УХВАЛА

24 вересня 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О.В., розглянувши заяву представника позивача - адвоката Цуняка Володимира Йосиповича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , фізичної особи-підприємиці ОСОБА_5 про визнання договору комісії та договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсними та відновлення становища, яке існувало до порушення, -

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського міського суду надійшла на розгляд позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , фізичної особи-підприємиці ОСОБА_5 про визнання договору комісії та договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсними та відновлення становища, яке існувало до порушення.

Одочасно з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом вжиття заходів забезпечення позову - накладення арешту на транспортний засіб марки BMW, модель Х5, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , який на даний час належить відповідачці 3 - ОСОБА_4 .

В обґрунтування заяви представник зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Суд, дослідивши матеріали позовної заяви, заяву про забезпечення позову, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що представник позивача звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , фізичної особи-підприємиці ОСОБА_5 про визнання договору комісії та договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсними та відновлення становища, яке існувало до порушення, згідно з яким просить суд визнати договір комісії №7162/24/000014 від 03.01.2024, укладений між відповідачкою 2 - ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) та відповідачкою 4 - ФОП ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) та договір купівлі- продажу транспортного засобу 7162/24/000016 від 04.01.2024, укладений між відповідачкою 4 - ФОП ОСОБА_5 , (РНОКПП: НОМЕР_5 ), та відповідачкою 3 - ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_6 ) щодо транспортного засобу марки BMW, модель Х5, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 - недійними, та відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення вказаного транспортного засобу у спільну сумісну власність відповідача 1 та відповідачки 2.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов може бути забезпечений накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії (п.п. 1,2 частини першої статті 150 ЦПК України).

За приписами частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Разом з тим, забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Згідно із роз`ясненнями, що містяться у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

З наведеного вбачається, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому, заявник не зобов`язаний подавати суду докази.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення ст.ст. 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому, відповідно до ч. 2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих передчасних дій із боку відповідача, з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно із приписами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на об`єкти нерухомого майна та їх обтяження підлягають державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Суд зазначає, що, враховуючи, що у суді вирішується спір щодо визнання недійсним договору щодо відчуження майна, що передбачає повернення майна у випадку задоволення позову, то є необхідність для запобігання переходу права власності на це майно до інших осіб, тобто існує реальна можливість подальшої реалізації зазначеного рухомого майна та відповідно може утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

В силу зазначеного, суд вважає, що заходи забезпечення позову у вигляді арешту рухомого майна є співмірними завленим вимогам та будуть мати наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті та не зумовлять фактичного вирішення спору по суті. Разом з тим, зазначені заходи не порушують будь-яких прав третіх осіб, а рівно і відповідачів.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку, що ефективним заходом забезпечення даного позову при існуванні спірних правовідносин є накладення арешту на рухоме майно.

З огляду на викладене вище заява про забезпечення позову підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 153, 260, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову задовольнити.

Забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , фізичної особи-підприємиці ОСОБА_5 про визнання договору комісії та договору купівлі-продажу транспортного засобу недійсними та відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме:

- накласти арешт на транспортний засіб марки BMW, модель Х5, 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , ДНЗ НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , який на даний час належить відповідачці 3 - ОСОБА_4 .

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала підписана 24.09.2024.

Суддя Левчук О. В.