Справа № 289/1975/21
Номер провадження 2/289/6/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2024 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Кириленка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Науменко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з вказаним позовом, в якому просить припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , шляхом його поділу та виділити в натурі позивачу належну йому 41/100 ідеальну частку вказаного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в натурі, в окремий самостійний об`єкт, приміщення будинку загальною площею 57 кв.м., що складається з: приміщення 2-1 (санвузол) 6,9 кв.м., приміщення 2-2 (коридор) площею 4,8 кв.м., приміщення 2-3 (кухня) площею 9,1 кв.м., приміщення 2-4 (кімната) площею 12,9 кв.м., приміщення 2-5 (кімната) площею 13,4 кв.м., приміщення 2-6 (кімната) площею 9,9 кв.м., сарай літерою В, гараж літерою Г, вбиральню літерою У та огорожі, стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що на підставі договору дарування від 06.12.2016 він являється власником 41/100 ідеальної частки в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 є власницею 59/100 ідеальної частки вказаного будинку на підставі договору купівлі-продажу від 17.09.2007. Впродовж тривалого часу між співвласниками існують суперечки через користування земельною ділянкою, тому позивач не має можливості замовити технічну документацію щодо передачі йому у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку під належною частиною домоволодіння, оскільки воно не виділено в натурі та перебуває у спільній частковій власності.

Ухвалою від 15.11.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 42 том №1).

Ухвалою від 29.12.2021 цивільну справу прийнято до провадження (а.с. 57 том №1).

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позовній заяві.

В судовому засіданні 03.08.2023 відповідач та її представник позовні вимоги не визнали та не погоджуються із запропонованим експертом варіантом поділу. Представник відповідача зазначив, що не зрозуміло чому експерт вказав щодо можливості виділення відповідачеві кімнати 2-6 і частини кімнати 2-5.

21.05.2024 від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з її хворобою.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, з підстав першої неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

До клопотання відповідача про відкладення розгляду справи в обгрунтування зазначених причини не надано жодних доказів, які б підтверджували підстави неможливості з`явитися в судове засідання відповідача, при цьому суд враховує те, що відповідач забезпечена представником, тому клопотання не підлягає задоволенню.

Представник відповідача також повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та її представника.

Під час допиту в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_3 пояснив, що обстеження житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 проводив за участю представників сторін. Враховуючи технічний стан вказаного об`єкта і фактичний порядок користування ним сторонами, було запропоновано лише один варіант поділу. При цьому, експерт зазначив, що інші варіанти поділу спірного будинку призведуть до збільшення витрат на переобладнання приміщення в ізольовані квартири, а також збільшення вартості компенсації щодо відступу від ідеальних часток. Окрім того, експерт звернув увагу на те, що експертне дослідження проведено з урахуванням технічного стану об`єкта дослідження, та пояснив, що інші можливі варіанти його поділу можуть призвести до його погіршення.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, експерта, дослідивши письмові матеріали, які містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником 41/100 ідеальної частки в житловому будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , а іншим співвласником 59/100 ідеальної частки вказаного будинку є відповідач ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу від 17.09.2007 (а.с. 14, 15, 16-17, 18-19 том №1).

28.09.2020 Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради на звернення ОСОБА_1 повідомлено, що за матеріалами інвентаризаційної справи №1955 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 був власником 41/100 ідеальної частини житлового будинку на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності, виданого Радомишльським міськвиконкомом 21.06.1988. Згідно проведеної в червні 1988 року інвентаризації, ОСОБА_4 користувався позначеними на поетажному плані будинку приміщеннями: 2-1 площею 6,0 кв.м.; 2-2 площею 9,1 кв.м.; 2-3 площею 12,9 кв.м.; 2-4 площею 13,4 кв.м.; 2-5 площею 9,9 кв.м. Згідно технічної інвентаризації, проведеної в березні 2019 року, в зв`язку з переплануванням нумерація приміщень змінилася та згідно плану будинку: приміщення 2-1 площею 6,0 кв.м. стало приміщенням 2-1 площею 6,9 кв.м. та приміщенням 2-2 площею 4,8 кв.м; приміщення 2-2 стало приміщенням 2-3 площею 9,1 кв.м.; приміщення 2-3 стало приміщенням 2-4 площею 12,9 кв.м.; приміщення 2-4 стало приміщенням 2-5 площею 13,4 кв.м.; приміщення 2-5 стало приміщенням 2-6 площею 9,9 кв.м. (а.с. 26, 27, 28 том №1).

У відповідності до положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі захисту права спільної власності.

Правовий режим спільної власності визначається главою 26 ЦК України.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

При спільній частковій власності кожному із співвласників, як це зазначено в ч. 1 ст. 356 ЦК України, належить частка в праві власності на спільний об`єкт у цілому. Частки можуть бути рівними і нерівними, але завжди їхній розмір повинен бути точно визначений у вигляді дробу права власності або в процентному відношенні.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу в натурі нерухомості, яка перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу приміщення відповідно до часток співвласників.

При виділі частки із спільного нерухомого майна або при його поділі співвласникам має виділятися окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна у розумінні статті 181 ЦК України.

Системний аналіз статей 181, 183, 358, 364, 367 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку (квартири), що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку (квартири) із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку (квартири) в ізольовані приміщення, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Згідно з висновком судової будівельнотехнічної експертизи від 28.12.2022 № 493/12-2022, проведеної на підставі ухвали Радомишльського районного суду Житомирської області від 14.06.2022, здійснити поділ житлового будинку АДРЕСА_1 вбачається за можливим, за умови незначного відступу від ідеальних часток співвласників та вимог нормативних документів (а.с. 118-153 том №1).

Судовий експерт ОСОБА_5 запропонував лише один варіант розподілу домоволодіння з незначним відступом від ідеальних часток співвласників по площі житловому будинку і по вартості будівель та споруд.

Згідно Варіанту № 1 поділу домоволодіння АДРЕСА_1 на з незначним відступом від ідеальних часток, пропонується виділити:

ОСОБА_2 - веранду 1-1 площею 11,6 кв.м; кухню 1-2 площею 5,3 кв.м; кімнату 1-3 площею 10,8 кв.м, кімнату 1-4 площею 26,2 кв.м, а також сарай літера Б-1, туалет літера В-1, частину огорожі № 1-2;

ОСОБА_1 - санвузол 2-1 площею 6,9 кв.м; коридор 2-2 площею 4,8 кв.м; кухню 2-3 площею 9,1 кв.м; кімнату 2-4 площею 12,9 кв.м; кімнату 2-5 площею 13,4 кв.м; кімнату 2-6 площею 9,9 кв.м, а також сарай літера В-1, сарай літера В, вбиральня літера у, гараж літера Г, частина огорожі № 1-2.

Поділ горища житлового будинку проводиться по лінії поділу будинку.

Відступ від ідеальних часток становить в одиницях площі житлового будинку та в одиницях ринкової вартості житлового будинку для ОСОБА_2 (59/100 частки) на 12,8 кв.м. менше та на 2247 грн. менше, а для ОСОБА_1 на 12,8 кв.м більше та 2247 грн. більше (а.с. 145 зворот).

У висновку зазначено, що в запропонованому варіанті, приміщення житлового будинку, які пропонується виділити співвласникам фактично є ізольованим квартирами та не потребують виконання додаткових будівельних робіт для ізольованого користування, в тому числі втручання в несучі конструктивні елементи житлового будинку.

Суд виходить з того, що з технічної точки зору спірний будинок можливо поділити в натурі між співвласниками, відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи, з компенсацією відступлення від рівності часток.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідачка, у разі незгоди з результатами проведеної судової будівельнотехнічної експертизи не була позбавлена права спростувати висновки цієї експертизи, однак таким правом не скористалася, іншого висновку не надала, з клопотанням про призначення повторної судової експертизи до суду не зверталася.

Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо.

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 13.01.2016 у справі за № 6-2925цс15.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що за фактичних обставин реалізація права співвласника ОСОБА_1 щодо виділу належної йому частки в житловому будинку не порушить права іншого співвласника ОСОБА_2 .

При вирішенні спору суд також звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 369/10789/14-ц, від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц та від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17.

За змістом частини третьої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У пояснювальній записці до проекту Закону України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відзначалося, що «суди не покликані вирішувати будь-які питання, які виникають з усіх можливих правовідносин (наприклад, з політичних правовідносин). Функцією суду є розгляд і вирішення юридичних конфліктів, тобто юридичних спорів».

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Отже, суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. У тому ж разі якщо за змістом заявлених позовних вимог (а не з огляду на обставини справи) задоволення позову є неможливим, немає, як видається, підстав стверджувати про наявність юридичного спору, суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення.

У справі, яка розглядається, спосіб захисту, обраний позивачем ОСОБА_1 є належним, бо дозволяє ефективно захистити особисте майнове право власності кожного із сторін - право на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності з відповідачем ОСОБА_2 . Таке право може бути ефективно захищене судом шляхом ухвалення судового рішення про виділ в натурі кожній із сторін згідно належної кожному на праві спільної власності частини нерухомого майна.

Таким чином, враховуючи, що експертним висновком підтверджена можливість розділу спірного домоволодіння, тому наявні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та розподілу домоволодіння відповідно до першого варіанту розподілу, запропонованого експертом у висновку від 28.12.2022 № 493/12-2022 за результатами проведення судової будівельнотехнічної експертизи, зі стягненням компенсації з позивача на користь відповідача за відступ від рівності часток в домоволодінні.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Згідно ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За приписами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 141 ЦПК України, що закріплює вимоги щодо розподілу судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

За приписами ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права (далі - ЄСПЛ). Також суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Так, ЄСПЛ в своєму рішенні від 07 листопада 2013 року у справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) зазначив, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними» (рішення від 07.11.2013 року у справі «Бєлоусов проти України», Заява № 4494/07, п. 115).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки:

1) при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21);

2) розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28, 29);

3) саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 520/8662/19 зазначено, що сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

В позовній заяві ОСОБА_1 на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК зазначив, що ним понесені витрати на зі сплати судового збору у розмірі 1600 грн.

Разом з тим, незважаючи на те, що позивачем та його представником з першою заявою по суті - позовною заявою не надано попереднього розрахунку судових витрат, які позивач очікував понести в суді, відсутні правові підстави для відмови в ухваленні додаткового рішення з цих підстав, оскільки Верховний Суд в своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи.

Так, у ряді постанов Верховного Суду у справах №922/676/21 від 14.12.2021, №905/716/20 від 08.04.2021, №916/2087/18 від 31.03.2021 та №922/3812/19 від 10.12.2020 зазначено, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Отже, подача попереднього розрахунку суми судових витрат на більш пізніх стадіях не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом даної справи, останній підтверджує наданими копіями: договору про надання правової допомоги від 19.02.2021, укладеного між ОСОБА_6 (Адвокатом), та ОСОБА_1 (Замовником) (а.с. 192 том №1), свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЖТ №000883 (а.с. 193 том №1), додатком №1 до договору про надання правової допомоги від 19.02.2021 (а.с. 208 том №1), актом виконаних робіт №1 за договором про надання правової допомоги від 19.02.2021 у справі №289/1975/21, який підписаний сторонами (а.с. 209 том №1).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

При перевірці розміру судових витрат на правничу правову допомогу, суд бере до уваги обсяг робіт, фактично проведений адвокатом Шклярук Ю.Л.у даній справі, які зазначені у акті наданих послуг, а саме: за №1, 2, 5, 7.

При цьому суд зазначає, що вимогу про відшкодування вартості за написання заяви про зарахування судового збору, написання заяви про стягнення половини вартості проведеної експертизи, написання клопотання про затвердження варіанта №1 експертизине може бути віднесено до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону № 5076-VI, оскільки такі послуги не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу, а тому не підлягають відшкодуванню.

Враховуючи наведене, судом встановлено, що витрати позивача на професійну правничу допомогу, яка надавалась адвокатом Шклярук Ю.Л.становлять в загальному розмірі 6000грн., та є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

До того ж дослідивши надані копії чеків суд дійшов висновку про задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судового збір у розмірі 908 грн., а також половину вартості експертизи з урахуванням клопотання позивача в розмірі 4247,32 грн. (т. -1 а.с. 6, 12, 39, 118).

Керуючись ст. ст. 181, 319, 355, 358, 356, 364 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 10, 12, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності задовольнити повністю.

Виділити ОСОБА_1 в натурі частку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Варіанту № 1 поділу домоволодіння, зазначеного у висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 28.12.2020 додаток № 2 щодо поділу вказаного домоволодіння з незначним відступом від ідеальних часток, а саме 41/100 частки житлового будинку, будівель і споруд площею 51,30 кв.м., яка складається з: санвузла 2-1 площею 6,9 кв.м; коридору 2-2 площею 4,8 кв.м; кухні 2-3 площею 9,1 кв.м; кімнати 2-4 площею 12,9 кв.м; кімнати 2-5 площею 13,4 кв.м; кімнати 2-6 площею 9,9 кв.м, а також сараю літерою В, вбиральні літерою У, гаражу літерою Г, частини огорожі № 1-2, визнавши за ним право власності на вказане майно.

Виділити ОСОБА_2 в натурі частку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно Варіанту № 1 поділу домоволодіння, зазначеного у висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 28.12.2020 додаток № 2 щодо поділу вказаного домоволодіння з незначним відступом від ідеальних часток, а саме 59/100 частки житлового будинку, будівель і споруд площею 42,50 кв.м., яка складається з: веранди 1-1 площею 11,6 кв.м; кухні 1-2 площею 5,3 кв.м; кімнати 1-3 площею 10,8 кв.м, кімнати 1-4 площею 26,2 кв.м, а також сараю літерою Б, туалету літерою В-1, частини огорожі № 1-2, визнавши за нею право власності на вказане майно.

Право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 - припинити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію за відступ від рівності часток в домоволодінні в розмірі 2247,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908 грн., половину вартості сплаченої експертизи в розмірі 4247,32 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 30.05.2024.

Суддя Олег КИРИЛЕНКО