"25" вересня 2024 р.
Справа № 643/3435/23
Провадження № 2/642/703/24
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

11 вересня 2024 року Ленінський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Бородіної О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Брус М.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Ленінського районного суду м. Харкова, в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августинівна про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, скасування державної реєстрації прав власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та встановлення строків для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року позивач звернулася до Московського районого суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августинівна про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, скасування державної реєстрації прав власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та встановлення строків для прийняття спадщини, у якому із врахуванням поданої уточненої позовної заяви просила визнати свідоцтва про право на спадщину за законом, видані приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Ларисою Августинівною Гершкович Ніні Михайлівні, спадкоємиці першої черги на 1/3 частку спадкового майна, а саме на:

1)двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 28,7 кв. м., загальною площею 51,8 кв. м., що належала спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєдою Д.С. 02.11.2000 року за реєстровим № 2-1120. Право власності зареєстровано у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 13.11.200 року за реєстровим № П-4-1442;

2)садовий будинок АДРЕСА_2 з земельною ділянкою площею 0.059 га кадастровий номер :03:004:0195 для колективного садівництва, що знаходяться та території Пісочинська, Харківського району Харківської області, садове товариство «Зернятко». Садовий будинок літ. А-2 має загальну площу 115,80 кв. м, при ньому знаходяться надвірні будівлі та споруди: гараж літ. б, оглядова яма літ. б, сарай літ. В, альтанка літ. Г, місце вичисна споруда літ. Д, колонка літ. К', ворота та хвіртка літ. N1, огорожа літ. №2, огорожа літ. №3, замощення І,II;

3)автомобіль марки автомобіля марки Mitsubishi Outlander, легковий універсал-В, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований ВРЕР М 1 ГУ МВСУ Харків 06.08.2008 року на підставі Свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 ,

- недійсними та скасувати державну реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Також просила визначити, що строк для прийняття спадщини та відмови від її прийняття становить десять місяців з дня смерті спадкодавця відповідно до п. З Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», та продовжити строк для прийняття спадщини та її відмови ще на 4 місяці від дня набрання судовим рішенням по цій справі законної сили.

В обгрунтування позовних вимог посилались на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_4 , про що Холодногірським відлілом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 24 лютого 2023 року було видано повторне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 .

Оскільки спадкодавець ОСОБА_4 за своє життя не склав заповіт, відповідачка ОСОБА_2 , як мати спадкодавця ОСОБА_4 та одна зі спадкоємиць першої черги, звернулась до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гібадулової Лариси Августинівни із заявою про прийняття спадщини.

Позивачу - ОСОБА_1 стало відомо, що 04 квітня 2023 року, відповідачка ОСОБА_2 отримала свідоцтва про право на спадщину, у чому, як вона ззаначає, вбачаються очевидно неправомірні дії нотаріуса у зв?язку з порушенням нотаріусом строку видачі свідоцтва про право на спадщину.

Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августинівна видала свідоцтва про право на спадщину відповідачці ОСОБА_2 - а саме 04 квітня 2023 року, - що є останнім днем шестимісячного строку, впродовж якого спадкоємці мають звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, заявою про відмову від спадщини, відкликанням раніше поданих заяв, оскільки згідно з ч. 1 ст. 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. У разі, якщо ця дія має бути вчинена в установі, то строк спливає тоді, коли у цій установі за встановленими правилами припиняються відповідні операції.

Тобто, позивач вказує, що такі свідоцтва могли були бути видані не раніше, ніж 05 квітня 2023 року, оскільки спадкоємець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України N?64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України було введено воєнний стан.

Відповідно до п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Вказує, що конструкція п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» щодо зупинки строку на прийняття спадщини на чотири місяці покликана необхідністю повністю встановити коло усіх спадкоємців, які через військову агресію російської федерації були вимушено переміщені в інші місця проживання або залишились в окупації без доступу до стільникового зв?язку та інтернету; щоб усі спадкоємці мали змогу домовитись про добровільний поділ спадкового майна між собою та укласти відповідний договір про поділ спадкового майна, про що важко домовитись в умовах воєнного стану через різне місцеперебування усіх спадкоємців. Таке положення жодним чином не погіршує права і свободи людини, які визначені Конституцією України та дає належним чином, у повному обсязі усім спадкоємцям реалізувати своє право на спадкування в умовах повномасштабної військової агресії російської федерації.

Згідно з ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

3 урахуванням зазначеного, позивач вказує на порушення Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Ларисою Августинівною строку видачі свідоцтв про право на спадщину; така дія порушила як положення ЦК України, так і Постанову Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», а тому, такі свідоцтві про право на спадщину має бути визнано недійсним через недотримання нотаріусом строків його видачі.

Згідно з матеріалами спадкової справи № 29/2022, ОСОБА_2 , яка є матір`ю спадкодавця ОСОБА_4 , як спадкоємиці за законом першої черги, було видано наступні свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку спадкового майна, а саме:

1.04 квітня 2023 року, за реєстровим № 172 спадкоємиці за законом ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку на двокімнатної квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 28,7 кв. метрів, загальною площею 51,8 кв. метрів, що належала спадкодавцю на підставі Договору купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєдою Д.С. 02.11.2000 року за реєстровим № 2-1120. Право власності зареєстровано у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 13.11.200 року за реєстровим № П-4-1442 (далі за текстом - Квартира);

2.04 квітня 2023 року, за реєстровим № 173, спадкоємиці за законом ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку садового будинку АДРЕСА_2 (чотири) з земельною ділянкою площею 0.059 га кадастровий номер :03:004:0195 для колективного садівництва, що знаходяться та території Пісочинська, Харківського району Харківської області, садове товариство «Зернятко». Садовий будинок літ. А-2 має загальну площу 115,80 кв. м, при ньому знаходяться надвірні будівлі та споруди: гараж літ. б, оглядова яма літ. б, сарай літ. В, альтанка літ. Г, місце вичисна споруда літ. Д, колонка літ. К', ворота та хвіртка літ. N1, огорожа літ. N2, огорожа літ. N3, замощення І,II (далі за текстом - Садовий будинок);

3.11 квітня 2023 року, за реєстровим № 181, спадкоємиці за законом ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку автомобіля марки автомобіля марки Mitsubishi Outlander, легковий універсал-В, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований ВРЕР М 1 ГУ МВСУ Харків 06.08.2008 року на підставі Свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.02.2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августинівна про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, скасування державної реєстрації прав власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та встановлення строків для прийняття спадщини, передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Харкова

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 21.03.2024 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

08.04.2024 року представник відповідача подала відзив на позов, у якому проти задоволення позовних вимог заперечувала, та просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на наступне.

Відповідач ОСОБА_2 є матір`ю померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Після смерті її сина відкрилась спадщина, що складається з нерухомого майна, яке знаходиться за адресою:

-квартира - АДРЕСА_3 ,

-житловий будинок АДРЕСА_2 з земельною ділянкою площею 0,059 га кадастровий номер :03:004:0195 для колективного садівництва, що знаходиться на території Пісочинської громади, Харківського району, Харківської області, садове Товариство "Зернятко".

За життя спадкодавець не залишив заповіту, то все спадкове майно спадкується спадкоємцями за законом. Відповідачем не заперечується, що коло спадкоємців складає 3 особи всі спадкоємці першої черги.

Донька ОСОБА_3 третя особа, донька ОСОБА_1 Позивач та мати ОСОБА_2 - Відповідач по справі.

Як мати спадкодавця відповідач звернулась до ПН ХМНО ОСОБА_5 з заявою про відкриття спадкової справи та прийняття спадщини після померлого сина.

Після сплину строку у 6 (шість) місяців Відповідач отримала свідоцтва про право на спадщину на 1/3 від всього майна.

Відповідно до мотивів Позивача, що викладені у позовній заяві, Позивач вважає, що ПН ХМНО при видачі свідоцтв про право на спадщину були порушені права Позивача, але матеріали позовної заяви не містять положень в чому саме є порушення прав Позивача з боку Відповідача, окрім посилання на те, що ПН ХМНО ОСОБА_5 видала Відповідачу свідоцтва про право на спадщину 04 квітня 2023 року, тобто в останній день сплину шестимісячного терміну для видачі спадщини.

Окремо сторона відповідача звертає увагу суду на те, що в результаті видачі свідоцтв про право на спадщину Відповідачу, права Позивача ніяким чином порушені не були. Адже коло спадкоємців не змінилось, частки у спадщини не змінились, Позивач з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину до нотаріуса не зверталась, також Позивачем не вчинено будь-яких дій для досудового врегулювання спору, а саме не запропоновано Відповідачу з`явитись до нотаріуса для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину.

Вважають, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту своїх нібито порушених прав і взагалі відсутній будь-який спір про право. Тому звернення з такою позовною заявою є передчасним та така позовна заява не підлягає задоволенню.

Висновки Позивача, які виходять з того, що свідоцтва про право на спадщину повинні бути визнані недійсними для захисту її прав є помилковими.

У цій справі Позивач звернулася до суду з вимогою про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину і скасування державної реєстрації права власності, а не з вимогою про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину виданого Відповідачу після смерті її сина на 1/3 частини квартири, 1/3 частини житлового будинку, розташованого на земельній ділянці.

При цьому така вимога взагалі не може бути задоволена, у зв`язку з безпідставністю. Відповідач прийняла спадщину після спливу строку для її прийняття, більш того, вона отримала свою обов`язкову частку у спадщини.

Вказує, що Позивач дійшов неправильного висновку, що внесення змін до раніше виданого свідоцтва про право на спадщину можливе лише у разі визнання такого свідоцтва недійсним (стаття 1301 ЦК України), не застосував при вирішенні спору частину другу статті 1300 ЦК України, яка визначає, що такі зміни до свідоцтва можуть бути внесені на підставі рішення суду, коли між спадкоємцями відсутня взаємна згода щодо внесення змін до свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи викладене, спадщина Відповідача, що складається з 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та 1/3 житлового будинку АДРЕСА_2 з земельною ділянкою площею 0,059 га кадастровий номер :03:004:0195 для колективного садівництва, що знаходиться на території Пісочинської громади, Харківського району, Харківської області, садове Товариство "Зернятко", яка була прийнята Відповідачем та на які вона отримала відповідні свідоцтва, не підлягає перерозподілу між іншими спадкоємцями відповідно до рівності часток у спадщині, тобто по 1/3 кожному спадкоємцю.

Представник відповідача вказує, що дійсно, у ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва).

Сторони в установленому законом порядку прийняли спадщину, однак лише Відповідач отримала свідоцтва про право на свою частку у спадковому майні, чим не було порушено право Позивача на спадщину, а тому відсутні правові підстави для визнання такого свідоцтва про право на спадщину недійсним.

Позивач, не звернувся до Відповідача з проханням з`явитись до нотаріальної контори для внесення змін до виданих їй свідоцтв про право на спадщину за законом. У зв`язку з тим що Позивач з такою вимогою не звертався і до нотаріуса, то нотаріусом також не виносилась постанова ані про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом Позивачу, ані про відмову вносити зміни до раніше виданих свідоцтв.

Розмір часток всіх спадкоємців складає 1/3 від всього майна, яке вони успадкували після смерті спадкоємця. Враховуючи це, відсутні будь-які порушення права Позивача, а значить і відсутні правові підстави для визнання свідоцтв про право на спадщину недійсним та скасування державної реєстрації.

Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав.

Оскільки Позивач, як і Відповідач є спадкоємцями після смерті свого батька та сина, які мають право на частину спадкового майна, а Відповідач не заперечує проти надання згоди на внесення змін до свідоцтв про право на спадщину, тим самим Відповідач не порушив права Позивача на володіння спадковим майно, які підлягають відновленню шляхом прийняття рішення про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та скасування державної реєстрації прав.

Статтею 227 (розділ 22) Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Мін`юсту України N 20/5 від 03.03.2004 р., передбачено, що спадкоємцям, які одержали свідоцтво про право на спадщину певної частини спадкового майна, у подальшому видаються наступні свідоцтва про право на спадщину інших частин спадкового майна, яке не перераховане в раніше виданому свідоцтві.

Якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці, за письмовою згодою між спадкоємцями спадщина підлягає перерозподілу. У цьому випадку нотаріус, після повернення попередніх свідоцтв, видає нові свідоцтва про право на спадщину. Нові свідоцтва про право на спадщину видаються нотаріусом також за рішенням суду про внесення змін до раніше виданих свідоцтв про право на спадщину або на підставі письмової згоди всіх спадкоємців про внесення змін до раніше виданих свідоцтв.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла Відповідач ОСОБА_2 , яка отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 спадкового майна. При цьому, на час її звернення до нотаріальної контори, частки у спадщині були розподілені і не потребували перерозподілу. Після отримання Відповідачем свідоцтв про право на спадщину частки у спадщиині також є розподіленими і не потребують перерозподілу.

Таким чином, Позивач на даний момент вважається таким, що прийняв спадщину, у тій частці, що належить їй по закону та перерозподілу її частка не підлягає.

Представник відповівдача вказує, що Позивач не зазначив у позовній заяві чому вона не має можливості реалізувати свої права на спадкування саме через допущену нотаріусом помилку під час видачі на ім`я ОСОБА_2 свідоцтв про право на спадщину за законом, яким посвідчені її права власності на 1/3 спадкового майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ст. 1299 ЦК України). Згідно ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Як зазначено в абз. 3 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом.

Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11, у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване.

Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

У постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 414/811/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

Разом з тим, зі змісту абз. 5 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» можна зробити висновок, що у разі порушення права спадкоємців на частку у спадщині суд може вирішувати питання про недійсність свідоцтва про право на спадщину лише в тій частині, у якій це право порушене, а не про визнання недійсним такого свідоцтва в цілому.

Представник відповідача зазначає, що за встановлених обставин, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 04 квітня 2023 року ПН ХМНО ОСОБА_5 , зареєстровані в реєстрі за №172, №173, яким посвідчено право власності ОСОБА_2 на 1/3 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та 1/3 житлового будинку АДРЕСА_2 з земельною ділянкою площею 0,059 га кадастровий номер :03:004:0195 для колективного садівництва, що знаходиться на території Пісочинської громади, Харківського району, Харківської області, садове Товариство "Зернятко", не підлягає визнанню недійсним т.я. не порушує права Позивача (1/3 частині майна).

Як наслідок, також немає підстав для скасування державної реєстрацію права власності щодо нерухомого майна, набутого на підставі такого документа. При видачі свідоцтв про право на спадщину ПН ХМНО ОСОБА_5 було допущену помилку, нотаріусом видані свідоцтва у день сплину 6-ти місячного терміну, а не на наступнй день такого строку. Задля виправлення цієї помилки Позивач повинен був звернутися до нотаріуса да Відповідача для внесення змін до свідоцтв. І у разі отримання відмови від Відповідача та/або відмови у вчиненні нотаріальної дії від нотаріуса мав право звернутись з такою вимогою до суду.

Сторона позивача правом на подання відповіді на відзив не скористалась.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві, та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у відзиві.

Треті особи у судові засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августинівна просила розгляд справи проводити за її відсутності. На виконання ухвали про витребування доказів, приватний нотаріус направила до суду копію спадкової справи № 29/2022) заведеної після померлого ОСОБА_4 .

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справа не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 06.10.2022 року, а/з № 9551.

На виконання ухвали суду від 11.07.2023 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи № 29/2022, яка заведена щодо майна померлого ОСОБА_4 , з якої вбачається наступне.

Спадкодавець за життя не розпорядився своїм майно на випадок смерті, що підтверджується копією іформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 70345284 від 18.10.2022 року.

18.10.2022 року до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гібадулової Л. А. із заявою про прийняття спадщини , яка залишилася після смерті ОСОБА_4 , звернулась його мати ОСОБА_2 .

Родинні відносини ОСОБА_2 із спадкодавцем підтверджені повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 6 та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 0.

21.11.2022 року до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гібадулової Л. А. із заявою про прийняття спадщини , яка залишилася після смерті ОСОБА_4 , звернулась його донька ОСОБА_1 .

На підтвердження родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_1 надала приватному нотаріусу копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , та копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 .

16.03.2023 року до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гібадулової Л. А. із заявою про прийняття спадщини , яка залишилася після смерті ОСОБА_4 , звернулась його донька ОСОБА_3 .

На підтвердження родинних відносин із спадкодавцем ОСОБА_3 надала приватному нотаріусу копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , та копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 .

04.04.2023 року до приватного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом звернулась ОСОБА_2

04 квітня 2023 року, за реєстровим № 172 спадкоємиці за законом ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку на двокімнатної квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 28,7 кв. метрів, загальною площею 51,8 кв. метрів, що належала спадкодавцю на підставі Договору купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Бєсєдою Д.С. 02.11.2000 року за реєстровим № 2-1120. Право власності зареєстровано у Харківському міському бюро технічної інвентаризації 13.11.200 року за реєстровим № П-4-1442;

04 квітня 2023 року, за реєстровим № 173, спадкоємиці за законом ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку садового будинку АДРЕСА_2 (чотири) з земельною ділянкою площею 0.059 га кадастровий номер :03:004:0195 для колективного садівництва, що знаходяться та території Пісочинська, Харківського району Харківської області, садове товариство «Зернятко». Садовий будинок літ. А-2 має загальну площу 115,80 кв. м, при ньому знаходяться надвірні будівлі та споруди: гараж літ. б, оглядова яма літ. б, сарай літ. В, альтанка літ. Г, місце вичисна споруда літ. Д, колонка літ. К', ворота та хвіртка літ. N1, огорожа літ. N2, огорожа літ. N3, замощення І,II .

11.04.2023 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу додаткового свідоцтва про право на спадщину.

11 квітня 2023 року, за реєстровим № 181, спадкоємиці за законом ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частку автомобіля марки автомобіля марки Mitsubishi Outlander, легковий універсал-В, шасі (кузов) НОМЕР_9 , 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований ВРЕР М 1 ГУ МВСУ Харків 06.08.2008 року на підставі Свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_2 .

Положеннями ст.ст. 15, 16 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, що прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Положеннями ст.ст.1216-1218ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1223ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. В разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також в разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1261ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 ЦК Україниспадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частино 1 ст. 1270 ЦК України закріплено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Окрім цього спадкове право характеризується цілою низкою спеціальних способів захисту прав та інтересів судом. Серед таких способів захисту у ст.1301 ЦК України виокремлено визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. Так, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Свідоцтво про право на спадщину - це правовстановлюючий документ, що посвідчує виникнення у спадкоємця права власності на спадкове майно. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується процес оформлення спадкових прав.

Як зазначено у ст. 1296 ЦК, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняли кілька спадкоємців, то свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Водночас відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно дост. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом

Верховний суд України в абз. 3 п. 27 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив судам про те, що, відповідно достатті 1301 ЦК, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Як роз`яснено у пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до статті 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Крім того, суд враховує, що особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, яке за своєю правовою природою не є правочином.

Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 справа № 916/780/18, свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.

У постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) зроблено висновок, що у статті 1301 ЦК України, як підставу визнання свідоцтва недійсним, прямо вказано лише відсутність права спадкування в особи, на ім`я якої було видане свідоцтво. Це має місце, зокрема, у разі, якщо ця особа була усунена від спадкування; відсутні юридичні факти, що давали б їй підстави набути право на спадкування - утримання, спорідненість, заповіт; у випадку, коли спадкодавець, оголошений у судовому порядку померлим, виявився насправді живим і судове рішення про оголошення його померлим скасоване. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо.

Порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб може бути самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними (постанова ВС від 11.12.2019 у справі № 414/811/17).

Визнати свідоцтво про право на спадщину недійсним може лише суд.

При цьому, слід звернути увагу, що у книзі 6 ЦК «Спадкове право» визначений ще один спеціальний спосіб захисту спадкових прав - внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, що досить часто ототожнюється у судовій практиці з визнанням такого свідоцтва недійсним. Хоча між цими двома способами захисту існує істотна різниця, невипадково вони розміщені в окремих статтях глави 89 ЦК.

Відповідно до ч. 2 ст.1300 ЦК на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину.

Зміни до свідоцтва про право на спадщину вносяться без визнання попереднього свідоцтва про право на спадщину недійсним. У такому випадку нотаріус повинен вилучити у спадкоємців раніше видані свідоцтва та замість них видати нові, з актуальною інформацією.

При цьому, слід враховувати правову позицію Верховного Суду, який в постанові від 13.11.2019 року (справа № 758/5329/15, провадження № 61-18376св18) відзначив, що передбачений ст. 1300 ЦКУ порядок внесення змін до свідоцтва про право на спадщину є самостійним способом захисту прав спадкоємців. У разі настання підстав для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину законом не обумовлюється, що зміни до нього повинні вноситись внаслідок визнання попереднього свідоцтва недійсним.

Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину в судовому порядку може мати місце у разі, коли відсутня згода спадкоємців на внесення змін до свідоцтва, а також існують інші обставини, що позбавляють можливості внести такі зміни в нотаріальному порядку.

Важливо розрізняти застосування таких спеціальних способів захисту прав спадкоємців, як визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та внесення змін до свідоцтва про право на спадщину.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним в тому випадку, коли спадкоємець, якому таке свідоцтво видане, не має права на спадкування. Йдеться про випадки, коли відпала підстава закликання відповідача до спадкування.

Також, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (п. 52 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19).

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач ОСОБА_1 вказує, що приватним нотаріусом ХМНО при видачі свідоцтв про право на спадщину ОСОБА_2 були порушені права Позивача, проте не наводить доводів в чому саме є порушення прав Позивача з боку Відповідача, окрім посилання на те, що приватним нотаріусом ХМНО Гібадуловою Л. А. видано Відповідачу свідоцтва про право на спадщину 04 квітня 2023 року, тобто в останній день сплину шестимісячного терміну для видачі спадщини.

Так, судом встановлено, що в результаті видачі свідоцтв про право на спадщину Відповідачу на 1/3 частину спадкового майна, права Позивача ніяким чином порушені не були. Адже коло спадкоємців не змінилось, частки у спадщині не змінились.

Спадкоємці за законом, в тому числі і позивач в установленому законом порядку прийняли спадщину, звернувшись із відповідними заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса.

Проте лише Відповідач ОСОБА_2 отримала свідоцтва про право на свою частку (1/3) у спадковому майні, чим не було порушено право Позивача на спадщину.

Після отримання ОСОБА_2 свідоцтв про право на спадщину частки у спадщиині є розподіленими на трьох спадкоємців першої черги за законом, і не потребують перерозподілу.

Позивач з заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину до нотаріуса не зверталась.

Однак, позивач на даний момент вважається такою, що прийняла спадщину, у тій частці, що належить їй по закону та перерозподілу її частка не підлягає.

Позивачем не обгрунтовано чому вона не має можливості реалізувати свої права на спадкування саме через допущену нотаріусом помилку під час видачі на ім`я ОСОБА_2 свідоцтв про право на спадщину за законом, яким посвідчені її права власності на 1/3 спадкового майна, і правові підстави для визнання таких свідоцтв про право на спадщину недійсними.

Отже за таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними.

Відповідно до частини 3статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстр прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цьогоЗакону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації речових прав відповідача на спадкове майно, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, а відповідно до п. 3 ч. 1ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для реєстрації речових прав є свідоцтва про право на спадщину, які видані нотаріусом та не визнані судом недійсними.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 15 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Особа, яка звертається до суду з позовом вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі № 924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі № 924/1146/21, від 06.10.2022 у справі № 922/2013/21, від 17.11.2022 у справі № 904/7841/21).

При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19).

Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (такий же правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі №910/6642/18).

Позивачем також заявлено вимогу визначити, що строк для прийняття спадщини та відмови від її прийняття становить десять місяців з дня смерті спадкодавця відповідно до п. З Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», та просить продовжити строк для прийняття спадщини та її відмови ще на 4 місяці від дня набрання судовим рішенням по цій справі законної сили.

Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Згідно п.3 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» від 28.02.2022 року № 164, установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Разом з тим, п.3 постанови КМУ № 164 суперечить ст.ст.1270, 1272 ЦК, а тому не підлягає застосуванню, зазначеного висновку дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 25.01.2023 по справі №676/47/21.

Внаслідок широкомасштабного вторгнення військ РФ на територію України 24.02.2022 р. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 р. «Про введення воєнного стану в Україні» було запроваджено на території України воєнний стан, який неодноразово продовжено.

Пунктом 3 постанови КМУ №164 від 28.02.2022 року «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в ред. від 06.03.2023 року установлено, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Разом з тим, Верховний Суд в постанові від 25.01.2023 року по справі №676/47/21 зазначив, що основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України (частина друга статті 4 ЦК України).

Тлумачення норм права, з урахуванням виміру ієрархії актів цивільного законодавства по вертикалі, свідчить, що:

правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України; строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини; пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Як встановлено судом, усі спадкоємці за законом, в тому числі позивач, із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 звернулися до нотаріуса в межах шестимісячного строку для прийняття спадщини, тобто строк на прийняття спадщини не пропущено.

Отже, вимоги позивача в цій частині взагалі безпідставні, не обгрунтовані, в тому числі для кого суд повинен втсановити строк для прийняття спадщини.

Отже з урахуванням вищевикладеного суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не є обґрунтованими та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 77 - 81, 268, 264, 265, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гібадулова Лариса Августинівна про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину, скасування державної реєстрації прав власності в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та встановлення строків для прийняття спадщини - відмовити

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 25.09.2024 року.

Суддя О.В. Бородіна