30.10.2024 Провадження по справі № 2/940/289/24
Справа № 940/460/24

РІШЕННЯ

Іменем України

30 жовтня 2024 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Мудрик Н.А.

розглянувши в приміщенні суду в місті Тетієві в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 , який зареєстрований 27 вересня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тетіївського районного управління юстиції Київської області, про що зроблено запис за №108.

Позовна заява мотивована тим, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у позивачки відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння, також спільного побуту та господарства сторони не ведуть, разом не проживають. Неповнолітні діти від розірвання шлюбу шкоди не зазнають, оскільки сторони будуть мати рівні можливості у їх вихованні.

За таких обставин, подальше спільне життя і збереження шлюбу, на думку позивачки, буде суперечити її інтересам, у зв`язку з чим вона наполягає на розірванні шлюбу.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 30.04.2024 відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 10.06.2024 за клопотанням відповідача сторонам надано строк для примирення тривалістю три місяці та зупинено провадження у справі.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 17.10.2024, зважаючи на закінчення строку для примирення сторін, поновлено провадження у справі.

30.10.2024 представник позивачки адвокат Порхун О.П. надіслала до суду клопотання, в якому зазначила, що позивачка ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу із ОСОБА_2 .

Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що шлюб між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 зареєстрований 27 вересня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тетіївського районного управління юстиції Київської області, про що зроблено запис за № 108 що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 (а. с. 5).

Сторони у справі є батьками малолітніх дітей: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 6, 7).

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Аналізуючи норми чинного законодавства, слід дійти висновку, що суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.

Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Незгода будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 08 листопада 2018 року у справі № 569/458/18.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що сторонами не надано жодного доказу, що шлюбні відносини між ними відновлено або про вчинення відповідачем будь-яких реальних дій для збереження шлюбу.

Так, відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 03 грудня 2020 року у справі № 456/848/16.

Водночас, суд зазначає, що під час судового розгляду справи сторонам за клопотанням відповідача надався строк для примирення, однак, у позивачки ОСОБА_1 відсутній намір поновити подружні стосунки з відповідачем.

Отже, враховуючи наведені вище норми права, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивачка не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачем, збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, а також з урахуванням конституційного права особи на шлюб за вільною згодою, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Керуючись статтями 10, 12, 81, 141, 264-268, 354 ЦПК України, статтями 21, 24, 56, 104, 105, 109, 110, 112 Сімейного Кодексу України, ст. 51 Конституції України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований 27 вересня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Тетіївського районного управління юстиції Київської області, про що зроблено запис за № 108, розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище набуте в шлюбі - « ОСОБА_4 ».

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя С.В.МАНДЗЮК