Справа № 932/2504/20
Провадження № 2/932/396/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Куцевола В.В.

при секретарі Рибалці В.І.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача 1 Алєксєєв-Касперсак С.С.

представника відповідача 2 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Тараненко Руслан Володимирович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зєнікова Марина Сергіївна, Сьома дніпровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява, в якій позивач просив суд:

-визнати недійсним договір купівлі-продажу №553 від 28.08.2019 квартири АДРЕСА_1 , укладений на покупця ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Тараненко Р.В.;

-вирішити питання розподілу судових витрат.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач посилався на те, що його сестрі ОСОБА_6 та матері ОСОБА_7 належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

Під час оформлення спадкових справ після смерті сестри та матері, позивачу стало відомо, що квартира належна останнім була відчужена за договором купівлі-продажу від 28.09.2019 ОСОБА_4 , а згодом, 06.12.2019, ОСОБА_4 продана ОСОБА_5 .

З огляду на те, що позивач вважає вибуття квартири АДРЕСА_1 з володіння його сестри та матері таким, що відбулось з порушенням приписів норм матеріального права, останній, з підстав визначених ч.1 ст.232 ЦК України, вважав за необхідне звернутись до суду з даним позовом.

Відповідачем ОСОБА_4 , було надано відзив та уточнений відзив, доводи викладені в яких зводяться до незгоди з заявленими вимогами. Так, останнім зазначено, що позивачем не надано жодного доказу який би свідчив про наявність ознак зловмисної домовленості представника однієї зі сторін з другою стороною.

Третіми особами письмових пояснень не надано.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Сліщенка Ю.Г. від 02.03.2020, відкрито провадження у справі.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.03.2020, за заявою ОСОБА_3 забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02.03.2020, за заявою ОСОБА_3 , витребувано докази.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_8 у відставку, справу було передано судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Яковлеву Д.О., яким за ухвалою від 24.07.2020 її прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У зв`язку із відстороненням судді ОСОБА_9 від здійснення правосуддя, справу було передано судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Куцеволу В.В., яким за ухвалою від 09.04.2021 її прийнято до свого провадження та вирішено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 09.08.2023, витребувано докази.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22.11.2023, витребувано докази.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 14.05.2024, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті у судовому засіданні.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги та надала пояснення аналогічні викладеним у позові.

Представники відповідачів заперечували щодо заявлених вимог та надали пояснення аналогічні викладеним у відзиві відповідача ОСОБА_4 .

Треті особи у судове засідання не з`явилися, від приватного нотаріуса ДМНО Зєнікової М.С. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали, вислухавши пояснення сторін, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно листа начальника виробничого відділу КП «ДМБТІ» ДМР Усманова С.В. від 27.01.2020 за №924, станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою: АДРЕСА_2 , містяться наступні відомості про право власності: 2/3 частини за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.10.1996 й на 1/3 частину (в рівних частках) за ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21.04.1998.

Відповідно до довіреності від 14.02.2019 посвідченої приватним нотаріусом ДМНО Тараненком Р.В. та зареєстрованою в реєстрі за №101, ОСОБА_6 , уповноважує ОСОБА_10 продати в повному обсязі за ціну та на умовах за її розсудом належну ОСОБА_6 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно довіреності від 14.02.2019 посвідченої приватним нотаріусом ДМНО Тараненком Р.В. та зареєстрованою в реєстрі за №100, ОСОБА_7 , уповноважує ОСОБА_10 продати в повному обсязі за ціну та на умовах за її розсудом належну ОСОБА_6 частку в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 28.08.2019 посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Тараненком Р.В., ОСОБА_10 діючи за довіреністю від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продала ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно копії договору купівлі-продажу від 06.12.2019 посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Зєніковою М.С., ОСОБА_4 продав ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.02.2020 виданої державним нотаріусом Сьомої ДДНК Черновською Л.Г., ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 (син) у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 .

З огляду на частини першу та другу статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, у спосіб визнання правочину недійсним.

За положеннями статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено у статтях 229 - 233 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя (постанова ВС/КЦС від 21.02.2020 справа №182/3593/17).

Відповідно висновку ВС/КЦС від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц (провадження № 61-11797св18), під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним.

Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (частина третя статті 238 ЦК України).

За змістом статей 244-245 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

З огляду на те, що позивачем не надано жодного доказу який би свідчив, що дії представника ОСОБА_10 , під час укладання договору купівлі-продажу від 28.08.2019, несли в собі умисел щодо зловмисної домовленості зі ОСОБА_4 , а також настання несприятливих наслідків для ОСОБА_6 й ОСОБА_7 , заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Крім того суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем, протягом всього розгляду справи не було надано обґрунтованого письмового клопотання про призначення експертизи, що також свідчить про нехтування останніми своїм обов`язком щодо доведення обґрунтованості заявлених позовних вимог.

ВП/ВС неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Згідно матеріалів зібраних доказів на час розгляду справи власником спірної квартири є ОСОБА_5 .

Таким чином звернення з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу №553 від 28.08.2019 за яким право власності на квартиру АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_4 не може бути ефективним з огляду на характер спірних правовідносин та встановлені під час судового розгляду обставини.

Також суд зазначає, що позивачем не було подано клопотання про витребування копій спадкових справ відкритих після смерті ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , що в свою чергу, з огляду на приписи матеріального права, які регулюють спадкові правовідносини, унеможливлює встановлення обсягу прав останнього за захистом яких він звернувся з даним позовом.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259, 265, 268, 272-273, 352-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Тараненко Руслан Володимирович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Зєнікова Марина Сергіївна, Сьома дніпровська державна нотаріальна контора про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 10.10.2024 року.

Суддя В.В. Куцевол

02 жовтня 2024 року