ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7303/24 Справа № 211/145/24 Суддя у 1-й інстанції - Сарат Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Зубакової В.П.

суддів Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивачка- ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2024 року, яке ухвалено суддею Сарат Н.О. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, без зазначення дати складання повного судового рішення,-

УСТАНОВИВ:

В січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі АТ «Українська залізниця») про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення.

Позовну заяву мотивовано тим, що позивачка ОСОБА_1 з 31.07.1985 р. працює в Криворізькій дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» на різних посадах, 01.12.2020 р. переведена інженером 2 категорії відділу роботи станцій.

У 2017-2021 роках позивачці ОСОБА_1 надавалась щорічна тарифна відпустка та вона користувалась правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка оплачувалась відповідачем не у повному обсязі.

За невідомих обставин, ОСОБА_1 не була надана матеріальна допомога у повному обсязі, лише у розмірі: 2017 рік 2258,00 грн., 2018 рік 2528,00 грн., 2019 рік 2528,00 грн., 2020 рік 2780,80 грн., 2021 рік 4540,00грн., а мала бути у розмірі: 2017 рік 3200,00 грн., 2018 рік 3723,00 грн., 2019 рік 4173,00 грн., 2020 рік 4723,00 грн., 2021 рік 6000,00 грн.

Відповідач не виконав пункти 1.4., 3.1.14. Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом на 2015 рік, який є чинним по цей час, не надав матеріальну допомогу на оздоровлення в повному розмірі, яка має складати 40% тарифної ставки чи посадового окладу, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні, на момент виплати допомоги. У зв`язку з чим, позивачка змушена звернутись до суду за захистом своїх трудових прав.

Позивачка ОСОБА_1 просила стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на свою користь 7 184,20 грн. недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 травня 2024 року позовну заяву задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2017-2021 роки у сумі 7 184 гривні 20 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 2 500 гривень 00 копійок.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 1 211 гривень 20 копійок.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що пунктом 3.1.14. Колективного договору, укладеного між адміністрацією та територіальним комітетом профспілки Криворізької дирекції залізничних перевезень, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року.

Зокрема, у пункті 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VІІІ від 06.12.2016 р. зазначено: «Установити, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Закон застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести норми у відповідність з цим Законом згідно із законодавством. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб».

У відповідності до вищезазначеного спільною постановою керівництва структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» і голови Криворізької територіальної профспілкової організації № П-5-8г/а від 31.03.2017 р. постановлено застосовувати з 01.04.2017 р. замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами, величину 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом.

Також, спільною постановою керівництва структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» AT «Укрзалізниця» і голови Криворізької територіальної профспілкової організації від 10.06.2021 р. № П-13-85г постановлено при наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік згідно з положенням за письмовою заявою працівника матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 1 січня (податкового) звітного року.

Таким чином, вимога щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі не менше мінімальної заробітної плати не відповідає вимогам п. п. 3, 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIIІ від 06.12.2016.

Разом з тим, не внесення до теперішнього часу відповідних змін до колективного договору не надає права вимагати виплат, які суперечать Закону, оскільки, як вказувалось вище, п. 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06.12.2016 чітко зазначено, що до внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб».

Крім того, зазначив, що позивачка пропустила строк звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2021 року, що є підставою для відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав спливу позовної давності відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

АТ «Українська залізниця» подало до апеляційного суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 216/7179/23, оскільки за предметом, підставами позову, а також змістом позовних вимог, дані справи є подібними.

Дослідивши доводи клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відмову АТ «Українська залізниця» у зупиненні провадження у даній справі, з огляду на таке.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Відповідно до ст. 252 ЦПК України зупинення провадження у справі є правом суду, а не обов`язком.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі в цьому випадку зупиняється до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

У пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за №2 роз`яснено, що визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14 грудня 2017 року, підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Варто враховувати, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у цій справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

У даному випадку, відриття Верховним Судом провадження у справі № 216/7179/23 не може бути перешкодою для апеляційного розгляду цієї цивільної справи, оскільки зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду,

За наведених обставин суд вважає, що заявником не доведено, а колегією суддів не встановлено наявність об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до закінчення перегляду в касаційному порядку справи № 216/7179/23.

З огляду на зазначене суд відмовляє АТ «Українська залізниця» у зупиненні провадження у справі.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне продовження термін розгляду даної справи в межах строку, визначеного ч. 2 ст. 371 ЦПК України, так як за змістом ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а нормами ч. 2 вказаної статті визначено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може подовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 251, 252, 367, 381-384 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику Акціонерного товариства «Українська залізниця» в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Продовжити термін розгляду справи судом апеляційної інстанції в межах строку, визначеного ч. 2 ст. 371 ЦПК України.

Копію ухвали направити для відома учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: