Номер апеляційного провадження 22-ц/824/6399/2024
Головуючий у суді першої інстанції Н. В. Пономаренко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
У Х В А Л А

13 лютого 2024 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Поливач Л. Д. (суддя - доповідач), Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І., вирішив питання про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков Артем Дмитрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання незаконними дій посадової особи органу державної влади,

у с т а н о в и в :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу та клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року залишено без руху, надано особі, яка подала апеляційну скаргу, строк для усунення зазначених в ній недоліків протягом п`яти днів з дня вручення ухвали суду.

Як недолік суд зазначив недотримання особою, яка подала апеляційну скаргу вимог п. 5, п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, оскільки апеляційна скарга не містить виклад обставин у чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість судового рішення (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо), нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Крім того апеляційним судом було звернуто увагу на те, що у прохальній частині апеляційної скарги на рішення суду ОСОБА_1 просить рішення суду від 09.10.2023 змінити, позовну заяву задовольнити (у повному обсязі). При цьому вимога про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню була задоволена судом першої інстанції, а тому прохання особи, яка подає апеляційну скаргу у повторному задоволенні цієї позовної вимоги є нелогічним. ОСОБА_1 не зазначив як саме суд апеляційної інстанції має змінити рішення суду першої інстанції.

Також, як недолік суд зазначив недотримання особою, яка подала апеляційну скаргу вимог п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України, оскільки до апеляційної скарги на рішення суду не додано документів, що підтверджують сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду у встановлених порядку і розмірі.

Судом було роз`яснено, що у випадку неусунення у встановлений термін виявлених судом недоліків, апеляційна скарга буде вважатись неподаною та такою, що підлягає поверненню.

На виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 19 січня 2024 року про залишення без руху апеляційн скарги ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року на адресу апеляційного суду 26.01.2024 надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків, до якої додано у новій редакції апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року та ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2023 року, клопотання про звільнення від сплати судового збору за апеляційне оскарження рішення суду від 19.10.2023.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору. Продовжено строк для усунення недоліку апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року, зазначеного в ухвалі Київського апеляційного суду м. Києва від 19 січня 2024 року, який не може перевищувати п`ять днів з дня вручення цієї ухвали, а саме: сплатити судовий збір у розмірі 3 220,80 грн та подати до Київського апеляційного суду документ, що підтверджує сплату судового збору.

На виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 01 лютого 2024 року ОСОБА_1 подав заяву про відсутність можливості виконати ухвалу суду, у якій вказує на неможливість сплати судового збору у визначеному законом розмірі, посилаючись на матеріальний стан. Просить суд повторно розглянути клопотання про звільнення його від сплати судового збору, вважає, що відсутність у нього доходів за 2022-2023 роки є достатньою підставою для звільнення від сплати судового збору за апеляційне оскарження судового рішення. Іншу інформацію про свій майновий стан ОСОБА_1 вважає конфіденційною, а тому він не зобов`язаний розкривати її суду та іншим учасникам справи. У разі відмови апеляційного суду у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за апеляційне оскарження судового рішення ОСОБА_1 просить апеляційний суд розглянути заяву про звернення до суду безпосередньо на підставі Конституції України та прийняти апеляційну скаргу на рішення суду від 19.10.2023 на підставі ч. 3 ст. 8, ст. 40, ч. 1 ст. 55 Конституції України без будь - яких умов.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2024 року залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

Так, згідно зі статтею 129 Конституції Українита статтями 2, 17 ЦПК Україниоднією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи.

Водночас таке право не є абсолютним і з метою забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності, підлягає певним обмеженням.

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно зі статтею 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються, в тому числі, документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно із частинами другою, третьою статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, яка у свою чергу регулює питання залишення позовної заяви без руху, повернення заяви.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан.

Відповідно до рішень ЄСПЛ у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії» від 26 липня 2011 року, «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

Згідно з частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути аргументовані.

У свою чергу, ЄСПЛ у рішенні від 19 червня 2011 року в справі Креуз проти Польщі («Kreuz v. Poland») зазначав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. При цьому положення пункту 1 статті 6 Конвенції не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (рішення ЄСПЛ у справах: «Княт проти Польщі» («Kniat v. Poland») від 26 липня 2005 року; «Єдамскі та Єдамска проти Польщі» («Jedamski and Jedamska v. Poland») від 26 липня 2005 року).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 двічі заявляв клопотання про звільнення його від сплати судового збору за апеляційне оскарження рішення суду у цій справі, посилаючись на скрутне матеріальне становище та відсутність у нього доходів за 2022 - 2023 роки.

Відмовивши у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору апеляційний суд надав можливість особі, яка звернулася з апеляційною скаргою на рішення суду, відреагувати на позицію суду щодо вирішення заявленого клопотання, зокрема, сплатити судовий збір у визначеному в ухвалі від 19.01.2024 розмірі.

Однак ОСОБА_1 таким своїм правом не скористався, судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду не сплатив, вказуючи на скрутне матеріальне становище.

Залишаючи без розгляду вдруге подане ОСОБА_1 клопотання про звільнення його від сплати судового збору за апеляційне оскарження рішення суду, апеляційний суд звернув увагу на те, що посилаючись на скрутне матеральне становище ОСОБА_1 , звертаючись до суду із даним позовом, уклав з адвокатом Кермачем А. І. договір про надання правової допомоги від 23.07.2021, згідно якого гонорар адвоката у цій справі складає: 200 000 грн у суді першої інстанції; 300 000,00 грн у суді апеляційної інстанції; 400 000 грн у суді касаційної інстанції. При цьому ОСОБА_1 просив суд першої інстанції відшкодувати понесені ним судові витрати на правничу допомогу у розмірі 103 573,40 грн.

Вказані обставини суперечать твердженням ОСОБА_1 про його скрутне матеральне становище, про що він зазначає у клопотанні про звільнення його від сплати судового збору.

При цьому апеляційний суд урахував прецедентну практику ЄСПЛ щодо справедливого здійснення правосуддя, оцінки фінансового стану особи й зазначає про те, що звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин, а статтею 129 Конституції України закріплено принцип рівності учасників судового процесу.

Отже, комплексний аналіз викладених законодавчих положень дає підстави для висновків, що звільнення від сплати судового збору з підстав, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття скарги тощо). Зазначені норми права є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а право суду за наявності викладених в законі умов, на власний розсуд оцінивши їх, звільнити особу або відмовити їй у звільненні від сплати судового збору.

Реалізуючи пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Оскільки питання щодо наявності підстав для звільнення заявника від сплати судового збору за подання апеляційної скарги вирішувалося судом, та ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні цього клопотання. При цьому судовий збір за апеляційне оскарження рішення суду ОСОБА_1 не сплатив, доказів на підтвердження зазначеного у розпорядження суду не надав. Отже суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не усунув недолік, зазначений в ухвалі Київського апеляційного суду від 19 січня 2024 року, не сплатив судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року.

Так, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 ЦПК України, застосовуються положення статті 185 ЦПК України (ч. 2 ст. 357 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року слід вважати неподаною і повернути її особі, яка її подала.

Прийняття апеляційної скарги на рішення суду від 19.10.2023 на підставі ч. 3 ст. 8, ст. 40, ч. 1 ст. 55 Конституції України без будь - яких умов не передбачено самою Конституцією України і є порушенням норм процесуального права.

Одночасно суд роз`яснює, що за загальним правилом повернення апеляційної скарги на рішення суду не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Тобто повернення апеляційної скарги не позбавляє ОСОБА_1 права подати нову апеляційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 185 ЦПК України, сплативши судовий збір у встановленому законом порядку відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 185, 356, 357, 390 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2023 року вважати неподаною та повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної ухвали, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна