АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року

м. Чернівці

справа № 727/12763/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.

секретар Скулеба А. І.

позивачка ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 березня 2024 року.

головуючий в суді першої інстанції суддя Чебан В. М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Позивачка просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення щомісячної сплати аліментів у розмірі 55 414 гривень 50 копійок за період з 01 грудня 2021 року по 01 листопада 2023 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка зазначила, що на підставі судового наказу, виданого 11 серпня 2020 року Шевченківським районним судом міста Чернівці з відповідача ОСОБА_2 на її користь було стягнуто аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 травня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного судового наказу відкрито виконавче провадження.

Вказувала на те, що відповідач ОСОБА_2 , як боржник у виконавчому провадженні та платник аліментів, свідомо протягом тривалого часу умисно ухиляється від виконання рішення суду щодо щомісячної сплати аліментів на утримання їх спільної малолітньої доньки ОСОБА_3 у зв`язку із чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 55 414 гривень 50 копійок.

З урахуванням вимог частини 1 статті 196 СК України розмір неустойки (пені), що має бути стягнутий на її користь з відповідача ОСОБА_2 , не повинен перевищувати 100 відсотків заборгованості по аліментам, а тому вважала, що з відповідача на її користь слід стягнути неустойку (пеню) у розмірі заборгованості по аліментам.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 березня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення щомісячної сплати аліментів на утримання їх спільної малолітньої доньки ОСОБА_3 в сумі 33 065 гривень 50 копійок.

Суд виходив з того, що відповідач свої зобов`язання зі сплати аліментів у визначеному судом розмірі належним чином не виконував, у зв`язку з чим має нести відповідальність за неналежне виконання свого зобов`язання зі сплати аліментів.

Матеріали цивільної справи не містять відомостей, які б свідчили про відсутність вини відповідача у несплаті ним встановлених судом аліментів, а тому з нього слід стягнути неустойку (пеню) по аліментам за визначений позивачкою період часу, а саме: з 01 грудня 2021 року по 01 листопада 2023 року.

При розрахунку неустойки (пені), що підлягає стягненню з відповідача, суд виходив з останнього спрямованого до суду розрахунку заборгованості по аліментам, який був наданий 13 лютого 2024 року Сторожинецьким відділом державної виконавчої служби Чернівецького району Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), оскільки такий розрахунок є актуальним на день ухвалення судом рішення у справі та був здійснений державним виконавцем з урахуванням клопотань представника відповідача щодо врахування доходів від пенсії останнього.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої пені (неустойки) та зменшити її розмір з 33 065 гривень 50 копійок до 13 732 гривень 50 копійок.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що судом першої інстанції не враховано те, що у зв`язку з призупиненням ГУ ПФУ в Чернівецькій області виплати пенсії відповідачу ОСОБА_2 державним виконавцем було неправильно вирахувано дохід останнього (виходячи із середньої заробітної плати працівника для цієї місцевості) та відповідно неправильно нарахована заборгованість по аліментам відповідача ОСОБА_2 за спірний період часу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилалася на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Зазначала, що у зв`язку із неподанням відповідачем ОСОБА_2 заяви про зміну особистих даних з 01 вересня 2020 року було припинено виплату пенсії відповідачу до з`ясування обставин та встановлення підстав для поновлення її виплати. Наданий витяг з електронної пенсійної справи від 28 грудня 2022 року не може свідчити про отримання відповідачем за спірний період часу доходу у вигляді пенсії.

Оскільки в матеріалах справи наявний чинний розрахунок заборгованості по аліментам відповідача, який відповідачем не оспорений, то суд першої інстанції правильно надав оцінку наявному в матеріалах справи розрахунку неустойки (пені) виходячи з фактичного не отриманого останнім доходу у вигляді пенсії.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Судовим наказом Шевченківського районного суду міста Чернівці у справі №727/3809/20 від 13 травня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно та не більше та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 травня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5).

04 вересня 2020 року на підставі судового наказу Глибоцьким районним відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №62957437 (а.с.17).

20 січня 2022 року постановою державного виконавця Глибоцького відділу державної виконавчої служби Чернівецького району Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Постевки Л. І. виконавче провадження №62957437 було передано до Сторожинецького відділу державної виконавчої служби Чернівецького району Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с.22-23).

Державним виконавцем Сторожинецького відділу державної виконавчої служби Чернівецького району Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Телегуз О. М. 13 лютого 2024 року (ВП №62957437) було накладено на ОСОБА_2 штраф у розмірі 17 949 гривень 25 копійок, який має бути сплачений ним на користь стягувача ОСОБА_4 (а.с.149).

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державного виконавця відділу державної виконавчої служби Чернівецького району Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у ОСОБА_2 станом на 1 листопада 2023 року була заборгованість зі сплати аліментів в сумі 51 014 гривень 75 копійок (а.с.118-120).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Щодо позовної вимоги про стягнення пені

Положеннями частини 2 статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно з частиною другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У справі № 333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і вважала, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Аналогічний правовий висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), та зазначено про необхідність обчислення пені за прострочення сплати аліментів за кожен день прострочення сплати аліментів.

У Постанові Верховного Суду № 754/4461/21 від 09 листопада 2022 року викладено правову позицією щодо порядку проведення розрахунку неустойки (пені), яка стягується на підставі ст. 196 СК України. Зокрема, зазначено, що розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяці, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

З аналізу вказаних правових норм вбачається, що правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов`язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов`язань.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який був наданий 13 лютого 2024 року Сторожинецьким відділом державної виконавчої служби Чернівецького району Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с.118-120), вбачається, що станом на 1 листопада 2023 року сукупний розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів становив 51 014 гривень 75 копійок.

Судом першої інстанції було здійснено розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, який відповідач не оспорював та свій контрозрахунок не надав.

Суд першої інстанції правильно встановив, що максимальний розмір неустойки (пені), що може бути стягнутий з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 за період часу з 01 грудня 2021 року по 01 листопада 2023 року не може перевищувати 51 014 гривень 75 копійок.

Відповідно до положень абзацу 2 частини 1 статті 196 СК України вбачається, що у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд першої інстанції правильно з огляду на положення абзацу 2 частини 1 статті 196 СК України зменшив розмір пені на суму штрафу, який накладений постановою державного виконавця Сторожинецького відділу державної виконавчої служби Чернівецького району Чернівецької області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 13 лютого 2024 року.

Згідно зі статтею 71 Закону «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Пунктом 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

У частині третій статті 195 СК України зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами та водночас імперативно передбачив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Такий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 10 серпня 2023 року у справі № 206/2658/22.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апелянта про те, що розрахунок неустойки (пені) необхідно проводити виходячи з отриманого відповідачем доходу у вигляді пенсії, оскільки відомості про отримання доходу матеріали зазначеної цивільної справи не містять, як і не містять відомостей відносно оскарження відповідачем наявних в матеріалах справи розрахунків заборгованості по аліментам, зокрема й того, з якого суд першої інстанції виходив при розрахунку неустойки (пені) по аліментам.

Щодо клопотання про зупинення провадження

ОСОБА_2 було подане клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судового рішення у справі №600/711/24-а.

Заявник посилається на те, що у зв`язку з припиненням виплат пенсії 03 січня 2024 року ним було подано заяву про поновлення такої виплати. Рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області №86 від 08 лютого 2024 року у задоволенні вищевказаної заяви було відмовлено. ОСОБА_2 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом про визнання вказаних дії ГУ ПФУ в Тернопільській області неправомірними.

Вважає, що задоволення судом вказаного позову призведе до нарахування належної пенсії, що в свою чергу буде підставою для здійснення перерахунку розміру аліментів.

Колегія суддів вважає, що в задоволенні даного клопотання слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року в справі №761/33089/20 (провадження № 61-18470св21) вказано, що тлумачення пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України свідчить, що обов`язкове зупинення провадження у справі можливе за наявності у сукупності таких умов: 1) об`єктивної неможливості розгляду справи до вирішення іншої справи, тобто неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі; 2) пов`язаність справ - пов`язаною зі справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) вказано, що: метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок. Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Отже, така підстава зупинення провадження як неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи застосовується виключно у тому разі, коли в тій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цій справі вимог чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

При цьому, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду необхідно у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Саме по собі твердження про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для зупинення провадження у справі. Взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі.

Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 910/12694/18, а також 07 вересня 2023 року в рамках справи № 4821/3/23.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає виключно у випадку саме неможливості (а не недоцільності, бажаності, зручності, тощо) розгляду даної справи до вирішення судом іншої справи. При цьому така неможливість має бути чітко визначена та належним чином аргументована судом при зупиненні провадження.

Як вбачається з матеріалів справи є наявний розрахунок заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів, який був наданий Сторожинецьким відділом державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за спірний період, який є чинним та відповідачем не оспорювався. Отже, у даній справі наявні всі необхідні докази для вирішення її по суті.

Інших підстав, які можуть унеможливити подальший розгляд цивільної справи №727/12763/23 до ухвалення рішення Чернівецьким окружним адміністративним судом у справі №600/711/24-а не встановлено.

При цьому суд акцентує увагу на те, що підставою для зупинення провадження в справі є не лише існування іншої справи в суді та припущення про те, що рішення в ній може мати значення для даної цивільної справи, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді: Мирослава КУЛЯНДА

Наталія ПОЛОВІНКІНА