ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/5588/23 Номер провадження 22-ц/814/3192/24Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
24 жовтня 2024 року м. Полтава
судді судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду Чумак О.В. щодо постанови Полтавського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року, прийнятої за результатами розгляду справи за апеляційною скаргою представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 адвоката Шиян Валентини Олексіївни та відповідачки за первісним позовом (позивачки за зустрічним позовом) ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 червня 2024 року, ухвалене суддею Яковенко Н.Л., повне рішення складено 27.06.2024, по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини; зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, третя особа виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини.
Відповідно до змісту частини 3 статті 35 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні.
При розгляді апеляційної скарги встановлено, що у вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів на утримання дитини.
Просив звільнити його з 01 червня 2023 року від сплати аліментів на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_3 , 2016 року народження, та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 всіх видів заробітку до досягнення повноліття.
21 листопада 2023 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.
Просила визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 .
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22 листопада 2023 року зустрічний позов ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_1 .
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Звільнено з 01 червня 2023 року ОСОБА_1 від сплати аліментів на корить ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуті рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 травня 2018 року в справі № 552/2601/18.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі 1073,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду його в апеляційному порядку оскаржила відповідачка за первісним позовом (позивачка за зустрічним позовом) ОСОБА_2 . Просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції не з`ясував усіх обставин, які мають значення для вирішення спору, протиправно не врахувавши якнайкращі інтереси дитини. Зазначає, що між сторонами існує спір щодо місця проживання дитини. При цьому суд першої інстанції не звернув увагу, що з часу розлучення і по травень 2023 року дитина проживала з матір`ю. Між ними були гарні стосунки, він із задоволенням проводив час з мамою. Також звертає увагу, що ніколи не заперечувала проти спілкування сина з батьком та безперешкодно відпускала до нього. У свою чергу ОСОБА_1 тривалий час не виконував свого батьківського обов`язку по утриманню дитини, ухилявся від сплати заборгованості.

Вказує, що судом першої інстанції не було надано належної уваги тій обставині, що 15 травня 2023 року ОСОБА_2 намагаючись забрати сина отримала від ОСОБА_1 тілесні ушкодження та образи. За вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження. Однак ОСОБА_2 забрала заяву з поліції з умовою, що відповідач поверне їй сина. ОСОБА_1 дійсно повернув дитину, проте у жовтні 2023 року знову відібрав сина, ізолював його від матері, заблокував її номер телефону та перешкоджає будь-якому спілкуванню з сином.

Вважає, що ОСОБА_1 створив такі умови, що дитина, тривалий час була позбавлена материнської любові та турботи, що негативно відзначається на психічному стані дитини.

Звертає увагу, що ОСОБА_1 вчиняє свідомі дії, щодо перешкоджання ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною, та отриманні від неї будь-якої допомоги щодо догляду за дитиною та утримання сина. Крім того, відповідач за зустрічним позовом, відмовився йти на компроміси та налагоджувати відносини з позивачкою.

Також апеляційну скаргу подав представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 адвокат Шиян В.О. Просила рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 скасувати та в цій частині постановити нове, яким задовольнити вимогу про стягнення аліментів.

В апеляційній скарзі вказує на неповне з`ясування обставин, що має значення для правильного вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи. Вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами те, що з 01 червня 2023 року малолітній ОСОБА_3 постійно проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, що є достатньою підставою для стягнення аліментів з матері - ОСОБА_2 . Зазначає, що відповідачкою не подано доказів перерахування позивачу коштів у добровільному порядку.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 року апеляційні скарги представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 адвоката Шиян В.О. та відповідачки за первісним позовом (позивачки за зустрічним позовом) ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 червня 2024 року - залишено без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 червня 2024 року залишено без змін.

Із судовим рішенням апеляційного суду не погоджуюсь та відповідно до частини третьої статті 35 ЦПК України викладаю свою окрему думку.

При дослідженні обставин справи встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 24 жовтня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 20 квітня 2016 року сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 травня 2018 року в справі № 552/2601/18 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для відповідного віку дитини з 08 травня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.

По справі № 552/2601/18 судом видано виконавчий лист, який було пред`явлено на примусове виконання до органів державної виконавчої служби.

Згідно довідки № 1721 від 21 липня 2023 року виданої КП «ЖЕО №2» Полтавської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 4 особи: ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_10 . При цьому ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за вказаною адресою з 15 березня 2017 року.

Разом з тим, судом встановлено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_3 проживав разом з матір`ю, за іншою адресою.

З копії характеристики учня 2-Б класу Полтавські загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 9 ОСОБА_3 складеної класним керівником, вбачається, що ОСОБА_3 з перших днів 1-го класу проявив інтерес до взаємодії з учителем, але низьку працездатність, особливо до довготривалих трудових зусиль, зокрема з письма та завдань мистецької та трудової галузей. Разом з тим на уроках виявляє інтерес до читання та математики. Однак завдання не завжди виконує в повному обсязі. Потребує постійного контролю.

У школі поводить себе спокійно, стримано, виконує шкільний режим, проте не завжди виконує вимоги і розпорядження вчителя за першою вимогою, інколи ігнорує.

Батьки приділяють належну увагу вихованню сина. Мама бере активну участь в житті класу. До школи приводять і забирають після уроків мама, тато і бабуся. (а.с 16, 65)

Відповідно до консультативного висновку щодо психоемоційних особливостей розвитку дитини ОСОБА_3 № 110 від 06 вересня 2023 року зробленого практичним психологом, психотерапевтом УСП ОСОБА_12 на консультації 01 вересня 2023 року ОСОБА_3 був присутній з батьком. Відчувалося, що між батьком та сином дружні, щирі відносини. З боку тата - спокійне та турботливе ставлення до дитини, жодних проявів тиску не спостерігалося. Батько слідкує за поведінкою сина, дає йому настанови, допомагає при необхідності. Проявів надмірної опіки чи контролю не спостерігається. Видно, що тато добре знає сина, враховує специфіку поведінки, має хороший контакт у спілкуванні, ставиться до сина з повагою, підтримує його захоплення.

З розповіді дитини про спілкування з мамою не має інформації про цікаве проведення часу або про регулярні зустрічі. Хлопчик трішки засмучений, коли розповідає про маму. Говорить, що коли він з мамою зустрічається, то все добре, поки мама не починає сердитися і злитися, а робить вона це часто і через дрібниці. На питання, чи хотів би бачити маму частіше, відповідає «Не знаю». Склалося враження, що тема стосунків з мамою є складною і незрозумілою для дитини, він багато що не в змозі пояснити і зрозуміти. (а.с. 17, 18)

ОСОБА_2 з 17 листопада 2020 року працює на посаді адміністратора відділу інформації гіпермаркету «Епіцентр К» м. Полтава ТОВ «Епіцентр К», в режимі повного робочого дня, що підтверджується копією довідки з місця роботи. (.а.с. 66)

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових рішень 15 травня 2023 року зареєстровано кримінальне провадження № 0000233 за заявою потерпілої ОСОБА_2 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за фактом того, що саме 15 травня 2023 року до чергової частини відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області надійшла письмова заява ОСОБА_2 про те, що 15 травня 2023 року близько 07:30 год. у АДРЕСА_1 , поблизу під`їзду № 2 отримала тілесні ушкодження від колишнього чоловіка ОСОБА_1 у вигляді: забою, садна обох колінних суглобів.

Викладені обставини також підтверджуються рапортом старшого інспектора-чергового ВП № 1 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області, показами потерпілої та свідка.

Постановою старшого дізнавача Відділу поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області старшого лейтенанта поліції Абрамені Є.І. від 15 червня 2023 року закрито кримінальне провадження № 0000233 на підставі заяви потерпілої ОСОБА_2 про закриття провадження.

Як вбачається з висновку про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 затвердженого рішенням виконкому Київської районної в м. Полтаві ради 23 січня 2024 року № 15, як батьком так і матір`ю створені належні житлово-побутові умови для проживання дитини. Відповідно до характеристики ОСОБА_3 з навчального закладу, в другому класі в поведінці хлопчика почали спостерігатися зміни, які впливають на якість навчання. Хоча в навчанні можна відмітити прогрес, проте ОСОБА_3 дозволяє зухвало говорити зі старшими, переговорюватися, підвищувати голос. Особливо він реагує на теми, пов`язані з сімейними стосунками, хлопчик на загал зневажливо, з образами говорить про свою маму словами та фразами не властивими для його віку. На нарікання з боку вчителів, батько відповідав звинуваченнями на їх адресу. Тато з бабусею забороняють говорити про стосунки в сім`ї. Мама цікавиться навчанням та вихованням сина, постійно відвідує батьківські збори, часто телефонує та цікавиться навчанням сина. Хлопець часто проявляє нестійкий емоційний стан.

З повторного повідомлення ПЦСС вбачається, що ОСОБА_1 не зважаючи на неодноразові запрошення до психолога Центру, жодного разу так і не привів дитину до психолога. Батько повідомив, що консультування дитини можливе лише в його присутності з адвокатом та при можливості ведення відео та аудіо-запису зустрічі з дитиною. На думку ЦСС, дані умови б не сприяли налагодження контакту з дитиною та могли б розглядатися як додатковий психологічний тиск на дитину. В листі зазначається, що були запрошені батьки хлопчика для зустрічі з медіатором, але незважаючи на всі докладені зусилля з боку медіаторів, через наявність в предметі спору між батьками прихованих мотивів та відсутність широкого бажання налагодити відносини, даний випадок виявився не медіабельним.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини, колишній класний керівник дитини ОСОБА_15 повідомила, що хлопець навчатися став краще, приходить одягнутий в чистий одяг, підготовлений до занять, але гірше стала поведінка. Хлопець став зухвало розмовляти з дорослими. Тато не реагує на зауваження. Особливо гостро реагує на теми пов`язані з родиною. Хлопець знецінено і знервовано говорить про маму. На думку класного керівника, батько заборонив обговорювати тему матері, така поведінка не природня. Хлопець ігнорує матір, неодноразово зауважував, що не любить її та не хоче з нею жити.

У частині 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає..

Відповідно до частин 1, 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Крім того, дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішені між батьками, іншими особами спору щодо її вихованні, місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. (стаття 171 СК України).

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 зазначено, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 вказано, що тлумачення частини 1 статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Аналізуючи матеріали справи, звертаю увагу на обставини при яких дитини почала жити з батьком, а саме відсутність домовленості між батьками.

Як вбачається з копії матеріалів кримінального провадження, батько вчиняв фізичне насильство щодо матері дитини. При цьому, в даний момент хлопчик знаходився поруч та міг бачити дані дії батька.

На мою думку, зазначені обставини не можуть свідчити про належне виконання батьком своїх батьківських обов`язків, адже виховання дитини має бути спрямоване саме на її гармонійний розвиток як особистості. В тому числі і щодо перебування в соціумі та налагодження міжособистісних відносин мирним, спокійним шляхом, з допомогою діалогу, а не фізичної сили.

Батьки, в першу чергу, мають власним прикладам формувати у дитини належну модель поведінки та займатися не тільки інтелектуальним, а і моральним, психологічним розвитком дитини.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що за період проживання дитини з батьком у ОСОБА_3 хоч і покращилося навчання, проте погіршилася поведінка, він став зухвало розмовляти з дорослими, переговорюватися, підвищувати голос. Разом з тим, вчитель хлопчика зауважила, що тато на зауваження не реагує.

Поведінка батька щодо небажання спробувати вирішити питання щодо місця проживання дитини та участі батьків у вихованні сина з допомогою медіатора, а також відмова від надання можливості психологу ПЦСС поспілкуватись з ОСОБА_3 без його присутності та присутності адвоката, свідчить про неспроможність ОСОБА_1 вирішувати конфлікти, небажання йти на компроміси в питаннях виховання сина, та як наслідок не дає можливості встановити психологічний стан ОСОБА_3 та його відношення до обох батьків, не перебувачи під їх впливом та не боючися їх осуду.

У свою чергу критично відношуся до консультативного висновку наданого психологом ОСОБА_12 , оскільки він зроблений на замовлення зацікавленої сторони - батька, за результатами однієї зустрічі, яка проходили під контролем ОСОБА_1 . При цьому даний висновок не містить опису деталей консультації, чи проходила дитина психологічні тести, які питання задавалися при спілкуванні.

У постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 487/2001/19-ц вказано, що закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися при вирішенні питань, які її безпосередньо стосуються. Разом з цим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Отже, вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності.

При наданні оцінки думці ОСОБА_3 щодо бажання проживати з батьком, звертаю увагу, що при розгляді справи судом першої інстанції питання задавалися в присутності батька. Тоді як з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 має безперечний авторитет у сина та вплив на нього. Батько налаштовує дитину проти матері, не дає їй бачитися з сином та приймати участь у його вихованні, приймати подарунки. Крім того, номер телефону матері в телефоні дитини заблокований, що підтвердив батько в судовому засіданні при розгляді справи апеляційним судом.

Враховуючи зазначені обставини, а також вік дитини, приходжу до висновку, що бажання ОСОБА_3 проживати з батьком не може мати пріоритетне значення при вирішенні спору, оскільки не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, в тому числі на спілкування з матір`ю.

У постанові від 12 січня 2022 року у справі № 663/724/19 Верховний Суд дійшов висновку, що суд першої інстанції, визначивши місця проживання дитини з батьком, необґрунтовано послався лише на їх тривале спільне проживання та висновок органу опіки і піклування, не врахувавши при цьому, що створювані батьком протягом тривалого часу перешкоди для матері у вихованні та спілкуванні із сином руйнують його зв`язки зі своєю сім`єю, до якої належить як батько, так і матір, а отже, в цьому випадку така поведінка батька суперечить сімейним цінностям та не відповідає якнайкращому забезпеченню інтересів малолітньої дитини, яка через свій ранній вік починає по іншому сприймати матір.

За вказаних обставин, взявши до уваги вік дитини, врахувавши висновок органу опіки та піклування, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, приходжу до висновку, що в найкращих інтересах ОСОБА_3 буде проживати разом з матір`ю - ОСОБА_2 .

Дослідивши позовні вимоги ОСОБА_1 звертаю увагу на наступне.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як передбачено частинами 1-3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1).

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, а також їх призначення.

Тлумачення приписів статті 179 СК України дає підстави зазначити, що аліменти - це кошти особливого призначення, їх належить використовувати для потреб дитини. На одержувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням необхідно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Одержання аліментів на дитину тим з батьків, з яким дитина не проживає, не відповідає її інтересам і не забезпечує розпорядження аліментами виключно за цільовим призначенням.

Дані висновки викладені в постанові Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі № 760/4661/20.

Вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання малолітнього сина, звертаю увагу на те, що при розгляді справи судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження доводи батька, що син з червня 2023 року проживав разом з ним, оскільки як зазначила мати, після того, як вона забрала заяву про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення відносно неї, він повернув дитину та все літо, аж до жовтня 2023 року син проживав разом з нею. Дана обставина підтверджується фотознімками наданими ОСОБА_2 при розгляді справи судом першої інстанції, а також не заперечувалася самим батьком дитини.

Тому приходжу до висновку, що в разі визначення місця проживання дитини з матір`ю - ОСОБА_2 , необхідно було б визначити часовий періоду на який ОСОБА_1 звільняється від сплати аліментів, тобто на момент проживання дитини з батьком, а саме з жовтня 2023 року по момент постановлення рішення - 24 жовтня 2024 року.

При цьому, враховуючи, що під час проживання дитини з батьком, мати надавала матеріальну допомогу на утримання ОСОБА_3 , що підтверджується копіями наданих суду квитанцій, та беручи до уваги визначення місця проживання з ОСОБА_2 , відсутні підстави для задоволення позову про стягнення аліментів.

На підставі всього наведеного вище вважаю, що Полтавський апеляційний суд мав апеляційну скаргу ОСОБА_2 -задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 червня 2024 року в часині відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини - скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 третя особа виконавчий комітет Київської районної в м. Полтаві ради як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 за місцем її проживання.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 25 червня 2024 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів та стягнення судового збору - змінити.

Обмежити тривалість звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів на ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуті рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 травня 2018 року в справі № 552/2601/18, часовим періодом з жовтня 2023 року по 24 жовтня 2024 року.

Зменшити розмір судових витрат стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 1073 грн. 60 коп. до 536 грн. 80 коп.

Апеляційну скаргу представника позивача (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 адвоката Шиян Валентини Олексіївни - залишити без задоволення.

Рішення суду в частині відмови від задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір сплачений останньою при подачі позову у розмірі 1073 грн. 60 коп. та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1610 грн. 40 коп.

Суддя О.В. Чумак