РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

31 липня 2023 року позивач звернувся в суд з зазначеним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги мотивував тим, що 15 травня 2023 року ОСОБА_2 підписала заяву про приєднання б/н від 15 травня 2023 року до Типового договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01 березня 2020 року.

Відповідно до цієї заяви відповідач приєдналась до Типового договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01 березня 2020 року, який затверджено рішенням ФОП ОСОБА_1 № 1/20 від 01 березня 2020 року та розміщено на сайті https://best.org/ua/klient.

Підписавши заяву, відповідач засвідчила, що вона ознайомлена з усіма положеннями договору та нормативно-правовими актами, що регулюють порядок надання професійної правничої (правової) допомоги.

Відповідач ознайомлена з усіма положеннями договору та тарифами, що діяли на момент підписання заяви про приєднання, що підтверджується підписом останньої у заяві.

Також, свідченням приєднання до Типового договору про надання професійної правничої (правової) допомоги є проведення оплат за договором із призначенням платежу: «за юридичні послуги, ОСОБА_2 ».

Відповідно до тарифного плану юридичне обслуговування клієнта за однією судовою справою, якщо сума спору не перевищує 100000 гривень, складає 1250 гривень на місяць.

Пунктом 3.2. Типового договору визначено, що розмір винагороди (гонорару) оплачується клієнтом у національній валюті України в безготівковому порядку на розрахунковий рахунок виконавця такого числа місяця, що відповідає числу місяця першого платежу здійсненого на виконання цього договору.

Відповідно до п. 4.1. Типового договору цей договір набирає чинності з моменту підписання клієнтом заяви приєднання до Типового договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01 березня 2020 року та діє протягом 12 місяців.

Пунктом 4.4. Типового договору передбачено право виконавця розірвати договір шляхом односторонньої відмови від договору за наявності визначених обставин.

Згідно з п. 4.5. Типового договору визначено, що за умови дострокового розірвання цього договору з ініціативи клієнта чи то односторонньої відмови від договору виконавцем з підстав, визначених в п. 4.4. договору, клієнт зобов`язаний протягом 7-ми календарних днів оплатити виконавцю грошові кошти в розмірі, що становлять різницю від загальної суми, визначеної в п. 3.1. договору, та фактично оплачених коштів на виконання цього договору.

На виконання умов Типового договору та Зави про приєднання позивач повністю виконав свої зобов`язання, а саме надав правову допомогу відповідачу. Зокрема, подав до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. адвокатський запит про надання документів, підготував та подав до Солом`янського районного суду міста Києва позовну заяву до ТОВ «Веллфін» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позивачем надано відповідачу послуги за однією справою, відповідно до сплати підлягає 1250 гривень на місяць, а всього 15000 гривень за весь строк дії договору (1250 х 12 = 15000).

Відповідач оплатила надані послуги частково у розмірі 1250 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 15 травня 2023 року.

Таким чином, розмір заборгованості відповідача становить 13750 гривень (15000 - 1250 = 13750).

Відповідач порушила умови договору, а саме не здійснила чергові платежі за договором 15 червня 2023 року та 15 липня 2023 року.

У зв`язку з цим, позивач, керуючись п. 4.4. Типового договору, розірвав цей договір, а у відповідача на підставі п. 4.5. Типового договору виник обов`язок протягом 7-ми календарних днів оплатити виконавцю грошові кошти в розмірі, що становлять різницю від загальної суми, визначеної в п. 3.1. договору, та фактично оплачених коштів на виконання цього договору.

Згідно з розрахунком заборгованості сума боргу відповідача складає 13789 гривень 55 копійок, що складається з:

-13750 гривень - заборгованість з оплати по договору;

-39 гривень 55 копійок - три проценти річних.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 13789 гривень 55 копійок заборгованості за договором.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 10 серпня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 15 травня 2023 року ОСОБА_2 підписала заяву про приєднання б/н від 15 травня 2023 року до Типового договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01 березня 2020 року.

Відповідно до цієї заяви відповідач приєдналась до Типового договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01 березня 2020 року, який затверджено рішенням ФОП ОСОБА_1 № 1/20 від 01 березня 2020 року та розміщено на сайті https://best.org/ua/klient.

З позову вбачається, що підписавши заяву, відповідач засвідчила, що вона ознайомлена з усіма положеннями договору та нормативно-правовими актами, що регулюють порядок надання професійної правничої (правової) допомоги. Відповідач ознайомлена з усіма положеннями договору та тарифами, що діяли на момент підписання заяви про приєднання, що підтверджується підписом останньої у заяві.

Відповідно до тарифного плану юридичне обслуговування клієнта за однією судовою справою, якщо сума спору не перевищує 100000 гривень, складає 1250 гривень на місяць.

Позивач зазначає, що на виконання умов Типового договору та Зави про приєднання позивач повністю виконав свої зобов`язання, а саме надав правову допомогу відповідачу. Зокрема, подав до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. адвокатський запит про надання документів, підготував та подав до Солом`янського районного суду міста Києва позовну заяву до ТОВ «Веллфін» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позивачем надано відповідачу послуги за однією справою, відповідно до сплати підлягає 1250 гривень на місяць, а всього 15000 гривень за весь строк дії договору (1250 х 12 = 15000).

Відповідач оплатила надані послуги частково у розмірі 1250 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 15 травня 2023 року.

Пунктом 4.4. Типового договору передбачено право виконавця розірвати договір шляхом односторонньої відмови від договору за наявності визначених обставин.

Згідно з п. 4.5. Типового договору визначено, що за умови дострокового розірвання цього договору з ініціативи клієнта чи то односторонньої відмови від договору виконавцем з підстав, визначених в п. 4.4. договору, клієнт зобов`язаний протягом 7-ми календарних днів оплатити виконавцю грошові кошти в розмірі, що становлять різницю від загальної суми, визначеної в п. 3.1. договору, та фактично оплачених коштів на виконання цього договору.

Відповідач порушила умови договору, а саме не здійснила чергові платежі за договором 15 червня 2023 року та 15 липня 2023 року.

Таким чином, розмір заборгованості відповідача становить 13750 гривень (15000 - 1250 = 13750).

Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частинами 1-3 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач - виконавець).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються виконавцем, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим виконавець має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (клієнт) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Позивач просить суд стягнути з відповідача 13750 гривень заборгованості з оплати по договору.

Заява про приєднання б/н від 15 травня 2023 року до Типового договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01 березня 2020 року не містить жодних відомостей щодо оплати та умов дострокового розірвання договору.

Позивачем не надано доказів на підтвердження укладення договору про надання професійної правничої (правової) допомоги з відповідачем.

Заява про приєднання не містить відомостей про погодження відповідачем договору на умовах, обумовлених у позові.

Крім того, позивач не надав підписаного відповідачем Типового договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01 березня 2020 року.

Як вбачається з копії заяви про приєднання б/н від 15 травня 2023 року до Типового договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01 березня 2020 року, остання не містить будь-яких даних про суму договору, строк його дії. Вказана заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем послуг, крім особистих даних та підпису відповідача.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, посилається на Типовий договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 01 березня 2020 року.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим документом відповідач була ознайомлена та погодилась з ним, підписуючи заяву про приєднання від 15 травня 2023 року. А також, немає підтвердження того, що зазначений документ на момент отримання відповідачем послуг взагалі містив умови щодо конкретних розмірів оплати послуг та порядку їх нарахування.

Роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (виконавця), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Типовий договір, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді зазначеної справи.

За таких обставин, відсутність у заяві про приєднання домовленості сторін про ціну та оплату послуг, наданих виконавцем, документи на підтвердження нарахування зазначеної суми не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки не підтверджують зазначених обставин.

Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між виконавцем та фізичною особою - споживачем послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 цього закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст.42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивачем дотримало вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови договору та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими виконавець.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17.

При зверненні в суд з позовом стороною позивача подано заяву про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та за наявними матеріалами справи.

Законом обов`язок доказування покладений на учасників справи.

За таких обставин, вимога про стягнення з відповідача 13750 гривень заборгованості з оплати по договору задоволенню не підлягає.

У такому випадку не підлягає задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних, оскільки така вимога є похідною від первинної вимоги.

З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись статтями 3, 207, 509, 633, 634, 638 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 133-142, 223, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: