Справа № 275/1073/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 вересня 2024 року
Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді О. С. Данилюк,
при секретарі с/з Н.А. Марієвської,
за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Нестеренка М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення права власності та визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів про припинення права власності та визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Так, по АДРЕСА_1 знаходиться будинок, який належав на праві власності ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті спадщину прийняла як спадкоємиця за законом його дочка ОСОБА_4 , якій на підставі свідоцтва про право на спадщину належить частка житлового будинку. Також спадщину за заповітом прийняв ОСОБА_2 , якому на підставі свідоцтва про право на спадщину належало частки даного житлового будинку. За відповідачем ОСОБА_3 на підставі рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 29.07.2009 року визнано право на 1/6 частку даного житлового будинку як обов`язкову частку після смерті батька ОСОБА_5 . Таким чином, частка спадкоємця за заповітом ОСОБА_2 зменшилась і становить 3/8 частини житлового будинку.
Право власності в органах реєстрації прав власності на нерухоме майно відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не зареєстрували, та згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності від 03.12.2021 року частини спірного житлового будинку зареєстровано за ОСОБА_2 , а частина до теперішнього часу зареєстрована за померлим спадкодавцем ОСОБА_5 .
В 2005 році позивачка зі спадкодавцем, а також з відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали усну домовленість про користування з подальшим оформленням права власності на себе належної відповідачам частки в спірному будинку. З цією метою відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 надали після смерті ОСОБА_5 довіреності на представництво їх інтересів та отримання документів, що посвідчують їх право власності на будинок, з їх дозволу вона вселилась в спірний будинок, стала там проживати та доглядати за будинком.
Відповідач ОСОБА_2 , з яким позивачка перебувала у шлюбі, навпаки з 2005 року перестав проживати в спірному житловому будинку, і незважаючи на те, що він там зареєстрований, вже більше 16 років там не проживає.
Таким чином, позивачка з 2005 року відкрито та безперервно володіє належним відповідачам житловим будинком, проводить ремонт в ньому та оплачує комунальні послуги, уклала договори на своє ім`я та оплачує послуги з газопостачання, водопостачання, Укртелекому.
Переоформити ж на себе вказаний будинок позивачка не в змозі, оскільки з відповідачами втрачені зв`язки, до того ж відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дуже тривалий час мешкають за кордоном.
Таким чином, оскільки позивачка добросовісно заволоділа чужим майном, а саме спірним житловим будинком, і продовжує відкрито, безперервно володіти ним більше 10 років, то у відповідності до ч. 1 ст. 344 ЦК України вважає себе такою, що набула право власності на це майно в порядку набувальної давності. Оскільки ж у відповідності до п. 3 ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, виникає з моменту державної реєстрації, та його виникненню відповідно до вимог ст. 346 ЦК України передує припинення права власності на спірне майно у відповідачів, просила суд припинити право власності ОСОБА_5 на 1/4 частку та ОСОБА_2 на 3/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на вказаний будинок за набувальною давністю.
Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.12.2021р. у вказаній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.08.2022 року було доручено компетентному суду м. Беєр-Шева, Ізраїль, вручити судові документи та допитати відповідача ОСОБА_3 з приводу позову ОСОБА_1 вказаною ухвалою провадження у справі було зупинено до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги.
Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.04.2024 року провадження у справі було поновлено у зв`язку з надходженням з Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Київ) матеріалів щодо виконання судового доручення.
Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 05.06.2024 року підготовче провадження у вказаній цивільній справі було закрито та призначене судове засідання.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Нестеренко М.М. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, вимоги якої просили задовольнити. Додатково позивачка пояснила, що в спірний будинок вселилась разом з чоловіком відповідачем по справі ОСОБА_2 та донькою за згоди вже померлого власника будинку ОСОБА_5 , який будучи літньою людиною, залишився сам, бо його діти проживали за кордоном, та потребував догляду. Він написав заповіт на її чоловіка, де заповів йому спірний будинок. Після смерті ОСОБА_5 його діти - відповідачі у справі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 дозволили їй надалі проживати у спірному будинку, а також надали їй довіреності для того, щоб вона могла переоформити спірний будинок. В цей же час її відносини з її чоловіком - відповідачем у справі ОСОБА_2 погіршились, та в подальшому вони розлучились. Коли він пішов з дому, забрав всі документи на спірний будинок та пообіцяв переоформити спірний будинок, де вона залишилась проживати з дочкою, на неї. Таким чином, вказала, що з цього часу вважала себе власницею спірного будинку, який увесь цей час підтримувала у гарному стані, зробила в ньому капітальний ремонт. У 2021 році вона тяжко захворіла та вирішила привести до ладу всі свої справи, в тому числі й документи на будинок, та з`ясувала, що її чоловік будинок на неї не переоформив, та вона за документами не є його власницею. Вказала, що з відповідачами - дітьми померлого ОСОБА_5 . ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зв`язок вона втратила, оскільки вони завжди мешкали за кордоном, після поховання батька до с. Брусилів більше не приїжджали. Її колишній чоловік ОСОБА_2 більше 15 років з нею спільно не проживає, не спілкується та до спірного будинку не навідується, вона його багато років не бачила, та його місцезнаходження їй невідомо. Тому іншого шляху, ніж в судовому порядку визнавати право власності на спірний будинок за набувальною давністю, в неї немає.
Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується оголошеннями про їх виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини своєї неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву, інших зав або клопотань до суду не надсилали, у зв`язку з чим зі згоди позивачки суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Допитана в судовому засіданні якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що є сусідкою позивачки. Вказала, що знала померлого ОСОБА_5 , та їй відомо, що саме з його згоди ОСОБА_1 разом з чоловіком та дочкою вселилась у спірний будинок. Вказала, що багато років чоловік позивачки ОСОБА_2 у спірному будинку не проживає, їй відомо, що вони з позивачкою розлучились та він пішов. Після розлучення з позивачкою вона його більше не бачила.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що є сусідкою позивачки. Зазначила, що знала померлого ОСОБА_5 , в будинок якого в 2005 році вселилась позивачка разом з родиною, щоб за ним доглядати. Вказала, що з цього часу ОСОБА_1 безперервно проживала у вказаному будинку. Зазначила, що їй відомо, що позивачка розлучилась з чоловіком ОСОБА_2 , після чого вона його біля будинку більше не бачила, та де він знаходиться, їй невідомо. Дітей померлого ОСОБА_5 вона після смерті останнього більше не бачила.
Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, а також свідків, дослідивши подані письмові докази, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , якого за свій рахунок поховала ОСОБА_1 , яка разом з ним проживала та вела спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 3036 від 22.08.2005 року, виданою виконавчим комітетом Брусилівської селищної ради Житомирської області (а.с. 39).
З 03.08.2005 року ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_1 (а.с. 11).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Житомирської області Отрищенком О.І. 03.07.2007 року, частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належить спадкоємиці померлого ОСОБА_5 за законом ОСОБА_4 (а.с. 11 зворот).
Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 29.07.2009 року за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/6 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 . З вказаного рішення суду випливає, що частини спірного будинку належать ОСОБА_2 як спадкоємцю ОСОБА_5 за заповітом на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.06.2007 року. Вказаним рішення суду внесено зміни до свідоцтва про спадщину за заповітом від 20.06.2007 року на майно померлого ОСОБА_5 за заповітом, спадкоємцем якого є ОСОБА_2 (а.с. 12).

При цьому з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , випливає, що право власності на вказаного будинку зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.06.2007, право власності на вказаного будинку зареєстровано за померлим ОСОБА_5 (а.с. 13).

Також судом встановлено, що 10.01.2006 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 35).

Крім того, судом встановлено, що з 2016 року по 2021 рік позивачкою ОСОБА_1 у спірному будинку було зроблено капітальний ремонт, що підтверджується відповідними актами обстеження житлового будинку від 14.06.2016 року (а.с. 27-34) та від 07.12.2021 року (а.с. 22- 26), з 2008 року з ВАТ «Укртелеком» нею укладено договір про надання доступу до глобальної мережі Інтернет (а.с. 38), з ВП ЖКУ з 24.05.2006 року позивачкою укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, водопостачання та водовідведення (а.с. 37).

Тобто з матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2005 року відкрито та безперервно володіє житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтвердили й допитані судом свідки.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин 1, 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років.

Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном.

Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та Верховного Суду у постановах від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц, від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі у справі № 132/3566/17 зазначено, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення судового рішення.

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2005 року відкрито та безперервно володіє житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , добросовісно ним заволоділа, при цьому спадкоємці померлого власника зазначеного будинку фактично відмовились від права власності на належне їм нерухоме майно, долею якого вони не цікавляться більше 15 років, наявні підстави для визнання за позивачкою за набувальною давністю права власності на спірний будинок та припинення такого права власників вказаного будинку.

На підставі викладеного, ст. 13, 317, 328, 344 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення права власності та визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_5 на 1/4 частку житлового будинку АДРЕСА_1 .

Припинити право власності ОСОБА_2 на 3/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення постановлено у нарадчій кімнаті.

Суддя О. С. Данилюк