2/705/719/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Моросліп А.Р.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань Черкаської області в режимі відеоконференції в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/4 частку квартири,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Філатова О.С. звернулася до суду з позовом про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/4 частку квартири, в обґрунтування зазначивши наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 3/4 частини вищевказаної квартири, а ОСОБА_1 1/4 частина.

Починаючи з 05 жовтня 2022 року (після оформлення ОСОБА_1 спадщини за законом після смерті його матері ОСОБА_5 ), права власності на 1/4 частку у квартирі АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_1 , який у вказаній квартирі не проживає та ніколи не проживав, комунальні послуги не сплачує, її утриманням, ремонтом та облаштуванням не займається, інтересу до квартири не проявляє.

Спірна квартира складається з двох кімнат, загальною площею 49,5 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м. У квартирі прописані ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та їх батько ОСОБА_4 .

У відповідності до ст. 47 ЖК України, норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 кв.м на одну особу. Одна четверта житлової площі, що належить ОСОБА_1 , становить 7,07 кв.м, що є незначною та такою, що не може бути виділена в натурі.

Представник позивача, зазначає, що квартира АДРЕСА_1 , є неподільною. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Тобто, для того, щоб виділити частку в натурі має бути технічна можливість, кімнати повинні бути ізольовані один від одного, мати окремі виходи, окремі системи водопостачання, водовідведення, опалення тощо. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами.

Спірна двокімнатна квартира має один вихід та один вхід, одну систему водопостачання, водовідведення, опалення тощо.

Одна із кімнат має площу 11,9 кв.м, друга 16,4 кв.м, загальна житлова площа 28,3 кв.м., що унеможливлює проживання трьох зареєстрованих дорослих осіб на цій площі, у зв`язку із дуже неприязними відносинами між ними та, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не дає згоду на виділення частки майна.

Крім того, виділити окрему частину власності в натурі квартири АДРЕСА_1 не дозволяють й технічні характеристики житла. Неможливо надати кожному окремий санвузол та вхід до квартири. Крім того, коридор, санвузол та кухня лишаються у загальному користуванні.

ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає, інтересу до квартири не проявляє, комунальні послуги не сплачує. Лише навмисно може приїхати один або два рази на рік до вищевказаної квартири для того, щоб вчинити навмисно сварку з її мешканцями ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які після кожного такого приїзду вимушені звертатися до поліції зі скаргами на неправомірні дії ОСОБА_1 . Підставою таких звернень є вчинення останнім сварок та скандалів, висловлювання в їх бік нецензурною лайкою, погрозою самостійно змінити замки у квартирі, викинути їх речі із квартири та позбавити їх права на проживання та перебування у квартирі.

Після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і є мамою ОСОБА_1 , він вивіз всі можливі цінні речі та навіть запаси їжі (консерви, борошно, крупи), залишивши свого батька ОСОБА_4 , інваліда другої групи, фактично без комфортних умов проживання та навіть без їжі. Весь тягар утримання за батьком, як то оплата комунальних послуг, лікування, харчування фактично лягло на плечі ОСОБА_1 , яка постійно перебуває з батьком та доглядає за ним.

Крім того, ОСОБА_1 постійно зводить наклеп на батька, на ОСОБА_1 та її чоловіка. Приїжджаючи, провокує їх на сварку, а потім починає їх виганяти з квартири та викидати їх речі.

Батько ОСОБА_4 має вік 68 років, хворіє на цукровий діабет, майже втратив зір, має другу групу інвалідності, тому такі приїзди та скандали завдають значної шкоди його психологічному здоров`ю, після чого дочка ОСОБА_1 змушена звертатися до лікарів, проводити батькові курс лікування у м. Києві, що є фінансово затратним для них. Крім того, після скандалів батько нервує та боїться залишати вдома один, тому донька вимушена разом зі своїм чоловіком постійно бути при батькові та доглядати за ним.

29.06.2023 ОСОБА_1 звернулася до Уманського РУП із заявою щодо неправомірних дій її брата ОСОБА_1 .

Вважає, що таке спільне володіння та користування із ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 для ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зовсім не є можливим.

Крім права власності на 1/4 частину спірної квартири, ОСОБА_1 має у власності цілу двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 60,3 кв.м, житловою площею 30,6 кв.м, яку 27.09.2018 йому подарували батьки, а саме його мама ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тобто фактично з 2020 року і по теперішній час ОСОБА_1 проживає у м. Києві за вищевказаною адресою.

Припинення права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_1 , так як у цій квартирі він не проживає, інтересу до неї не проявляє, комунальні послуги не сплачує, а також має у власності іншу двокімнатну квартиру.

Загалом, 1/4 частка житлової площі, що належить ОСОБА_1 у спірній квартирі, є незначною та такою, що не може бути виділена. Крім того, технічно такий виділ також зробити неможливо. Спільне користування позивачем, ОСОБА_1 та їх батьком є неможливим. А також, враховуючи, що ОСОБА_1 взагалі не цікавиться спірною квартирою та має інше житло.

У відповідності до Звіту незалежної оцінки майна, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 1 143 252,00 грн., і 11.07.2023 ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_1 направила пропозиції щодо викупу належної йому 1/4 частини вищевказаної квартири у розмірі 285 813,00 грн. 17.07.2023 ОСОБА_1 цю пропозицію отримав, що підтверджується його особистим підписом на рекомендованому листі, але станом на 02.07.2023 відповіді на запропонований варіант, не отримано.

У зв`язку з неможливістю вирішити спір у досудовому порядку, позивач вимушена звернутися до суду з цим позовом.

Просить суд, припинити право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060.

Виплатити ОСОБА_1 від ОСОБА_1 кошти у розмірі 285 813,00 грн. за 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та пояснила, що разом із відповідачем ОСОБА_1 , який є її рідним братом, є власниками двокімнатної квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Її частка становить 75 %, а частка брата 25 %. У вказаній квартирі фактично проживає вона з батьком та чоловіком. Інший співвласник, ОСОБА_1 , у квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує та не здійснює догляд за квартирою, його постійним місцем проживання є м. Київ, де у нього також є квартира. Не заперечує проти того, що брат є законним власником 1/4 частки у вищевказаній квартирі, оскільки він після смерті матері прийняв спадщину, подавши до нотаріуса відповідну заяву, але зауважила, що про те, що він має намір прийняти спадщину вона дізналася від нотаріуса, оскільки родинних стосунків з братом вони фактично не підтримують. Більше того, вважає, що їх стосунки є ворожими, тому вона не має бажання мати щось спільне з братом, в тому числі і володіти зазначеною квартирою. Пояснила, що її брат приблизно двічі на рік приїздить до квартири, вчиняє сварки та скандали, погрожує, у зв`язку з чим вони зверталися до правоохоронних органів. Крім того, такі скандали негативно відображаються на її моральному здоров`ї, та на здоров`ї її батька, який є інвалідом, людиною похилого віку, має слабке здоров`я, і внаслідок таких дій відповідача у період його приїзду до них, вона постійно возить батька на лікування для проходження курсу терапії. Вона пропонувала братові виплатити йому кошти за його частку, але він ніяким чином не відреагував на таку пропозицію, хоча вона впевнена, що ним отриманий її лист, оскільки наявний його особистий підпис у рекомендованому повідомленні. Вважає, що така поведінка брата, порушує її права, спільне проживання та співіснування з братом є неможливим, і у разі припинення його права власності на 1/4 квартири, вони не будуть мати підстав для будь яких контактів, тому і звернулася до суду з цим позовом. Просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача адвокат Філатова О.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що батьки позивача та відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , за життя останньої, мали усну домовленість про те, що спірна квартира належатиме їх дочці ОСОБА_1 , а сину ОСОБА_1 , буде належати інша квартира, яку вони йому придбали у м. Києві, коли він вирішив створити свою сім`ю. Оскільки між батьками мала місце така усна домовленість, після смерті ОСОБА_5 спадщину мав прийняти саме він, тому для всіх стало несподіванкою, що відповідач також звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та оформив право власності на 1/4 частку квартири. Також, оскільки батько сторін ОСОБА_4 важко хворіє, має другу групу інвалідності, майже втратив зір, позивач почала проживати разом з батьком та здійснювати за ним догляд, а відповідач же від такої допомоги батькові самоусунувся. Крім того, після оформлення відповідачем права власності на 1/4 частину квартири, відповідач, поведінка якого і раніше була агресивною, зі слів її довірительки, став приїздити до квартири приблизно раз на рік, влаштовувати сварки та скандали, коли ОСОБА_6 не має вдома, він приходив до батька, провокував останнього до скандалів і батько взагалі боїться залишатися з сином наодинці, оскільки вважає, що відносно нього зі сторони сина буде застосовано фізичне насилля. У зв`язку з такою поведінкою відповідача, її довіритель та батько останньої, вирішили скористатися вимогами ст. 365 ЦК України, оскільки фактично порушено їх право користування та володіння квартирою у АДРЕСА_3 , та звернутися до суду з цим позовом. Таке порушення прав позивача відображається у поведінці її брата, оскільки коли він приїздить до них, то влаштовує скандали, викидає їх речі та загалом поводиться агресивно. Тому, враховуючи, що частка відповідача у цій квартирі є незначною, та її виділення в натурі є неможливим, в тому числі по технічним причинам, там двокімнатна квартира що підтверджується висновком спеціаліста, що доданий до матеріалів справи третьою особою разом з письмовими поясненнями, таке виділення частки із спільного майна не призведе до порушень прав, на її думку, відповідача, оскільки він має житло, а позивач запропонувала йому, навіть завищену вартість його частки. Представник вважає, що підтвердженням порушення прав її довірителя відповідачем є, в тому числі, неодноразові звернення до поліції з приводу неадекватної поведінки відповідача. Вважає, що в силу юридичної неграмотності позивача, Уманським РУП не було розглянуто такі звернення та не вирішено питання про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. Крім того, наголошує, що відповідач не користується спірною квартирою, не оплачує комунальні послуги, лише іноді приїжджає до квартири і складається враження, що метою таких навідувань є саме вчинення скандалів та сварок. У зв`язку із зазначеним просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача адвокат Пархета М.А. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що право власності є непорушним та гарантується Конституцією України та чинним законодавством. Вважає, що його довіритель на законних підставах набув право власності на 1/4 частину квартири, обставини викладені в позові та зазначені позивачем та її представником в судовому засіданні не підтверджені належними та допустимими доказами і взагалі відсутні будь-які докази, навпаки, на його думку, надані докази свідчать про відсутність підстав для задоволення позову. Питання щодо несплати комунальних послуг має вирішуватися окремо, з урахуванням, що сама позивач зазначає, що відповідач такими послугами фактично не користується, оскільки не проживає у спірній квартирі. Вважає, що матеріали справи не містять підтвердження вчинення незаконних дій його довірителем. Щодо заявленої позивачем компенсації за 1/4 частину квартири, його довіритель категорично не погоджується щодо отримання такої компенсації. За вказаних обставин просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив письмові пояснення з приводу позовних вимог, у яких зазначив про наступне.

18 грудня 2024 року від своєї доньки ОСОБА_1 він дізнався, що на розгляді в Уманському міськрайонному суду Черкаської області перебуває вказана цивільна справа. Зазначає, що є батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_1 . За своє життя з їх мамою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , вони торгували на ринку в місті Умані, не були із заможної та багатої родини, і кошти їм давалися фізичним трудом.

Як люблячі батьки, хотіли для своїх дітей легшого життя, тому заробивши власними силами кошти, придбали для своїх дітей дві квартири і усною домовленістю визначили їх розподіл. Квартиру в АДРЕСА_4 , подарували сину, а їх спільна квартира АДРЕСА_1 , планували подарувати доньці ОСОБА_1 .

Коли син створив сім`ю та у нього народилася дитина, вони все ж таки вирішили допомогти йому з житлом і подарували спільно з дружиною зароблену квартиру АДРЕСА_2 . Вони хотіли, щоб їх син був забезпечений житлом та жив окремо від них.

20 листопада 2020 року дружина захворіла на ковід та 26 листопада 2020 року померла. Після її смерті відкрилася спадщина за законом, до якої входила і вищевказана квартира в АДРЕСА_3 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 в той час перебувала та проживала зі своїм цивільним чоловіком в іншому місті, у спадщину після померлої ОСОБА_5 , вступив він, як чоловік покійної, та їх син, подавши відповідну заяву. Така заява сина була для них несподіванкою, оскільки після усіх сварок в родині та після того, як вони подарували сину квартиру, вважали, що він не може претендувати навіть на 1/4 у квартирі в місті Умані, яку вони з дружиною планували подарувати дочці.

Після оформлення права власності на 3/4 цієї квартири, він одразу подарував свої 3/4 частини квартири дочці ОСОБА_1 , яка його доглядає.

Його син ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 не проживає та ніколи не проживав, інтересу до квартири не проявляє, комунальні послуги ніколи не сплачував, хоча і прописаний у квартирі. Всі його дії, які він може вчиняти стосовно цієї квартири, це те, що він навмисно може приїхати один або два рази на рік для того, щоб познущатися з нього та вчинити сварку з ним та ОСОБА_1 .

Після смерті дружини, син приїхав у вищевказану квартиру та вивіз всі можливі цінні речі з квартири, а також навіть запаси їжі, залишивши його свого батька, інваліда ІІ групи, фактично без комфортних умов проживання та навіть без їжі. Весь тягар утримання за ним, як то оплата комунальних послуг, лікування, харчування тепер фактично лягло на плечі його доньки ОСОБА_1 , яка постійно перебуває з ним та доглядає за ним.

Йому виповнилося 68 років, він хворіє на цукровий діабет, майже втратив зір, має другу групу інвалідності і не може витримувати такі знущання та погрози від свого сина. Кожен його приїзд завдає йому психологічної та фізичної шкоди, після чого його донька ОСОБА_1 змушена вести його до лікарів, щоб прокапати та пролікувати його в місті Києві, що є дуже фінансово затратним для них. Він уже декілька раз звертався до поліції, але результатів це не дало, а тільки розлютило його сина, після чого він боїться сам залишатися у квартирі, так як боїться фізичної розправи сина над ним.

Таке спільне володіння та користування із ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 , для нього, ОСОБА_4 , та його доньки ОСОБА_1 не є можливим.

Так як вищевказана квартира є неподільною річчю, вони з донькою зібрали кошти у розмірі 285 813,00 грн., за які пропонують сину викупити його 1/4 частку у квартирі, так як квартира двокімнатна, неподільна для кожного з них, а вони не можуть разом у ній проживати.

Вважає, що у вказаній справі існують усі чотири необхідних підстави для задоволення позову, поданого в порядку ст. 365 ЦК України, при тому, що для цього достатньо і однієї із таких підстав.

Просить суд припинити право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060.

Виплатити ОСОБА_1 від ОСОБА_1 кошти у розмірі 285 813,00 грн. за 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, врахувавши позицію третьої сторони, викладену у письмових поясненнях, та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, прийшов до наступного.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, судом встановлено, що згідно договору дарування, укладеного 04 жовтня 2022 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2088 та посвідченого Волошенюк Л.О., приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, дарувальник ОСОБА_4 , безоплатно передав, а обдаровувана ОСОБА_1 , прийняла в дар належні дарувальнику 3/4 частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 20.06.2023 за № 336267716, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 2267, виданого ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, власником 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 . Вказана квартира перебуває у спільній частковій власності. Право власності на 3/4 вказаної квартири зареєстровано за ОСОБА_1 , на підставі договору дарування 3/4 часток в праві власності на квартиру, серія та номер 2088, виданий 04.10.2022 ОСОБА_7 , приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області.

Згідно листа датованого 11.07.2023, позивач ОСОБА_1 направила на ім`я відповідача ОСОБА_1 лист пропозицію щодо врегулювання сімейних та майнових відносин, запропонувавши викупити 1/4 частку у квартирі АДРЕСА_1 за ринковою ціною 285 813,00 грн. У цьому ж листі позивач зазначила, що відповідь очікує до 31.07.2023, та попередила, що у разі незгоди на її пропозицію вимушена буде звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 317 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно зі статтею 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у статті 365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

З огляду на викладене при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16.01.2012 у справі № 6-81цс11, від 02.07.2014 у справі № 6-68цс14, від 23.11.2016 у справі № 6-1943цс16, та неодноразово підтриманій Верховним Судом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Так, у постанові від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Приписи пункту 4 частини першої статті 365 ЦК України («таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї») перш за все спрямовані на регулювання майнових відносин, учасниками яких є співвласники фізичні особи.

Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23.09.1982 в справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21.02.1986 в справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснено: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності.

Аналогічні висновки щодо застосування норм статті 365 ЦК України викладено також у постановах Верховного Суду від 08.05.2019 у справі № 343/2271/16-ц, від 18.07.2019 у справі № 210/2236/15-ц, від 14.04.2021 у справі № 344/120/16-ц, від 17.05.2021 у справі № 183/4432/16-ц, від 22.09.2021 у справі № 289/398/16 та інших.

Як зазначено в постановах Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №686/17974/17, від 18.07.2019 у справі №210/2236/15-ц, при вирішенні справ про припинення права на частку у спільному майні в частині незавдання шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї суди насамперед зобов`язані дослідити наявність у відповідача іншого житла. У разі відсутності такого житла позбавлення особи права на частку у спільному майні, яке є єдиним зареєстрованим за ним житлом, буде розцінюватися як завдання шкоди його інтересам та інтересам членам його сім`ї.

За загальним правилом, при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що при неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої згоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення за необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може врахувати конкретні обставини справи і за відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншим житлом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що відповідачу ОСОБА_1 на праві власності належить 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, позивач та представник позивача, обгрунтовуючи позовні вимоги, в ході розгляду справи посилаються на пункт 3 частини першої статті 365 ЦПК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо спільне володіння і користування майном є неможливим. Сторона позивача зазначає, що між позивачем та відповідачем склалися глибокі неприязні відносини, що підтверджується зверненнями до поліції на неправомірні дії відповідача, спільне проживання спровокує подальше нагнітання неприязних відносин та ставить під загрозу безпеку позивача та третьої особи, їх батька ОСОБА_4 .

В підтвердження зазначеного, до матеріалів справи стороною позивача додано письмову заяву ОСОБА_1 від 19.06.2023 до Уманського РУП ГУНП в Черкаській області щодо неправомірної поведінки відповідача, та письмові пояснення, з приводу зазначених у вказаній заяві фактів.

Крім того, до матеріалів справи додані письмові пояснення третьої особи ОСОБА_4 від 27.06.2023, надані останнім старшому сержанту Уманського РУП ГУНП в Черкаській області Скляруку, але висновок Уманського РУП ГУНП в Черкаській області з приводу розгляду заяви ОСОБА_1 до матеріалів справи не додано. Представник позивача в судовому засіданні посилалася на те, що такий висновок отримано не було, у зв`язку із некомпетентністю та юридичною необізнаністю позивача та її батька, та на підставі цього, не доведенням справи до завершення і, як вважає представник позивача, заяви її довірителя представниками Уманського РУП фактично не розглянуті.

Тобто, на думку суду, стороною позивача не надано жодних доказів, які б свідчили про неприязні відносини між позивачем та відповідачем, про вчинення відповідачем дій, які ставлять під загрозу безпеку позивача та третьої особи, а лише надано звернення до органів поліції щодо неправомірних дій відповідача. Однак результатів перевірки органами поліції звернень ОСОБА_1 не надано.

Позивачем доведено, та не заперечується представником відповідача та іншими матеріалами справи наявність у ОСОБА_1 іншого житла, але той факт, що відповідач не бажає отримувати компенсацію за житло та має намір продовжувати володіти, належною йому на законних підставах 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , без доведеності чинення з його сторони перешкод іншому співвласнику та користувачу у праві володіння та користування вищевказаною квартирою, а також неможливості спільного володіння і користування даним майном, у даному випадку розцінюється судом як завдання значної шкоди правам та законним інтересам відповідача, що є визначальною обставиною при вирішенні питання про припинення права на частку у спільному майні. Тому позбавлення ОСОБА_1 права на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , буде суперечити статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Сторона позивача ствреджує, що відповідач не бажає утримувати свою частку будинку, не робить ремонт, не сплачує комунальні послуги, постійно пошкоджує майно, викрадає речі, однак з наданих позивачем доказів не вбачається, що відповідач ОСОБА_1 вчиняв будь-які дії щодо пошкодження майна чи викрадення речей з будинку, а єдине наявне звернення до органів поліції ОСОБА_1 з відповідною заявою не є підтвердженням зазначених обставин. Крім того, такі обставини не є підставою для припинення частки відповідача у спільній частковій власності, оскільки належним способом захисту у цьому випадку буде відшкодування завданої шкоди, якщо така шкода була завдана.

Крім того, у вказаній справі експертиза щодо визначення вартості спірного майна не проводилася, а зазначена стороною позивача вартість майна визначена на підставі висновку ПП «Техбудсервіс». Цим же висновком встановлена неможливість виділу 1/4 частки у квартирі АДРЕСА_1 в натурі. Разом з тим, до матеріалів справи не додано документ, що підтверджує законність такого висновку, при тому, що відповідач на пропозицію отримання грошової компенсації категорично не погоджується та відповідні кошти всупереч вимогам ст. 365 ЦК України не були попередньо внесені на депозитний рахунок суду позивачем по справі.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Частиною другою статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач, для відхилення його заперечень проти позову (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 по справі № 707/2882/19).

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Оцінивши подані позивачем докази, суд дійшов висновку про відсутність визначених у статті 365 ЦК України підстав для припинення права власності відповідача ОСОБА_1 на 1/4 частки у спірному об`єкті нерухомого майна, оскільки таке припинення права спільної часткової власності завдасть істотної шкоди інтересам останнього, а позивачем ОСОБА_1 не доведено належними доказами факту неможливості спільного користування спірним житловим будинком, а також того, що діями відповідача порушуються її права та законні інтереси.

Враховуючи обставини, встановлені судом у сукупності з наданими доказами, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про припинення права власності ОСОБА_1 на 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 .

Вимоги про визнання за ОСОБА_1 права на суму 285813,00 грн., як компенсацію за 1/4 частку квартири та про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 є похідними, які також не підлягають задоволенню, оскільки їх вирішення залежить від того, чи будуть задоволені вимоги щодо припинення права власності ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомості.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 365 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 263-265, 272, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на 1/4 частку квартири відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 17.05.2024.

Суддя: Р. В. Піньковський