справа № 367/9952/23 головуючий у суді І інстанції Одарюк М.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Севастьяновою Оленою Вікторівною, та ОСОБА_2 поданою представником - адвокатом Майко Мариною Валентинівною на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року позивач звернулась до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила суд:

визнати ОСОБА_1 одноособово зобов`язаним за договором позики (безвідсоткової), укладеним 31 серпня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову посилається на те, що 19 вересня 2013 року уклала шлюб з відповідачем, який було розірвано 02 лютого 2023 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області.

У серпні 2017 року відповідач опинився в ситуації, коли мав терміново повернути грошові кошти, яких у нього не було. Батько відповідача вирішив йому допомогти на надати грошові кошти, які необхідно було повернути. Проте, задля виховання у сина відповідальності попросив оформити договір позики на вказану грошову сум між своїм товаришем ОСОБА_4 та позивачкою ОСОБА_2 . Таким чином, 31 серпня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір позики (безвідсоткової), згідно якого остання отримала у позику грошові кошти у розмірі 22 000 дол. США.

30 серпня 2020 року ОСОБА_4 відступив відповідачу право вимоги за договором позики від 31 серпня 2017 року на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Оскільки договір позики від 31 серпня 2017 року позивачем було укладено в особистих майнових інтересах відповідача, кошти за вказаним договором були використані відповідачем одноособово, для його власних потреб та не в інтересах сім`ї, вважає, що фактичні права і обов`язки за договором позики виникли тільки у відповідача.

21 грудня 2023 року представник ОСОБА_3 - адвокат Хасін Ігор Борисович подав до Ірпінського міського суду Київської області клопотання про вступ у справу у якості третьої особи. Подане клопотання мотивував тим, що Ірпінським міським судом Київської області розглядається справа №367/6190/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про солідарне стягнення позики в розмірі 22 000,00 доларів США за договором позики від 31 серпня 2017 року, а також нараховані на цю суму проценти.

11 березня 2024 року представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Севастьянова Олена Вікторівна подала заяву, у якій зазначила про визнання відповідачем позову у повному обсязі.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник відповідача ОСОБА_5 - адвокат Севастьянова Олена Вікторівна, 23 травня 2024 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2024 року та ухвалити нове судове рішення по суті позовних вимог.

Зазначила, що сторони не оспорюють наявність у ОСОБА_5 фінансових проблем та фінансових зобов`язань перед третіми особами у 2017 році. А також те, що ОСОБА_5 звернувся за фінансовою допомогою до свого батька - ОСОБА_3 . Останній у порядку надання допомоги вирішив надати необхідну суму коштів, а саме 22 000,00 дол. США. Проте задля виховання відповідальності у сина за свої вчинки, ОСОБА_3 попросив оформити договір позики на вказану грошову суму між своїм товаришем ОСОБА_4 та невісткою ОСОБА_2 , яка замість чоловіка отримувала гроші та мала їх йому передати.

Апелянт звертає увагу на наявність у матеріалах справи заяви відповідача про визнання позову, у зв`язку з чим вважає неправильним висновок суду першої інстанції, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що отримані грошові кошти за договором позики від 31 серпня 2021 року використані не в особистих майнових цілях саме позивача.

Підтверджує, що кошти отримані за договором позики розміром 22 000,00 дол. США, були використані ОСОБА_5 для своїх власних потреб та не в інтересах сім`ї. Відтак, фактичні права і обов`язки за договором (безвідсоткової) позики від 31 серпня 2017 року виникли тільки у ОСОБА_5 .

Відповідно до наведеного, вважає наявні підстави відступити від рівності часток подружжя в борговому зобов`язанні за договором (безвідсоткової) позики від 31 серпня 2017 року та визнати ОСОБА_5 одноособово зобов`язаним за позикою.

Крім того, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Майко Марина Валентинівна, 24 травня 2024 року подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Підтримавши доводи позовної заяви, апелянт вказала на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам.

Фактично доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 за своєю суттю та змістом тотожні доводам апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 червня 2024 року відкрито апеляційні провадження у справі за апеляційними скаргами ОСОБА_1 поданою представником - адвокатом Севастьяновою Оленою Вікторівною, та ОСОБА_2 поданою представником - адвокатом Майко Мариною Валентинівною на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, та надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 жовтня 2024 року залучено до участі у справі ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 - адвокат Спасова Лілія Миколаївна вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань від них не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасника справи, який прибув в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , актовий запис №1354.

31 серпня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір позики (безвідсоткової).

Згідно п. 1.1. договору позики позикодавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, надає позичальнику безвідсоткову позику у сумі 22 000 дол. США, а остання зобов`язується повернути позику у визначений цим договором строк.

Пунктом 2.1. договору позики визначено, що позика надається на строк шість місяців з моменту реальної передачі всієї грошової суми.

Пунктом 3.3 договору позики встановлено, що підтвердженням отримання позики позичальником є розписка видана позикодавцю.

Пунктом 3.4. договору позики встановлено, визначено, що по закінченню строку, вказаного в п. 2.1. договору, позичальник зобов`язується протягом наступного дня повернути суму позики.

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і є дійсним до моменту його остаточного виконання, однак , в будь - якому випадку до 31 січня 2018 року.

30 серпня 2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладеного договір відступлення (купівля - продаж) права вимоги, предметом якого є відступлення права вимоги за договором позики (безвідсоткової) в розмірі 22 000 дол. США від 31 серпня 2017 року.

02 лютого 2023 року рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2

08 вересня 2023 року Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено актовий запис № 140 про зміну прізвища ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на «ОСОБА_5».

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що договір позики від 31 серпня 2017 року було укладено в особистих майнових інтересах відповідача, кошти за вказаним договором були використані відповідачем одноособово, для його власних потреб та не в інтересах сім`ї, а тому відповідач є одноособово зобов`язаним за договором.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині четвертій статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, а тому якщо боргові зобов`язання підтверджуються наявними у справі доказами, такі боргові зобов`язання повинні ураховуватися при поділі майна подружжя.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц, постанові Верховного Суду від 09 січня 2020 року у справі №367/7110/14-ц та ін.

Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

В той же час відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 04 березня 2021 року у справі №343/1294/18 набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб використання визначеного статтею 206 ЦПК України механізму.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Верховний Суд у постанові від 25 травня 2022 року у справі №675/2136/19 виснував, що суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинне мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для його задоволення.

Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що договір позики від 31 серпня 2017 року нею було укладено в особистих майнових інтересах відповідача, кошти за вказаним договором були використані відповідачем одноособово, для його власних потреб та не в інтересах сім`ї, а тому відповідач є одноособово зобов`язаним за договором позики (безвідсоткової), укладеним 31 серпня 2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними.

Разом з тим, з матеріалів цивільної справи встановлено, що 21 грудня 2023 року представник ОСОБА_3 - адвокат Хасін Ігор Борисович подав до Ірпінського міського суду Київської області клопотання про вступ у справу у якості третьої особи. Подане клопотання мотивував тим, що Ірпінським міським судом Київської області розглядається справа №367/6190/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про солідарне стягнення позики в розмірі 22 000,00 доларів США за договором позики від 31 серпня 2017 року, а також нараховані на цю суму проценти, тому рішення у даній справі може стосуватися та порушувати його особисті майнові права.

Правовий інститут третіх осіб в цивільному судочинстві врегульовано нормами статей 52-54 ЦПК України.

Відповідно до статті 52 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

Особа, яка бажає взяти участь у справі як третя особа без самостійних вимог, має перебувати з однією зі сторін у матеріальних правовідносинах, які в результаті прийняття судом рішення у справі зазнають певних змін. Підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи. Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог суд першої інстанції подане ОСОБА_3 клопотання не вирішив та не врахував, що рішення у справі може вплинути на його права та обов`язки як кредитора ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у зв`язку з чим прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, що є визначеною п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову з мотивів, викладених вище в постанові апеляційного суду.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з наявністю обов`язкових підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Севастьяновою Оленою Вікторівною - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 подану представником - адвокатом Майко Мариною Валентинівною - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова