Провадження 2/127/1707/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 вересня 2024 року
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
з участю секретаря судових засідань Сунько Я.Р.
позов мотивований тим, що 27.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 906423. Відповідачу надано кредит в сумі 4 000 грн. зі сплатою відсотків, на строк до 22.01.2024 року.
Договір був підписаний відповідачем 27.01.2023 року о 20:56 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором Т441.
Згідно п.1.5 кредитного договору, позичальник сплачує за користування кредитом фіксовану процентну ставку в розмірі 1,99 % в день (726,35 % річних).
Згідно п. 2.1, кошти кредиту надаються ТОВ у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 .
Перерахування суми кредиту підтверджено довідкою про переказ на платіжну картку платіжною організацією.
Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, проте відповідач, який зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти, штрафи, пеню (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором, умов договору не виконав, кредитні кошти не повернув.
26.01.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» був укладений договір факторингу № 2601-24-1 від 26.01.2024 року, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 906423 про надання споживчого кредиту від 27.01.2023 року перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».
Станом на дату укладення договору факторингу № 2601-24-1 від 26.01.2024 року, відповідно до Реєстру боржників від 26.01.2024 року прострочення відповідача складає 334 дні.
У зв`язку із значним порушенням зобов`язань, заборгованість за кредитним договором № 906423 від 27.01.2023 року станом на 26.01.2024 року складає 32 496,80 грн.
Зазначена сума складається з: заборгованості за кредитом 4 000 грн., заборгованості за процентами 28 496,80 грн. за ставкою 1,99 відсотків за кожен день користування (726, 35% річних) за період з 27.01.2023 року по 26.01.2024 року.
На підставі ст.ст. 525, 526, 610-612, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання кредиту № 906423 від 27.01.2023 року станом на 26.01.2024 року в розмірі 32 496, 80 грн. та судові витрати.
Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечив.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно у встановленому законом порядку, відзиву на позов, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутності не надавав. Про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
З урахуванням вимог статей 223, 280 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явились в судове засідання.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 27.01.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 906423. Відповідачу надано кредит в сумі 4 000 грн. зі сплатою відсотків, на строк до 22.01.2024 року.
Згідно п.1.5 кредитного договору, позичальник сплачує за користування кредитом фіксовану процентну ставку в розмірі 1,99 % в день (726,35 % річних).
Згідно п. 2.1 кредитні кошти надаються ТОВ у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки НОМЕР_1 .
Відповідно ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» договір був укладений у письмовій формі у вигляді електронного документа, а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію».
Згідно ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор Т441 для підписання кредитного договору № 906423 від 27.01.2023 року.
Договір був підписаний відповідачем 27.01.2023 року о 20:56 год. шляхом введення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором Т441.
Довідкою про рух коштів по картці № НОМЕР_3 підтверджено зарахування ОСОБА_1 27.01.2023 року о 20:57 год. кредитних коштів в сумі 4 000 грн.
Таким чином, кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Відповідач використав кредитні кошти, однак, умов договору не виконав і не погасив борг.
26.01.2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» укладений договір факторингу № 2601-24-1 від 26.01.2024 року, відповідно до умов якого право вимоги за договором № 906423 про надання споживчого кредиту від 27.01.2023 року перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».
За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Таким чином, позивач надав належні і допустимі докази укладення між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 27.01.2023 року договору про надання споживчого кредиту № 906423 та отримання позичальником кредитних коштів в сумі 4 000 грн.
Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитних договорів (ст. 638 ЦК України).
Станом на дату укладення договору факторингу № 2601-24-1 від 26.01.2024 року, відповідно до Реєстру боржників від 26.01.2024 року прострочення відповідача складає 334 дні.
У зв`язку із порушенням зобов`язань, заборгованість за кредитним договором № 906423 від 27.01.2023 року станом на 26.01.2024 року складає 32 496,80 грн.
Зазначена сума складається з: заборгованості за кредитом 4 000 грн., заборгованості за процентами 28 496,80 грн. за ставкою 1,99 відсотків за кожен день користування (726,35% річних) за період з 27.01.2023 року по 26.01.2024 року.
Станом на день розгляду справи заборгованість за договором кредиту не погашена, тому загальна сума боргу за договором 32 496,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати: сплачений ТОВ з застосуванням коефіцієнта 0,8 судовий збір в сумі 2 422,40 грн. (а.с. 55) та витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн., сплата яких підтверджена договором про надання юридичних послуг №03/07/2023 від 03.07.2023 року, актом приймання-передачі наданих послуг № 32, витягом з реєстру № 1 до акту № 32 про вартість у даному випадку 5 000 грн., загальною платіжною інструкцією від 09.02.2024 року.
Керуючись ст.ст. 526, 625, 629, 634, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 223, 247, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Повне судове рішення складене 16 вересня 2024 року.

Суддя: