Провадження № 2/161/4150/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Лук`янчук О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Торчинської селищної ради про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . На випадок своєї смерті спадкодавець залишив заповіт, яким заповів усе майно своєму сину ОСОБА_1 , однак право на обов`язкову частку також мала його дружина ОСОБА_2 , як пенсіонер (непрацездатна).

До складу спадкового майна на момент смерті ОСОБА_3 входили: право на земельну частку (пай), площею 2,79 га в колишньому КСП «Волинь» с. Смолигів Луцького району Волинської області; грошові заощадження з належними відсотками та компенсаційними виплатами, що знаходяться в Ощадбанку АДРЕСА_1 на рахунках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , що належали на підставі ощадної книжки серія НОМЕР_3 виданої 24.10.1992 року та ощадної книжки виданої 01.03.1991 року; житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; передані ОСОБА_3 у приватну власність земельні ділянки площею 0,25 га та 0,60 га.

Право на земельну частку (пай) площею 2,79 га та грошові заощадження було частково оформлене позивачами. З метою оформлення інших спадкових прав вони звернулись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою нотаріуса Луцької районної державної нотаріальної контори від 09 липня 2024 року їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину по причині відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вирішити вказане питання у позасудовому порядку не виявляється можливим.

З огляду на наведене, позивачі просять суд визнати за ними право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та право на завершення приватизації земельних ділянок площею 0,25 га та 0,60 га, в порядку спадкування за заповітом та законом після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 12 серпня 2024 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження.

Ухвалою суду від 04 вересня 2024 року судом з Волинського обласного державного нотаріального архіву витребувано матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 .

Представник позивачів в письмовій заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 26 червня 2001 року (а.с. 16).

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно.

Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно заповіту від 19 червня 2001 року ОСОБА_3 все своє майно, належне їй на момент смерті заповів сину ОСОБА_1 (встановлено з матеріалів спадкової справи № 358/2002).

Іншим спадкоємцем померлого є його непрацездатна дружина ОСОБА_2 (обов`язкова частка у спадковому майні становить 1/3) (а.с.18).

Право на земельну частку (пай) площею 2,79 га та грошові заощадження було частково оформлене позивачами (по 2/3 частки та 1/3 частки відповідно) (а.с.19,20).

Право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та земельні ділянки площею 0,25 га та 0,60 га належним чином не оформлене.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на вказане нерухоме майно спадкодавець не зареєстрував (а.с.24).

Факт належності спадкодавцю розглядуваного житлового будинку підтверджується копією витягів з по господарської книги №4 за 2001-2005 роки (а.с.22).

Інші документи, зважаючи на рік побудови нерухомого майна, відсутні.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

З матеріалів справи також вбачається, що земельні ділянки площею 0,25 га (для обслуговування будівель) та 0,60 га (для особистого підсобного господарства) передані ОСОБА_3 у приватну власність безкоштовно на підставі рішення Смолигівської сільської ради народних депутатів Луцького району від 30 березня 1994 року № 21/6 (а.с.33-34).

Відомості про завершення спадкодавцем процедури приватизації земельних ділянок відсутні.

Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення.

Перехідними положеннями Земельного кодексу України визначено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно з ст.125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Згідно з роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у п.3.5 визначено, що правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право.

Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Позивачі у передбачений статтею 1270 ЦК України строк звернулись до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, є такими, що прийняли спадщину.

Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

При зверненні до нотаріуса у зв`язку із видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, спадкоємцями не було пред`явлено оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно (в частині житлового будинку), внаслідок чого їм постановою нотаріуса Луцької районної державної нотаріальної контори від 09 липня 2024 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 25).

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Беручи до уваги те, що позивачі є спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 , спадщину прийняли відповідно до вимог ст.ст. 1268-1270 ЦК України, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та визнання за ними права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268, 282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1217, 1268, 1269 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , як на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , як на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право ОСОБА_1 на завершення приватизації на 2/3 частки земельної ділянки, площею 0,25 га (для обслуговування будівель) та на 2/3 частки земельної ділянки, площею 0,60 га (для особистого підсобного господарства), які розташовані в адміністративних межах с. Сарнівка Луцького району Волинської області та передані ОСОБА_3 у приватну власність безкоштовно на підставі рішення Смолигівської сільської ради народних депутатів Луцького району від 30 березня 1994 року № 21/6.

Визнати в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право ОСОБА_2 на завершення приватизації на 1/3 частки земельної ділянки, площею 0,25 га (для обслуговування будівель) та на 1/3 частки земельної ділянки, площею 0,60 га (для особистого підсобного господарства), які розташовані в адміністративних межах с. Сарнівка Луцького району Волинської області та передані ОСОБА_3 у приватну власність безкоштовно на підставі рішення Смолигівської сільської ради народних депутатів Луцького району від 30 березня 1994 року № 21/6.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Позивачі: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_5 ).

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_6 ).

Відповідач: Торчинська селищна рада (Волинська обл., Луцький р-н, смт. Торчин, вул. Незалежності, буд. 103; ).

Повний текст рішення суду складено 25 вересня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк