Справа № 183/2758/24
№ 2/183/2198/24
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 жовтня 2024 року м. Самар
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., представника позивача ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, про:
-визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 ,
позивачка звернулась до суду з цим позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно з розпорядженням № 5431 від 26 липня 1994 року квартира АДРЕСА_1 (з 22 червня 1999 року - АДРЕСА_2 передана позивачці у приватну власність, що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло. Право власності зареєстроване Бюро технічної інвентаризації м. Сєвєродонецьк Луганської області 13 березня 1995 року за реєстром № 615. Квартира складається з однієї житлової кімнати площею 15,80 кв.м, кухні площею 6, 50 кв.м, ванної кімнати площею 2,70 кв.м, вбиральні площею 3,20 кв.м, коридору площею 11,20 кв.м, вбудованої шафи площею 2,10 кв.м. На час звернення з позовом позивачка є внутрішньо переміщеною особою. Звернувшись до Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області для отримання витягу з Реєстру права власності речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно вказаного домогосподарство, позивачкою з`ясовано, що за вказаними параметрами відомості у Реєстрах відсутні. Позивачкою подана заява до Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про проведення реєстраційних вказаного нерухомого майна. 12 лютого 2024 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно третьою особою винесене рішення № 71543352 про відмову в проведенні реєстраційних дій. Позивачка вказує, що на час звернення з позовом у неї відсутні інші документи, які б могли підтвердити її право власні на вказане нерухоме майно, окрім свідоцтва та які б стали підставою для його реєстрації. Місто Сєвєродонецьк Луганської області знаходиться під тимчасовою окупацією російською федерацією. Згідно з нормами міжнародного права та Конвенції про захист цивільного населення під час війни позивачка має право на відшкодування їй країною агресором спричинених матеріальних збитків. Але відсутність даних у Державному реєстрі прав на нерухоме майно стосовно прав власності заважає позивачці вчинити такі дії. Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на будинок, позивачка звертається до суду з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України.
Постановленою суддею ухвалою від 28 березня 2024 року відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання.
Постановленою судом ухвалою від 01 травня 2024 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті, зобов`язано позивача надати на огляд суду оригінали доказів у виді свідоцтва про право власності.
В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов та просили його задовольнити. Не заперечили проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав.
Представник третьої особи надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, висновує таке.
Судом установлено, що згідно з засвідченою приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Дудкіною С. Г. копією Свідоцтва про право власності на житло, виданого фондом комунального майна виконавчого комітету Сєвєродонецької міської ради 28 липня 1994 року, квартира АДРЕСА_1 загальною площею 42,50 кв.м., відновною вартістю на 743750 крб передана у приватну власність ОСОБА_2 Свідоцтво видане на підставі розпорядження № 5431 від 26 липня 1994 року. Свідоцтво записане в реєстрову книгу за № 5226, містить печатку органу місцевого самоврядування, відтиск штампу про реєстрацію права власності Сєвєродонецьким БТІ 13 березня 1995 року за реєстром 615. Підпис посадової особи та печатку Сєвєродонецького БТІ.
Згідно з засвідченою позивачкою копією Технічного паспорту, виданого Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації Луганської області 13 травня 1994 року, квартира АДРЕСА_1 , розташована на 8 поверсі 9 поверхового будинку складається з: 1 кімнати житловою площею 15,8 кв.м., кухні площею 6,5 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., вбиральні (поєднаної) 3,2 кв.м., коридору 11,2 кв.м, вбудованої шафи 2,1 кв.м., балкону 1,0 кв.м. Загальна площа 42,5 кв.м. Висота приміщень 2,54 кв.м. /а.с.6-7/.
Рішенням державного реєстратора від 12 лютого 2024 року № 71543352 позивачці відмовлено у проведенні реєстраційних дій /а.с.5/. Підставою рішення державного реєстратора вказане те, що до заяви додане Свідоцтво про право власності на житло, видане Фондом комунального майна Сєвєродонецької міської Ради народних депутатів 28 липня 1994 року, б/н, яким посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Квартира зареєстрована Сєвєродонецьким БТІ 13 березня 1995 року, р. № 615. Під час розгляду заяви здійснений консолідований пошук інформації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно (до 2013 року) стосовно реєстрації права власності на заявлений до реєстрації об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 . Встановлено, що інформація стосовно реєстрації права власності в Реєстрі прав власності на нерухоме майно - відсутня. Державним реєстратором Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради направлено запит до Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області за № 17-23/40 від 06 лютого 2024 року. У відповіді на запит, отриманої 09 лютого 2024 року від Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області (вих. 378 ВА від 07 лютого 2024 року) зазначено, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ на паперових носіях. Оскільки приміщення БТІ зазнало значних руйнувань, а територія Сєвєродонецької територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою, БТІ не може виконувати свої функції, в тому числі надавати інформацію на запити державних реєстраторів про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року. З урахуванням викладеного вище, поданих заявником документів, відсутності інформації, яка підтверджує факт реєстрації права власності (на паперових носіях) на об`єкт нерухомості - АДРЕСА_3 вбачається, що подані для проведення державної реєстрації документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнання державою факту належності позивачці майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі права власності.

Вирішуючи позов, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як установлено вимогами ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до п. 1.2 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі, споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу; пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних торгів (аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (поділу); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.

Позивачка має документи, що засвідчують її право власності (свідоцтво про право власності на житло).

Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Згідно з п. 1, 5 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції, чинній на дату видачі свідоцтва, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Позивачкою право власності набуте у 1994 році. Надане позивачкою Свідоцтво видане уповноваженими на це органом, створеним органом місцевого самоврядування, органом приватизації. Зареєстроване у органі приватизації та у Сєвєродонецькому БТІ з відповідними відмітками про реєстрацію права власності, що свідчить про дотримання законодавства, яке діяло на момент реєстрації квартири. Також, відомості у вказаному документі підтверджуються реєстрацією проживання позивачки в квартирі, технічним паспортом на квартиру.

Виходячи з викладеного вище, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачкою доведене її право власності на спірну квартиру, проте оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно такі відомості відсутні, отримати інформацію щодо зареєстрованого права власності позивача на спірну квартиру у БТІ з тимчасово окупованої території (м. Сіверськодонецьк Луганської області) на теперішній час неможливо, позивачка не може розпоряджатися своїм майном, що порушує її права власності, у зв`язку з чим, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру, загальною площею 42,50 кв. м, житловою площею 15,80 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне рішення суду складене та підписане 30 жовтня 2024 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ; проживає за адресою: АДРЕСА_4 ;

відповідач Сєвєродонецька міська військова адміністрація Сєвєродонецького району Луганської області, код в ; місцезнаходження за адресою: Луганська область, м. Сіверськодонецьк, бульвар Дружби Народів, буд. 32;

третя особа Департамент державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, код в ; місцезнаходження за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Ігоря Сердюка, буд. 27.

Суддя Д. О. Парфьонов