ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Деркач Н.М.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 17 травня 2024 року у справі за заявою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. про надання дозволу на реалізацію майна в справі №041714588/2012, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2024 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький З.В. звернувся до суду із поданням про надання дозволу на реалізацію майна в справі №041714588/2012.

В обґрунтування заяви зазначав, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження №70620697 з примусового виконання виконавчого листа №0417/14588/2012, який виданий 29 листопада 2022 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська на підставі постанови Верховного Суду про стягнення солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 03 березня 2008 року №E/V 3626 у розмірі 8 442,95 доларів США - заборгованість за кредитом; 4 803,77 доларів США - заборгованість за відсотками; 2 260,03 доларів США - пеня; 240,01 грн. - комісія. Стягнення солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитною угодою від 22 серпня 2008 року №E/ НОМЕР_1 у розмірі 41 470,87 доларів США - заборгованість за кредитом; 28 311,46 доларів США - заборгованість за відсотками; 11 266,75 доларів США пеня, 1 400,85 грн. - комісія.

27 грудня 2022 року винесено постанову про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника, відповідні записи внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна №30246339 та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №48898966. Згідно відповіді МВС за боржником не зареєстроване рухоме майно. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником зареєстроване нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 179,4 кв.м, житловою площею 79,2 кв.м, реєстраційний номер майна 18436973, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 22 січня 2024 року за вих. №3-37/357 встановлено, що в будинку, розташованому у АДРЕСА_1 , що належить боржнику ОСОБА_2 , зареєстровані неповнолітні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про вирішення питань, пов`язаних із захистом прав дітей, від 15 березня 2024 року №88 відмовлено йому у задоволенні подання від 05 березня 2024 року №641 щодо надання дозволу на реалізацію житлового будинку загальною площею 79,2 кв.м, житловою площею 79,2 кв.м, реєстраційний номер майна 18436973, що знаходиться у АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , право користування яким мають неповнолітні особи, просив суд надати дозвіл на реалізацію житлового будинку загальною площею 79,2 кв.м, житловою площею 79,2 кв.м, реєстраційний номер майна 18436973, що знаходиться у АДРЕСА_1 .

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 травня 2024 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі стягувач АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити подання.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підстави для закриття провадження відсутні. Вони, як іпотекодержателі, не надавали згоди на реєстрацію у предметі іпотеки неповнолітніх дітей. Їх реєстрація перешкоджає виконанню рішення. Наполягають на тому, що рішення суду повинно бути виконане.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження по справі суд першої інстанції керувався вимогами п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України та виходив з того, що не передбачено надання судом дозволу на реалізацію майна.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, виходячи з такого.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська 23 січня 2017 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03 березня 2008 року №E/ НОМЕР_2 , яка станом на 06 лютого 2012 року склала 14 129,70 доларів США (що за курсом 7,9897 відповідно до службового розпорядження НБУ складає 112 892,06 грн.) та 30 991,19 грн., а всього 143 883,25 грн., з них: 8 442,95 доларів США - заборгованість за кредитом; 5 686,75 доларів США - заборгованість за відсотками; 2 961,50 доларів США - заборгованість з пені; 240,01 грн. - заборгованість з комісії; 7 089,68 грн. - штраф. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитною угодою від 22 серпня 2008 року №E/ НОМЕР_1 , яка станом на 02 лютого 2012 року склала 74 548,01 доларів США (що за курсом 7,9897 відповідно до службового розпорядження НБУ складає 595 616,24 грн.) та 152 790,33 грн., а всього 748 406,57 грн., з них: 41 470,87 доларів США - заборгованість за кредитом; 33 077,14 доларів США - заборгованість за відсотками; 14 463,10 доларів США - заборгованість з пені; 1 400,85 грн. - заборгованість з комісії; 35 833,65 грн. - штраф. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по справі у розмірі 1 609,50 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по справі у розмірі 1 609,50 грн.

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2017 року скасовано та ухвалено нове. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитною угодою від 22 серпня 2008 року №E/ НОМЕР_1 , станом на 02 лютого 2012 року, в розмірі 74 548,01 доларів США, що еквівалентно 595 616,24 грн., та 116 956,68 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 41 470,87 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 33 077,14 доларів США, пені в сумі 115 555,83 грн., що еквівалентно 14 463,10 доларів США, та комісії у сумі 1 400,85 грн., з відрахуванням 10 000 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитною угодою від 22 серпня 2008 року №E/ НОМЕР_1 , станом на 02 лютого 2012 року, в розмірі 10 000,00 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03 березня 2008 року №E/ НОМЕР_2 , станом на 06 лютого 2012 року, в розмірі 14 129,70 доларів США, що еквівалентно 112 892,06 грн. та 23 901,51 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 442,95 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 5 686,75 доларів США, пені в сумі 23 661,50 грн., що еквівалентно 2 961,50 доларів США та комісії у сумі 240,01 грн., з відрахуванням 10 000,00 грн. Стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03 березня 2008 року №Е/V3626, станом на 06 лютого 2012 року, в розмірі 10 000,00 грн, солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Акцент-Банк». В задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент- Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення штрафів відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в сумі по 1 596,87 грн. з кожного. Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КЕ «ПриватБанк судові витрати в сумі 25,26 грн.

Постановою Верховного Суду від 19 червня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року в частині задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» до АТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судове рішення апеляційного суду в частині відмови в позові про стягнення з відповідачів штрафу до суду касаційної інстанції не оскаржувалося та предметом перегляду не було (стаття 400 ЦПК України).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; заочне рішення Індустріальною районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 14 квітня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23 січня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та в частині розподілу судових витрат скасовано та ухвалено нове рішення. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 03 березня 2008 року №Е/У3626 у розмірі 8 442,95 доларів США - заборгованість за кредитом; 4 803,77 доларів США - заборгованість за відсотками; 2 260,03 доларів США - пеня; 40,01 грн. - комісія. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитною угодою від 22 серпня 2008 року №Е/У 3875 у розмірі 41 470,87 доларів США - заборгованість за кредитом; 28 311,46 доларів США - заборгованість за відсотками; 11 266,75 доларів США - пеня, 1 400,85 грн. - комісія. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. перебуває виконавче провадження №70620697 з примусового виконання виконавчого листа №0417/14588/2012, який виданий 29 листопада 2022 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська на підставі постанови Верховного Суду про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 03 березня 2008 року №E/ НОМЕР_2 у розмірі 8 442,95 доларів США - заборгованість за кредитом; 4 803,77 доларів США - заборгованість за відсотками; 2 260,03 доларів США - пеня; 240,01 грн. - комісія. Стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитною угодою від 22 серпня 2008 року №E/ НОМЕР_1 у розмірі 41 470,87 доларів США заборгованість за кредитом; 28 311,46 доларів США - заборгованість за відсотками; 11 266,75 доларів США пеня, 1 400,85 грн. - комісія.

27 грудня 2022 року винесено постанову про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника, відповідні записи внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна №30246339 та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №48898966.

Згідно довідки виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 22 січня 2024 року за №3-37/357 станом на 19 січня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані неповнолітні: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Будинок, розташований у АДРЕСА_1 , згідно відомостей з Державного реєстру іпотек, з 06 квітня 2007 року перебуває в іпотеці АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із частиною 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Частинами 3 та 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставленого третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо житлових приміщень не допускається. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав, інших прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке належить дитині, а у випадках, визначених законом, - також щодо нерухомого майна, право користування яким належить дитині, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до абзацу 10 пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року №2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за №1301/29431, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

У пункті 30 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Отже, враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року в справі №718/482/15-ц.

У постанові від 26 жовтня 2021 року у справі №755/12052/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання державним виконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу державному виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій державного виконавця та/або органу опіки та піклування. Отже, державний чи приватний виконавець повинен звернутися до органу опіки та піклування з метою отримання дозволу на реалізацію житлової нерухомості, право на користування яким мають діти.

Згідно пункту 68 вище вказаної постанови наведено висновки про те, що повноваження державного виконавця не мають того характеру та обсягів, які має суд, зокрема, в межах цивільного процесу. Обов`язки і права виконавців, закріплені у статті 18 Закону «Про виконавче провадження» не відповідають широті повноважень та обов`язків суду, передбачених ЦПК України для вирішення судових спорів. Як приклад, можна навести статтю 19 СК України, яка передбачає право суду не погодитись з висновками органу опіки та піклування. Тоді як законодавство України, зокрема Закон про виконавче провадження, такими повноваженнями державного виконавця не наділяє. Також, наприклад, державний виконавець позбавлений можливості встановлювати чи є у власності неповнолітніх дітей, місце проживання яких зареєстроване у квартирі, яка підлягає реалізації в рамках виконавчого провадження, інше житлове приміщення, чи мають вони право користування іншим житловим приміщенням. Для вирішення подібних питань державний виконавець і має звертатись до органів опіки та піклування для отримання відповідного дозволу, який має враховувати найкращий захист прав неповнолітніх дітей.

Відповідно до частин 1-3 статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

При цьому приватний виконавець у межах наданих йому Законом України "Про виконавче провадження" та статтею 435 ЦПК України повноважень, у разі неможливості виконання судового рішення, не позбавлений права звертатися до суду із заявою (поданням) про зміну способу та порядку його виконання.

Слід також звернути увагу на те, що чинним законодавством України не визначено порядку надання органом опіки та піклування згоди на примусову реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти.

Проте, виконавець, в силу приписів частини 1, пункту 1 частини 2, пунктів 3,6, 22 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження", зобов`язаний та має право вживати всіх необхідних заходів щодо примусового виконання судового рішення, в тому числі й одержувати всі необхідні дозволи для проведення виконавчих дій.

При цьому дбати про дітей та їх інтереси мають насамперед батьки, а держава охороняє інтереси дітей при вчиненні саме батьками дій, які можуть нашкодити інтересам дітей.

У постанові від 15 лютого 2023 року у справі №2-537/11 Верховний Суд зробив висновок про те, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом у порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Фактично суд першої інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі та вказав, що не передбачено надання судом дозволу на реалізацію майна.

Тобто вказав дві взаємовиключні підстави.

Враховуючи наведене та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про закриття провадження у справі за заявою приватного виконавця з посиланням на п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, а тому ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права та на підставі ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк задовольнити частково.

Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровськ від 17 травня 2024 року скасувати, справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Барильська А.П.

Деркач Н.М.