Справа № 490/8897/20
н/п 2/490/1983/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Романової К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів з батька на сина, стягнення аліментів з матері на сина, треті особи які не заявляють самостійних вимог - Служба у справах дітей Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив: зупинити виконання судового рішення Центрального суду м. Миколаєва від 17.01.2017 року щодо стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 до ухвалення рішення по справі; припинити стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку і доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 14.11.2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 05.01.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження, без виклику сторін.

Ухвалою суду від 15.06.2021 року закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду по суті.

Судові засідання неодноразово відкладалися, в тому числі, і в зв`язку з наданням відповідачкою заява про відкладення розгляду справи.

27.03.2024 року від відповідачки надійшло клопотання про передачу справи за підсудністю до Літинського районного суду Вінницької області у зв`язку зі зміною її місця проживання.

В судове засідання 23.09.2024 року сторони не з`явилися.

Представник позивача - адвокат Єнова Л.М. надала заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Питання щодо передачі справи за підсудністю просила розглянути відповідно до норм законодавства та поклалася на розсуд суду.

Відповідачка надала заяву про перенесення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача з наступних підстав.

Відповідно до частина 1 статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Оскільки, позов був пред`явлений за місцем реєстрації відповідачки, що підтверджується матеріалами справи, в межах та спосіб визначений процесуальним законом, а зміна реєстрації відповідача не є підставою для передачі справи за підсудністю, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання представника відповідача про передачу справи за підсудністю до іншого суду, а отже клопотання задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до п.11 ч.3 ст.2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Статтею 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом (ч.4).

З огляду на пункт шостий статті 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

На підставі частини третьої статті 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Положення частини третьої статті 13 визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 2-р(II)/2021 від 28 квітня 2021 року.

Верховний Суд у постанові від 08 липня 2020 року у справі № 522/3541/15 (провадження № 61-31599св18), дійшов правового висновку про те, що «згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

У зв`язку з цим, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загально соціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосованих засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відкидає її як таку, що не відповідає задекларованій меті.

Цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Відповідно до частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Аналіз змісту частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.

Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти як суперечність, оскільки, якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.

Термін «зловживання правом» означає те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.

Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, еквівалентності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Отже, суд роз`яснює право учасників справи на участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції та можливість слухання справи за їх відсутності за наявними в матеріалах справи доказами при відсутності додаткових доказів та заперечень.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;

5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Окрім того, на підставі ч. 3 ст. 212 ЦПК України учасники справи беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису згідно з вимогами Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

За такого, враховуючи вищевказані норми закону, суд роз`яснює право відповідачу та його представнику на участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції та можливість слухання справи за їх відсутності за наявними в матеріалах справи доказами при відсутності додаткових доказів та заперечень; та можливість надання відповідних доказів.

Згідно ч. 9ст. 223 ЦПК України, про відкладення розгляду справи постановляється ухвала.

Згідно ч.2 ст.258 ЦПК України, процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

За такого, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю, а також, з метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, суд вважає необхідним відкласти розгляд справи та, керуючись ст. 12 ЦПК України, роз`яснити відповідачці право на участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, відповідно до ст. 212 ЦПК України, надання відповідних заперечень та доказів, а також попередити про наслідки зловживання процесуальними правами (ч.4 ст.44 ЦПК України), та попередити про наслідки вчинення або невчинення відповідних процесуальних дій; та розгляд справи у їх відсутності на підставі наявних у справі документів.

Керуючись ст.12,13,16,44, 223, 258 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про передачу справи за підсудністю - відмовити.

Попередити про необхідність добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання якими не допускається на підставі ст. 44 ЦПК України.

З урахуванням надмірного навантаження відкласти судовий розгляд справи на 29.10.2024 року на 10.00 год.

Роз`яснити, що в разі повторної неявки в судове засідання відповідачки або її представника, судом буде вирішена справа на підставі наявних даних та доказів, що відповідає приписам ст.223 ЦПК України.

Ухвала оскаржується в порядку, передбаченому ст.ст. 352-354 ЦПК України.

Суддя : Черенкова Н.П.