Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/1369/23

Провадження № 2/943/181/2024

23 травня 2024 року м. Буськ, Львівська область

Буський районний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді Шендрікової Г.О.,

за участю секретаря судового засідання Ладиги С.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Буськ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивачів адвоката Таргоній Вадима Миколайовича, який діє в інтересах позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди -

в с т а н о в и в:

представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 - адвокат Таргоній В.М. звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю у розмірі 300 000 гривень.

Позов мотивує тим, що 09.05.2017 р. поїзд "Хюндай" № 743 "Інтерсіті+" (HRCS2-10 9) на 1427 км 7 пк у селі Куткір Буського району Львівської області скоїв наїзд на гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який від отриманих травм помер. 10.05.2017 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000250 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 26.06.2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №0000250 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. У висновку експерта №54/17 від 10.05.2017 р., отримані ОСОБА_4 тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з його смертю. Таким чином між наїздом на ОСОБА_4 та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивачі оцінює розмір грошового відшкодування завданої їм моральної шкоди у грошовому еквіваленті у розмірі 500 000 гривень. Просять позов задоволити.

Ухвалою судді від 31.07.2023 року, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача по довіреності Онищенко О.В. 01.09.2023 року подала відзив на позовну заяву в якому зазначено, що зі змісту позовної заяви вбачається, що 09.05.2017 р. поїзд "Хюндай" № 743 "Інтерсіті+" (HRCS2-10 9) на 1427 км 7 пк у селі Куткір Буського району Львівської області скоїв наїзд на гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній помер від отриманих травм. Внаслідок смерті батька позивачам було спричинено моральну шкоду, що і стало підставою для звернення до суду. 10.05.2017 за фактом настання події внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000250 та розпочато досудове розслідування. В ході досудового розслідування проведено судово-медичну експертизу та встановлено, що ОСОБА_4 загинув внаслідок травм, отриманих в результаті наїзду потягом. Відповідно до довідки про причину смерті № 54/17 від 10.10.2017 причиною смерті ОСОБА_4 є зіткнення з поїздом. Постановою слідчого Буського ВП Кам`янка-Бузького ВП ГУНП у Львівській області від 26.06.2017 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000250-закрито у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Також у даній постанові зазначено, що швидкість потягу «Хюндай» становить до 160 км/год., про що свідчать відповідні попереджувальні знаки, а також те, що пішохідний рух по залізничних коліях заборонений. Відповідно до матеріалів розбору випадку травмування потерпілого, який стався 09 травня 2017 року, складених Підзамчівською дистанцією колії виробничого підрозділу регіональної філії «Львівська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», 09.05.2017 на 1436 км ПК 7 перегону Красне-Задвір`я н/к машиніст поїзда № 743 Київ-Львів о 22 год. 01 хв. застосував екстрене гальмування, для попередження наїзду на людину, яка знаходилась на колії. На звукові сигнали не реагувала, через малу відстань наїзд попередити не вдалося. Випадок смертельний. Потерпілого доставлено в морг м. Буськ. Потерпілим виявилась стороння залізничному транспорту особа, а саме ОСОБА_4 1982 р.н, який проживав Львівська обл., Буський р-н., с. Куткір. Відповідно п. 2.1. «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті», які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24 березня 1998 р. за № 193/2633, із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства транспорту та зв`язку від 22.11.2007 р. № 1059 (надалі Правила) пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). Згідно п. 2.2. Правил, перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. Згідно п. 2.3. Правил, при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Згідно п. 2.5. Правил, пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів. Зазначає, що швидкісний поїзд Хюндай на відміну від автомобільного транспорту об`їхати потерпілого можливості не має. Також, поїзд згідно своїх фізичних та технічних властивостей враховуючи масу та швидкість не може різко зупинитися, а тому має великий гальмівний шлях на який машиніст поїзда вплинути не може. Звертає увагу суду, на те що, згідно п.4 висновку експерта № 54/2017 від 10.05.2017 потерпілий знаходився в стані алкогольного сп`яніння, в м`язах стегна виявлено етиловий спирт в кількості - 3,83 проміле, дана концентрація відповідає тяжкому отруєнню алкоголем у людей. Тобто в даному випадку потерпілий грубо порушив правила, перебуваючи у стані тяжкого алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи небезпечність своїх дій, як для себе так і для оточуючих, передбачаючи можливі небезпечні наслідки, рухався по залізничним коліям, з яких при наближенні потягу не зійшов, не реагував на сигнали, що призвело до його смертельного травмування поїздом. під такими діями слід розуміти протиправну поведінку потерпілого, коли він не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого наслідку, а саме потрапляння під поїзд. Постанова про закриття кримінального провадження позивачами не оскаржувалася. Таким чином з огляду на обставини справи, ОСОБА_4 загинув внаслідок грубої необережності та порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54, які визначають вимоги щодо безпеки громадян при користуванні послугами залізничного транспорту, знаходженні на території та об`єктах залізничного транспорту. За таких обставин вважає, що відбулась груба необережність потерпілого(нехтування правилами безпеки руху тощо). У зв`язку з чим, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою суду від 02.02.2024 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися до матеріалів справи представник позивачів адвокат Таргоній В.М. подав клопотання про проведення засідання у їх відсутності, позов підтримують повністю та просять його задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилася до матеріалів справи подала клопотання про проведення засідання у її відсутності. Просить відмовити у задоволенні позову.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом установлено, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що вбачається з доданої копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 10.05.2017 року виконавчим комітетом Куткірської сільської ради Буського району Львівської області.

У лікарському висновку про смерть №54/17 від 10 травня 2017 року причиною його смерті вказано: спричинені тілесні ушкодження, пішохід травмований при зіткненні з поїздом.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 12 травня 2004 року ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками зазначено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 15 жовтня 2008 року ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками зазначено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно частини першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до ч. 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Відповідно п. 2.6. Правил пішоходам забороняється переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.

У п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України, п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК).

У п.2 постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК (1540-06) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та с вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, тільки умислу потерпілого.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця Джерела підвищеної небезпеки відшкодування мас бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Правила ст.454 ЦК (1540-06) про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.), а не проста необачність.

Під цим необхідно розуміти протиправну поведінку потерпілого, коли він не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого наслідку, а саме потрапляння під поїзд.

Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер.

Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

У ст.24 КК України визначено поняття умислу, зазначено, що умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 року в справі №455/1076/16-ц (провадження №61/48155св18).

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» якщо груба необережність потерпілого (нехтування правилами безпеки руху і т.п.) сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Наказом Міністерства транспорту України №54 від 19.02.1998 затверджено Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Відповідно до п.2.1 Правил, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо).

На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики «Перехід через колії».

Згідно п.2.2 Правил, перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо).

При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку.

Пунктом 2.3 визначено, що при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід.

Відповідно до п. 2.5 та п.2.6 Правил пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів, переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.

Дотримання зазначених правил не вимагає від пішоходів особливих зусиль, певних навичок чи здібностей. Очевидним є що потерпілий свідомо порушив ці правила.

Згідно п.4 висновку експерта № 54/2017 від 10.05.2017 потерпілий знаходився в стані алкогольного сп`яніння, в м`язах стегна явлено етиловий спирт в кількості 3,83 проміле, дана концентрація відповідає тяжкому отруєнню алкоголем у людей.

Тобто в даному випадку потерпілий грубо порушив Правила, перебуваючи стані тяжкого алкогольного сп`яніння (3,83%), усвідомлюючи небезпечність своїх дій, як для себе так і для оточуючих, передбачаючи можливі небезпечні наслідки, рухався по залізничним коліям, з яких при наближенні потягу не зійшов, не реагував на сигнали, що призвело до його смертельного травмування поїздом.

Під такими діями необхідно розуміти протиправну поведінку потерпілого. коли він не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого наслідку, а саме потрапляння під поїзд.

26.06.2017 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження, оскільки було встановлено, що смерть ОСОБА_4 не пов`язана з вчиненням кримінального правопорушення, отже відсутній склад злочину, передбачений ч.3 ст.276 КК України.

Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, суд вважає, що представником відповідача доведено, що шкоду було завдано внаслідок умислу потерпілого, оскільки в діях потерпілого наявний умисел на порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що призвело до його тяжких наслідків - смерті потерпілого.

З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування шкоди, тому в задоволенні позовних вимог представника позивачів адвоката Таргоній Вадима Миколайовича, який діє в інтересах позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 76, 77, 79, 80, 83, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273,353 ЦПК України -

у х в а л и в:

У задоволенні позову представника позивачів адвоката Таргоній Вадима Миколайовича, який діє в інтересах позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено: 23.05.2024 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса: АДРЕСА_1 .

Представник малолітньої позивачки: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса: АДРЕСА_1 .

Представник позивачів: адвокат Таргоній Вадим Миколайович, вул. А. Сахарова, буд. 33 оф. 501 м. Львів 79026.

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», Код ЄДРПОУ 40075815, місце знаходження: вул. Єжи Гедройця, 5 м. Київ 03680.

Суддя: Г. О. Шендрікова