№ провадження 2-н/208/4302/24
УХВАЛА

Іменем України

11 жовтня 2024 р. м. Кам`янське

Суддя Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області Гречана В.Г., отримавши інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце реєстрації боржника, та розглянувши матеріали заяви Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по оплаті за теплопостачання з ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2024 року заявник Акціонерне товариство «Дніпровська теплоелектроцентраль» шляхом надсиланні документів через підсистему «Електронний суд» звернулось до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по оплаті за теплопостачання з ОСОБА_1 , за період з жовтня 2020 року по липень 2024 року заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 19214,72 грн., заборгованість за абонентське обслуговування в розмірі 1446,46 грн, інфляційних втрат в розмірі 806,67 грн, 3% річних в розмірі 300,32 грн, суми пені в розмірі 365,85 грн, а також 242,24 грн суми сплаченого судового збору та 600,00 грн. витрат на надану професійну правничу допомогу, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 3 статті 19 ЦПК України, справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів - наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розмірі, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику не відомо.

Згідно зі ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.161ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Як видно зі змісту заяви Комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , у порядку наказного провадження заявлено вимогу про стягнення заборгованості за наданні послуги по оплаті за теплопостачання, за якою відповідно до ст. 161 ЦПК України може бути видано судовий наказ.

Водночас, відповідно до п.8 ч.1 ст.165 ЦПК України, підставою для відмови у видачі наказу є, зокрема, встановлення судом обставин, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги. Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності порушення його права, в т.ч. щодо наявності прострочення виконання зобов`язання боржником. Однак, такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства (ст. 11 ЦПК України).

Так, у випадку встановлення судом обставин, які свідчать про необґрунтованість вимог заявника, в т. ч. у певній частині, мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог (що є обов`язковим критерієм при здійсненні наказного провадження), а отже суд повинен відмовити у видачі наказу з таких підстав.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів, які підтверджують відсутність спору ( безспірність вимог).

З матеріалів заяви слідує та підтверджується відповідним розрахунком, що заявник просить стягнути з боржника заборгованість за послуги з за теплопостачання за період за період з жовтня 2020 року по липень 2024 року.

Як вбачається з доданої до матеріалів заяви довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , 29.11.2023 року.

Відповідно до відомостей від відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованою або знятою з реєстрації у м.Кам`янське не значиться.

Встановлено, що в період з жовтня 2020 року по 29 листопада 2023 року власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 була ОСОБА_2 .

Так, згідно положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує.

Згідно ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 6 ч. 1ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Суд зазначає, що законом не передбачено обов`язок суду здійснювати перерахунок заявлених вимог та право суду видавати судовий наказ на частину заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги, так як у протилежному випадку - суд, по суті, буде здійснювати розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить цільовому призначенню інституту наказного провадження.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 не була власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на момент виникнення боргу, а набула право власності лише 29.11.2023 року, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про видачу судового наказу.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 163, 165 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості по оплаті за теплопостачання з ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського Апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

.

Суддя Гречана В. Г.