Справа № 131/526/24
Провадження № 2/131/126/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2024 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Коваля А.М.,

за участю секретаря судових засідань Чех Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні,

учасники: позивач ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача Токарчук М.В. , -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною позовною заявою, де зазначила, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_5 , відповідно до рішення Іллінецького районного суду від 04 лютого 2021 року, вони продовжували проживати як одна сім`я, не реєструючи повторно шлюб. У період спільного проживання з 2021 до 2024 року вони вели спільне господарство, проживали у будинку, який належав її матері, та який було подаровано матері 17 травня 2023 року. Цей будинок знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач також зазначила, що ОСОБА_5 був учасником бойових дій і проходив службу у Збройних Силах України, що надавало йому пільги на оплату комунальних послуг для домогосподарства за вказаною адресою. Всі витрати на утримання сім`ї, оплату комунальних послуг, лікування та придбання необхідних речей для дітей здійснювались за рахунок коштів, які ОСОБА_5 регулярно перераховував на її банківську карту. Це підтверджується виписками з банку, які вона долучає до матеріалів справи.

22 лютого 2024 року вона отримала повідомлення про загибель ОСОБА_5 , який героїчно загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в бою поблизу населеного пункту Мемрик Донецької області. Заявниця додала, що поховання її чоловіка відбулося 23 лютого 2024 року, що підтверджується довідкою про проведення поховання.

ОСОБА_1 підкреслила, що протягом всього часу їхнього спільного проживання, вона та їхні спільні діти повністю залежали від фінансової підтримки ОСОБА_5 , оскільки він був основним джерелом їхнього існування. Встановлення юридичних фактів спільного проживання та перебування на утриманні є необхідними для того, щоб заявниця могла реалізувати свої права на спадкове майно та користуватись пільгами, передбаченими законодавством для членів сімей загиблих військовослужбовців.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 просить суд встановити юридичний факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 з 04 лютого 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, а також факт її перебування на утриманні чоловіка до моменту його загибелі, просить суд викликати в суд свідків по справі.

Відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив, де детально обґрунтувала свою позицію щодо невизнання позову, поданого позивачем ОСОБА_1 . У відзиві ОСОБА_2 зазначає, що заявлений позов не визнає через його безпідставність та недостовірність обставин. Вона наголошує, що позивач стверджує про спільне проживання з ОСОБА_5 з 04 лютого 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, однак це не відповідає дійсності. Шлюб між позивачем та ОСОБА_5 був розірваний рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 04 лютого 2021 року у справі №131/25/21. У рішенні суду зазначено, що сторони проживали окремо, не вели спільного господарства і не підтримували подружніх стосунків, що спростовує твердження позивачки про подальше спільне проживання після розірвання шлюбу.

Крім того, відповідач звертає увагу на положення ст. 1264 Цивільного кодексу України, відповідно до якого право на спадкування у четверту чергу мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до моменту відкриття спадщини. Позивач ж заявляє про спільне проживання лише протягом трьох років, що є недостатнім для спадкування в четверту чергу. Також важливо, що ОСОБА_5 не залишив заповіту, в якому б зазначив позивача як спадкоємницю, що ще більше ускладнює її можливість спадкування за законом.

У своєму позові ОСОБА_1 також вказує на те, що перебувала на утриманні ОСОБА_5 . Однак ОСОБА_2 заперечує це, вказуючи на те, що після розірвання шлюбу ОСОБА_5 сплачував аліменти виключно на утримання двох спільних дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується судовим наказом від 21 лютого 2023 року. Тому факт утримання позивачки ОСОБА_5 не підтверджується.

Окрім того, відповідач надає докази того, що з 2021 року ОСОБА_5 не проживав разом з позивачем. Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22 квітня 2024 року, ОСОБА_5 з 22 вересня 2020 року перебував на військовій службі за контрактом у Збройних Силах України та проживав у військовій частині. Також у березні 2023 року ОСОБА_5 придбав квартиру у АДРЕСА_2 , де й було зареєстровано його нове постійний місце проживання. Жодних доказів про те, що ОСОБА_5 був зареєстрований з позивачем в її будинку в АДРЕСА_1 , надано не було.

Вимоги позивача спрямовані на встановлення юридичного факту, необхідного для отримання пільг як члену сім`ї загиблого воїна. Це питання стосується публічно-правових відносин між позивачем і державою, зокрема Міністерством оборони України, а тому, на думку відповідача, справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Вона вказує на необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки справа має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, ОСОБА_2 просить суд закрити провадження у справі, оскільки вимоги позивачки є необґрунтованими і не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, виходячи з наведених нею доказів.

22.05.2024 представник відповідача Токарчук М.В. подав до суду клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не відповідають дійсним обставинам справи. Він аргументував це тим, що, на відміну від тверджень позивачки, між нею та ОСОБА_5 не було факту проживання однією сім`єю з 04 лютого 2021 року до ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, відсутні будь-які підстави вважати, що позивачка перебувала на утриманні ОСОБА_5 . Протилежні твердження, за словами представника відповідача, суперечать реальним обставинам та доказам, які вказують на те, що подружнє життя між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 фактично завершилося ще до вказаного позивачкою періоду.

Для підтвердження своєї позиції, представник відповідача додав до матеріалів справи документи:

? рішення Іллінецького районного суду від 04 лютого 2021 року в цивільній справі № 131/25/21, у якому зазначено, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 було розірвано через неможливість подальшого спільного проживання, що також підтверджено свідченням самого ОСОБА_5 про те, що вони не підтримували жодних стосунків;

? копію заяви ОСОБА_1 від 08 лютого 2023 року у цивільній справі № 131/163/23 (наказне провадження), де вона сама вказує, що вони з ОСОБА_5 не проживають разом і що їхня сім`я розпалася, що суперечить її теперішнім твердженням про спільне проживання;

? копію судового наказу Іллінецького районного суду від 21 лютого 2023 року, який підтверджує, що з ОСОБА_5 було стягнуто аліменти на утримання дітей, що також свідчить про відсутність фінансового забезпечення з його боку на утримання ОСОБА_1 .

22.05.2024 представник відповідача адвокат Токарчук М.В. подав до суду клопотання, в якому зазначив, що на його запит до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо інформації про перебування ОСОБА_5 у відпустках під час військової служби за контрактом було отримано відповідь, що Вінницький РТЦК не володіє такою інформацією за період з 2020 по 2024 роки. Водночас, у відповіді зазначалося, що ОСОБА_5 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , до якої адвокат направив додатковий запит. Письмова відповідь командира військової частини НОМЕР_1 , отримана 31 серпня 2024 року, містила витяги з наказів по стройовій частині, які підтверджують, що ОСОБА_5 перебував у відпустках у жовтні 2022 року, травні, серпні та грудні 2023 року. Представник відповідача просив суд долучити цю відповідь разом із додатками до матеріалів справи, оскільки вона має важливе значення для з`ясування обставин щодо місця перебування ОСОБА_5 з лютого 2021 року по лютий 2024 року.

Згідно клопотань сторін, судом було викликано свідків по справі, які повідомили суду наступні відомості.

Свідок ОСОБА_5 , брат загиблого, зазначив, що відповідач приходиться йому матір`ю, з якою в нього немає ніяких стосунків. Зазначив, що і до 2021 року і після 2021 року позивач та ОСОБА_5 проживали разом, розлучилися по формальним причинам, але проживати разом не припинили однією сімєю. Після того як брат свідка почав проходити військову службу, свої відпустки проводив з дружиною, приїжджав до неї додому в АДРЕСА_1 , справжність фото, долучених до матеріалів справи підтвердив. Свідок постійно допомагав їм по господарству, та підтримував дружні стосунки. З 2008 року ОСОБА_5 з матір`ю не спілкувався, до цього стосунки між ними були напружені.

ОСОБА_5 придбав будинок в с. Сорока, проте там не проживав, використовував його як дачу. За адресою проживання дружини не був зареєстрований через певні питання в позивача та її сестри щодо будинку, деталей свідок пояснити не може.

Як пояснив свідок, брат сам бажав стягнення з нього аліментів на утримання дітей, оскільки не зміг самостійно вчасно сплачувати кошти на утримання дітей через специфіку своєї служби.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що є подругою позивача та ОСОБА_5 12 років. Зазначила, що вони постійно разом проживали однією сімєю неподалік свідка за адресою Велика ОСОБА_9 , обставин розлучення не знає. ОСОБА_5 постійно приїжджав у відпустку до дружини, вони спільно відпочивали, спілкувалися. ОСОБА_5 забезпечував позивача, допомагав лікуватися, вони робили спільні покупки.

Свідок ОСОБА_10 є сусідкою позивача, зазначила, що ОСОБА_5 та позивач постійно проживали на вулиці Великій Голицькій як одна сім`я, сварилися не часто, розлучення було спонтанне. ОСОБА_5 бажав знову одружитися із позивачем, допомагав її матеріально, приїжджав у відпуску до позивача, вони разом відпочивали. Будинок в с. Сорока купив для дітей на майбутнє.

Свідок ОСОБА_11 суду повідомила, що є колишньою сусідкою відповідача. Влітку 2022 року випадково зустріла ОСОБА_5 , він тоді пояснив їй, що дуже любить дітей з позивачем не проживає, позивач погано ставиться до нього, обзиває його, забороняє спілкуватися з дітьми, будувати подружнє життя з позивачем не бажав. Свідок додала, що ОСОБА_5 під час відпусток з позивачем не проживав. В 2023 році також зустрічала ОСОБА_5 , він тоді повідомив свідку, що вимушений їхати на відпочинок із позивачем, оскільки хоче провести час з дітьми.

Свідок ОСОБА_12 суду повідомила, що є сусідкою чоловіка відповідача ОСОБА_13 , в будинку якого випадково зустріла в жовтні 2022 року ОСОБА_5 , який повідомив, що з жінкою розійшовся, приїхав у відпустку і бажає пожити в цьому будинку, зазначав, що сплачує дітям аліменти. ОСОБА_5 допомагав свідку з деякими справами по господарству, відомостей про проживання з позивачем свідок не знає. Відповідач із чоловіком також приїжджали та відвідували ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_14 суду пояснила, що є сусідкою позивача, постійно проживає на АДРЕСА_1 . Свідок зазначила, що позивач проживала з ОСОБА_5 однією сімєю, їздили разом з ним на відпочинок. ОСОБА_5 відносився з повагою до позивача, допомагав, коли позивач хворіла.

Свідок ОСОБА_15 суду повідомила, що є близькою сусідкою відповідача, знає ОСОБА_5 з дитинства. Зазначила, що під час зустрічі з ОСОБА_5 , коли той був у відпустці, після початку війни, восени 2022 року, він повідомляв її, що з позивачем разом не проживає, дітей бачити не може, ночував у квартирі в чоловіка відповідача ОСОБА_16 . Бабуся ОСОБА_5 також розказувала свідкові, що він та позивач разом не живуть.

Свідок ОСОБА_17 надав суду відомості, що він є знайомим відповідача. Зазначив, що часто зустрічався з ОСОБА_5 біля магазину протягом 2023 року, де той говорив свідку, що не проживає з позивачем, купив собі квартиру в с. Сорока, де проживав, робив там ремонт, приїжджав у відпустку не до жінки, а до дітей. ОСОБА_5 передавав гроші позивачу для дітей. Додав, що біля двору позивача бачив автомобілі ОСОБА_5 , зазначив, що тоді він відвідував дітей.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснив, що він є колишнім викладачем ОСОБА_5 , йому відомо, що останній мав проблеми в сім`ї, мав окрему квартиру. В 2021-2022 році ОСОБА_5 повідомляв, що не проживає з дружиною. Орієнтовно в 2022-2023 році під час відпустки проживав в с. Сорока.

Свідок ОСОБА_13 суду повідомив, що він є співмешканцем відповідача, проживає з нею 14 років. Він перебував з ОСОБА_5 в хороших стосунках. ОСОБА_5 проживав в свідка в жовтні 2022 року, 10 днів, їздив до дітей, говорив, що він не хоче з позивачем мати ніяких стосунків. В 2023 році приїжджав до відповідача, до дітей, робив ремонт в своїй квартирі. Загалом, стосунки між позивачем та ОСОБА_5 були напружені, останній кошти перераховував дітям.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити їх.

Відповідач та її представник в судовому засіданні просили відмовити в задоволення позовних вимог повністю.

Суд, дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши сторони свідків, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, судом встановлено, що метою звернення позивачки до суду є реалізація її прав на спадкове майно та користування пільгами, передбаченими законодавством для членів сімей загиблих військовослужбовців.

З приводу заявленої вимоги позивача щодо встановлення факту проживання однією сім`єю слід зазначити наступне.

Як зазначено в п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Згідно вимог ч. 4 ст.3 СК України, сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року по справі № 686/8440/16-ц.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» - членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), алей інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із подружжя ; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Подібна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі №524/10054/16 (61-21748св18).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

12 серпня 2007 позивач ОСОБА_1 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який рішенням Іллінецького районного суду від 04.02.2021 року було розірвано (а.с. 62). У шлюбі у них народилися діти: ОСОБА_19 ІНФОРМАЦІЯ_5 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_2 від 17.12.2020 (а.с. 58) та ОСОБА_20 ІНФОРМАЦІЯ_6 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 від 05.09.2013 (а.с. 57).

23.09.2020 року ОСОБА_5 підписав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського сержантського та старшинського складу та проходив службу у Збройних Силах України (а.с. 38).

Згідно декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу №0001-4Х05М3А0 від 03.11.2021 Пшеничним вказано його адресу проживання АДРЕСА_1 , а довіреною особою - ОСОБА_1 (а.с. 55).

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 №5622 від 11.12.2021 дружиною ОСОБА_5 була зазначена ОСОБА_1 (а.с. 44).

Позивачу на праві власності належить будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 52).

Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 19.12.2023 підтверджується, що ОСОБА_5 дійсно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , до осіб, які фактично проживали в житлі належали: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 як дружина, ОСОБА_19 , ОСОБА_20 як доньки (а.с. 23). Цей факт підтверджується також актом обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 (а.с. 56).

ОСОБА_5 був учасником бойових дій і на підставі цього звертався до ГУ ПФУ у Вінницькій області із заявою про внесення його до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають пільги від 19.12.2023, де вказав своє фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 45).

22 лютого 2024 року позивач отримала сповіщення № 668 про те, що її чоловік головний сержант роти протитанкових ракетних комплексів військової частини НОМЕР_1 штаб-сержант ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 , загинув в районі населеного пункту Мемрик. Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 61). Факт смерті підтверджується також і свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 від 22.02.2024 (а.с. 60).

У довідці про проведення поховання № 232 від 26.02.2024 року, яка видана Управлінням економічного розвитку та інвестицій Іллінецької міської ради Вінницької області, зазначено, що ОСОБА_1 , проводила поховання свого колишнього чоловіка ОСОБА_5 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і був похований 23.02.2024 року на центральному кладовищі м. Іллінці Вінницького району, Вінницької області (а.с. 46).

Отже, досліджені докази дійсно підтверджують, що в період з .04.02.2021 до 31.02.2024 ОСОБА_5 самостійно в документах зазначав своє місце проживання в будинку на АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 . Більше того, згідно досліджених доказів, вже після розлучення, зазначав її як дружину та довірену особу. Факт проживання як з дружиною за цією адресою узгоджується і відомостями, які суду повідомили свідки.

Посилання відповідача у відзиві на обставини, встановлені в рішенні Іллінецького районного суду Вінницької області від 04.02.2021 про розлучення позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , не враховуються судом, оскільки позивач просить встановить факти, що мають юридичне значення вже після цього рішення, тобто з 04.02.2021.

Щодо аргументу відповідача, щодо обґрунтованості причини звернення як реалізації свого права на спадкування суд зазначає наступне.

Згідно статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідач зазначає, що позивач вказує, що проживала з ОСОБА_5 лише 3 роки. Варто звернути увагу, що при встановленні судом факту проживання однією сім`єю позивач буде спадкоємцем як той з подружжя, який пережив померлого (стаття 1261 ЦК України).

Твердження відповідача щодо того, що позивач не був зареєстрований за адресою, де проживала позивач, не має істотного значення для встановлення факту проживання однією сім`єю, оскільки ОСОБА_5 за життя сам вказував адресу свого проживання як АДРЕСА_1 .

Стосовно твердження відповідача, що ОСОБА_5 проживав під час відпусток у с. Сорока не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи а накази командира в/ч НОМЕР_1 про місце перебування під час відпусток не містять даних про фактичне перебування ОСОБА_5 (а.с. 141-144).

Крім того час перебування у відпустках ОСОБА_5 згідно наказів командира в/ч НОМЕР_1 співпадають з відмітками дати та часу на фото та відео, на яких він перебуває з позивачем та їх дітьми (а.с. 63-86).

Щодо аргументу відповідача, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства через її публічно правовий характер суд зазначає наступне.

У відповідності до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 1,2 частини 1 статті 315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, перебування фізичної особи на утриманні.

Отже, можливість встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, перебування на утриманні прямо передбачено цивільно-процесуальним законодавством. Публічно-правовий характер відносин, які виникнуть в подальшому, на підставі встановленого факту/фактів, не свідчить про публічно-правовий характер спору.

Посилання сторони відповідача на заяву про видачу судового наказу від 08.02.2024, де зазначено позивачем, що вона не проживає з ОСОБА_5 (а.с. 124) не враховується судом, оскільки такий документ не встановлює фактів, а лише є зверненням до суду.

Таким чином, вирішуючи питання про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд виходить з того, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю у розумінні статті 74 СК України, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо встановлення юридичного факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7 з 04.02.2021 року до 21.02.2024 року.

З приводу заявленої вимоги позивача щодо встановлення факту утримання слід зазначити наступне.

В силу приписів п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.6 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених в полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року №884, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловікові), а в разі її (його) відсутності -повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі ( смерті ), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні ( або перевірочні ) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється у порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.

Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах першому-третьому пункту другого статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до положень статті 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого необхідно дослідити зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Даний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Дана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17.

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 95 року N 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Згідно виписки з АТ КБ «Приватбанк» від 04.03.2024 ОСОБА_1 систематично в період з 27.01.2022 до 08.02.2024 отримувала від ОСОБА_5 значні суми коштів в тому числі після початку стягнення аліментів на утримання дітей (а.с. 8-34).

Суд з огляду на наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а вимоги ґрунтуються на вимогах закону, вважає доведеним факт того, що позивач ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 поблизу населенного пункту Мемрик Донецької області.

Отже, на підставі вищезазначеного, судом встановлено факти проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 04.02.2021 року до 21.02.2024 року, та перебування ОСОБА_1 на утриманні в ОСОБА_5 , тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому сплачений ОСОБА_1 судовий збір стягнути з ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 6, 8, 10-13, 17-18, 76, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 293, 315, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_10 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_9 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. сплаченого нею судового збору.

Копію цього рішення невідкладно надати сторонам.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення через Іллінецький районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31.10.2024.

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_10 , адреса: АДРЕСА_4

Суддя: