити продаж (уступку) вимог банку, утворених кредитними та вексельними боргами за ліквідаційною вартістю без будь яких обмежень.

Відтак вимоги АКБ «Україна» до ОСОБА_4 за договором кредитування №1 від 23 серпня 1995 року відступлені іншій особі, яка повинна була брати участь у справі як відповідач. У справі відсутні дані про те, що ці вимоги відступлені державі Україна.

У свою чергу, Відділ ДВС не оспорює право ОСОБА_3 на квартиру та не є особою, яка має відповідати за заявленими вимогами про зняття арешту з майна.

Щодо вимоги про визнання права власності у порядку спадкування

Право на спадщину переходить лише до спадкоємців, які прийняли спадщину з дотриманням установленого порядку та строку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 24 і 25 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Із матеріалів справи слідує, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла її дочка ОСОБА_3 шляхом подання нотаріусу в установлений законом строк заяви про прийняття спадщини.

ОСОБА_3 пред`явила позов про визнання права власності на спадкове майно, зокрема, на квартиру, яка належала ОСОБА_4 .

Враховуючи предмет і підстави заявленого позову, а також відсутність інших спадкоємців за законом та за заповітом, Новоушицька територіальна громада в особі Новоушицької селищної ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, що має безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами, повинна брати участь у справі як відповідач. Натомість, її не було залучено до участі у справі.

Водночас, Відділ ДВС і держава Україна не можуть відповідати за вимогами ОСОБА_3 про визнання права на спадщину.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що позов ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, оскільки його заявлено не до належних відповідачів.

Посилання ОСОБА_3 на наявність підстав для задоволення позову не відповідають чинним нормам закону та фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Висновки суду першої інстанції не суперечать наведеним в апеляційній скарзі правовим позиціям Верховного Суду щодо належного відповідача за позовом, оскільки у справах, в яких судом касаційної інстанції викладені правові висновки, та справі, яка переглядається апеляційним судом правовідносини не є подібними.

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 28 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 травня 2024 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

О.І. Талалай

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Яцина О.І.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 39