Справа № 569/7278/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки у спільній сумісній власності,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд Рівнеснької області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки у спільній сумісній власності звернулась ОСОБА_1 .

В судовому засіданні представник позивача адвокат Пилипчук Л.М. заявлені позовні вимоги повністю підтримала, просила суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві та визначити, що частка належна ОСОБА_1 , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:041:0599, місце розташування: АДРЕСА_1 , категорія земель: Землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення земельної ділянки: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0553 га - становить 54/100 частки земельної ділянки площею 0,0553 га, кадастровий номер :01:041:0599, місце розташування: АДРЕСА_1 , категорія земель: Землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення земельної ділянки: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 101).

В судове засідання відповідач-1 ОСОБА_2 та відповідач-2 ОСОБА_3 не з`явилися, однак ОСОБА_2 в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 подано до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі та проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України» § 23).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить 54/100 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 . Дана обставина підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 31 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онофрейчук С.Й. зареєстровано в реєстрі за №1509.

З дослідженої в судовому засіданні інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 квітня 2024 року вбачається, що ОСОБА_2 належить 76/1000 вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на підставі свідоцтва про права на спадщину, серія та номер: 541, виданий 11 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Рівненького міського нотаріального округу Онищук І.М. та 192/1000 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 2-27, виданого12 лютого 2019 року Другою рівненською державною нотаріальною конторою. ОСОБА_3 належить 192/1000 частки вищевказаного будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину. Серія та номер: 2-28, виданого 12 лютого 2019 року Другою рівненською державною нотаріальною конторою.

Відповідно до дослідженої в судовому засіданні інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 15 квітня 2024 року вбачається, що належний позивачу ОСОБА_1 та відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами розміщений на земельній ділянці для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим №:01:041:0599, яка розташована в АДРЕСА_2 , категорія земель: Землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення земельної ділянки: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

З дослідженої в судовому засіданні копії рішення Рівненської міської ради «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки на АДРЕСА_1 на якій розташований об`єкт нерухомого майна» від 30 вересня 2021 року №1382 вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 553 м2 на АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:041:0599) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_4 померла та належну їй частку у житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами успадкувала ОСОБА_2 . Дана обставина підтверджується дослідженою інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №374256639 від 15 квітня 2024 року.

Позивач змушена звернутися до суду, оскільки не визначення частки належної їй у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку позбавляє її можливості в повній мірі розпоряджатися її власністю, що порушує гарантований конституційний принцип непорушності права власності.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.1 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд, об`єкта незавершеного будівництва, щодо якого зареєстровано право власності/спеціальне майнове право, переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. г ч.1 ст.87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: за рішенням суду.

Відповідно до ч.ч.1,3-5 ст.89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом.

Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.

Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7 лютого 2014 року частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після цього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, визнаними відповідачами, а тому вони підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки у спільній сумісній власності задоволити.

Визначити, що частка належна ОСОБА_1 , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:041:0599, місце розташування: АДРЕСА_1 , категорія земель: Землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення земельної ділянки: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), площею 0,0553 га - становить 54/100 частки земельної ділянки площею 0,0553 га, кадастровий номер :01:041:0599, місце розташування: АДРЕСА_1 , категорія земель: Землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення земельної ділянки: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 101).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач-1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

Відповідач-2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов