Справа № 944/4544/23
Провадження №2/944/364/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

28.05.2024 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області

в складі: головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря Василиці Н.В.

розглянувши в судовому засіданні, в залі суду в м.Яворові цивільну справу в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 24 березня 2023 року він позичив відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 12 000 грн. В розписці про отримання коштів обумовлено, що відповідач поверне позикодавцю кошти до 10.04.2023 року зі сплатою відсотків у розмірі 15% річних за весь період прострочення.

Своїх зобов`язань за борговою розпискою відповідач не виконав, на його прохання повернути борг добровільно не реагує, врегулювати спір в позасудовому порядку не бажає, у зв`язку з чим, він змушений звернутися до суду.

Просить суд ухвалити рішення на підставі якого стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , на його користь суму боргу в розмірі 12 523 грн. 02коп., з них: 12 000 (дванадцять тисяч) грн. сума боргу, 84грн. 12 коп. інфляційне збільшення, 438грн. 90коп штрафні санкції, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073 (одну тисячу сімдесят три) грн. 60коп., судові витрати по сплаті витрат на правову допомогу в розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Петрина С.М. скерував до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити у відсутності сторони позивача, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, в судове засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив. Від нього не надходило на адресу суду жодних клопотань про відкладення судових засідань та відзиву на позовну заяву.

Як вбачається, з позовної заяви, відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , саме на цю адресу були скеровані виклики в судове засідання.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом із повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі

наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Так як відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання за зареєстрованою адресою місця проживання не з`явився повторно в судове засідання без повідомлення причин, що в розумінні ч.3 ст.131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, крім того не подав відзиву, від нього не надходило на адресу суду жодних клопотань, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи

З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у відсутності відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи та згідно ч.6 ст.128, ст.280 ЦПК України, постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 24 березня 2023 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено боргову розписку, засвідчену підписами позивача та відповідача, яка являється письмовим договором позики грошових коштів. Щодо недійсності підпису чи проведення експертного дослідження такого, клопотання відповідачем не заявлялося.

Відповідно до даної розписки, відповідач ОСОБА_2 позичив грошові кошти у позивача ОСОБА_1 в розмірі 12 000 грн. Крім цього, з даної розписки встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути позивачу ОСОБА_1 борг до 10.04.2023 зі сплатою відсотків у розмірі 15% річних за весь період прострочення.

Оскільки добровільно заборгованість за договором позики відповідач не повернувє позивачу, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Заборгованість за договором позики, яку позивач просить стягнути з відповідача становить суму неповернутої позики в розмірі 12 523 грн. 02коп., з них: 12 000 грн. сума боргу, 84грн. 12 коп. інфляційне збільшення, 438грн. 90коп штрафні санкції, простроченого грошового зобов"язання.

Тобто між сторонами виник спір щодо договірного зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, який регулюється загальними положеннями про зобов`язання Глави 47 Книги п`ятої Зобов`язальне право та відповідними нормами параграфу 1 Позика Глави 71 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.ст.204, 205 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Відтак, недодержання форми правочину тягне за собою недійсність правочину лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Недійсність договору позики у зв`язку з недодержанням письмової форми законом не встановлена, а тому зобов`язання, які виникли між сторонами, є дійсними і їх виконання повинне здійснюватися у відповідності до норм цивільного законодавства.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Договір позики є реальним, одностороннім, оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Верховний Суд зауважив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики, позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносини за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Вказана позиція підтверджена Верховним Судом при розгляді справи №524/4946/16 у постанові від 08.07.2019 року.

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, слід виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно до ч.1 ст.1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

З вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст.1046 ЦК України.

Частина 2 ст.1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Досліджуючи надану позивачем розписку, суд встановив, що відповідач отримав кошти в сумі 12 000 грн. від позивача, які зобов`язався повернути до 10.04.2023року зі сплатою відсотків у розмірі 15% річних за весь період прострочення.

Позивач є держателем оригіналу розписки, а тому вважається позикодавцем. А наявність оригіналу боргової розписки у позивача, як кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Так, ст.545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Відповідач ОСОБА_2 договір позики не оспорював з підстав не одержання коштів, доказів виконання умов договору позики не надав.

Отже, з урахуванням встановлених конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що між сторонами був укладений договір позики на суму 12 000 грн, що підтверджено розпискою, яка в свою чергу, як документ, підтверджує укладення самого договору, його умови та засвідчує отримання вказаної грошової суми. При цьому, розписка містить зобов`язання про повернення боргу позичальником до 10.04.2023 зі сплатою відсотків у розмірі 15% річних за весь період прострочення.

Отже, розписка містить умови отримання позичальником від позикодавця в борг визначеної грошової суми із зобов`язанням її повернення у визначений строк, а тому є документом, що підтверджує боргове зобов`язання.

За своєю суттю розписка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передачі грошової суми позичальнику (ВП ВС справа № 464/3790/16-ц від 16.01.2019 року).

Відповідач, в установлений договором позики строк, кошти не повернув і сума боргу становить за період прострочення грошового зобов`язання з 10.04.2023 по 07.07.2023 , складається з: 12000 грн. - сума боргу; 84,12 грн. - інфляційне збільшення; 438,90грн. - штрафні санкції.

Враховуючи те, що відповідач не виконав зобов`язання з повернення грошових коштів за договором позики, тому позовні вимоги слід задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , суму боргу в розмірі 12 523 (двадцять тисяч п`ятсот двадцять три) грн. 02коп., з них: 12 000 (дванадцять тисяч) грн. сума боргу, 84грн. 12 коп. інфляційне збільшення, 438грн. 90коп штрафні санкції, за період прострочення основного зобов"язання.

Щодо стягнення судових витрат по оплаті витрат на правову допомогу в розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) грн.

Відповідно до ч.1, п.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.1ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до п.1,2 ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на

правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як убачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача у справі здійснював адвокат Павлишин Михайло Миколайович До матеріалів справи долучено договір про надання правничої допомоги №0146-ц від 05 липня 2023року, ордер серії ВС №1216411, додаток до договору, яким визначено детальний опис робіт, вартість послуг, які оцінені в 9 000 грн., а саме: визначення правових норм, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин - 1500грн., консультація клієнта за результатами аналізи матеріалів в сукупності із визначеними правовими нормами - 1500грн., підготовка таподання відповідних документів до суду - 6000грн. З врахуванням наведеного, витрати на правничу допомогу слід стягнути з відповідача на користь позивача в повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаться на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 258, 259, 263, 265, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , суму боргу в розмірі 12 523 (двадцять тисяч п`ятсот двадцять три) грн. 02коп., з них: 12 000 (дванадцять тисяч) грн. сума боргу, 84грн. 12 коп. інфляційне збільшення, 438грн. 90коп штрафні санкції.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073 (одну тисячу сімдесят три) грн. 60коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_2 , судові витрати по сплаті витрат на правову допомогу в розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлено в разі пропуску строку з інших причин.

Рішення виготовлене в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Позивач: ОСОБА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_1 .

.

СУДДЯ: Швед Н.П.