справа № 335/294/23-ц головуючий у суді І інстанції Соколов О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Стариченка Миколи Петровича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департамент патрульної поліції, про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року адвокат Стариченко Микола Петрович в інтересах ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департаменту патрульної поліції, про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду та просив суд:

стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 шляхом безспірного списання з рахунку, на якому обліковуються кошти державного бюджету на відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн; на відшкодування шкоди у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у розмірі 14 000,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09 липня 2022 року ОСОБА_1 рухався на автомобілі по проспекту Соборному у місті Запоріжжі та був зупинений працівниками патрульної поліції. До автомобіля підійшов поліцейський, який не представився. ОСОБА_1 передав йому паспорт та водійське посвідчення. Поліцейський попросив відкрити багажник та сам почав перебирати там речі. Після цього, у ході перевірки документів співробітникам поліції не сподобалось, що ОСОБА_1 прописаний у Донецькій області. ОСОБА_1 запитав чи може він дізнатись прізвище поліцейського, на це він відповів, що у нього немає посвідчення з собою. ОСОБА_1 відповів, що не наполягає на цьому, однак всі ж повинні працювати по закону. Це не сподобалось працівникам поліції та його схопили та поклали на землю. Потім почали бити по голові та вдягати кайданки. Коли вже ОСОБА_1 був у кайданках його продовжували бити головою об асфальт, а також руками та ногами по спині та ребрам. Потім відвели на узбіччя та витягли з сумки документи. Через деякий час посадили у машину і відвезли до відділу поліції, де він провів декілька годин.

За даним фактом працівниками поліції Благоторенком С.А. та Бойком О.О. було складено протокол серії АА №339308 за ст. 185 КУпАП та протокол серії АА №339309 за ст. 173 КУпАП.

Від незаконних дій працівників поліції ОСОБА_1 вимушений був провести 5 днів на стаціонарному лікуванні, продовжував лікуватись амбулаторно протягом декількох місяців.

Факт нанесення тілесних ушкоджень підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №9467 від 15 липня 2022 року, відповідно до якої ОСОБА_1 завдано перелом задньої стінки лівої гайморової пазухи, забій м`яких тканин обличчя, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забій правої половини грудної клітини.

За фактом нанесення працівниками поліції тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Державним бюро розслідувань розпочато кримінальне провадження за ч. 2 ст. 365 КК України. Досудове слідство наразі триває.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2022 року провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 173, 185 КУпАП, було закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Оскільки справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_4 закриті, на думку представника позивача це свідчить про незаконність адміністративного затримання, складання та направлення до суду матеріалів справ щодо позивача.

Вказав, ОСОБА_4 спричинено моральні страждання, які полягали у переживаннях щодо розголосу факту його затримання та можливого притягнення до адміністративної відповідальності. Позивач протягом усього часу розгляду справи в суді боявся громадського осуду, відчував сором перед близькими та знайомими. Крім цього, за час розгляду справи у суді позивач пережив значні хвилювання, його звичний ритм життя був порушений, кожного дня думав про наслідки застосування адміністративних стягнень, а також не міг усвідомити факт його притягнення до адміністративної відповідальності без будь-яких належних доказів по справі. Неправдиве обвинувачення позивача y вчиненні правопорушення негативно вплинуло на його стосунки з колегами по роботі, сусідами, знайомими, оскільки він отримував судові повістки, що викликало нездоровий інтерес до його особи, чим поставлено під сумнів його честь та гідність.

Також, позивач наголошує, що в момент отримання тілесних ушкоджень, він переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, образи, обурення, приниження гідності, тривоги, а також страху за своє здоров`я та життя. Розмір його страждань важко оцінити, проте, вважає, що має бути компенсовано емоційні страждання, які довелося перенести, а також витрати, пов`язані з відновленням психічного стану та стану його сім`ї, відпочинком від усього, що із ним сталося.

Поряд з цим, вказані обставини залишили негативні зміни в його житті, щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого повторення подій, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога та тілесні реакції при згадуванні, переживання психологічного дискомфорту, тимчасова відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати конфліктів, почуття образи, обурення, приниження гідності.

30 березня 2023 року на адресу суду від відповідача ДКСУ надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач не погоджується з вимогами позивача і доводами в частині стягнення з держави Україна шкоди, оскільки вважає такі вимоги незаконними та необґрунтованими.

11 квітня 2023 року на адресу суду від представника третьої особи надійшли пояснення, відповідно до змісту яких останній заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29 листопада 2023 року занесеною до протоколу судового засідання задоволено клопотання представника позивача від 09 серпня 2023 року про заміну відповідача, замінено первісного відповідача ДКСУ на належного відповідача Держава Україна в особі ДКСУ.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Стариченко Микола Петрович 19 червня 2024 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 березня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Підтримавши доводи позовної заяви, апелянт вважає, що суд першої інстанції неправомірно відхилив його посилання на поширення приписів ст. 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на правовідносини сторін з підстав, що Департамент патрульної поліції та його структурні підрозділи не відносяться до органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування.

Однак, підрозділи патрульної поліції так само як і органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність можуть притягати осіб до адміністративної відповідальності, здійснювати адміністративне затримання, застосовувати до порушників силу та спеціальні засоби, доставляти до відділків поліції.

Оскаржуване рішення ухвалено без врахування висновків Верховного суду у подібних правовідносинах, зокрема, постанов від 06 грудня 2023 року у справі №370/463/21, 02 грудня 2020 року у справі №640/16169/17, 16 лютого 2022 року у справі №522/10241/19.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Стариченка Миколи Петровича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департаменту патрульної поліції, про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалу про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги з додатками направлено до електронного кабінету Державної казначейської служби України та Департаменту патрульної поліції. За даними Звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду листи доставлено 02 вересня 2024 року, що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Відзиви на адресу апеляційного суду не надходили.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2024 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 09 липня 2022 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АА №339308 за ст. 185 КУпАП та протокол серії АА №3390309 за ст. 173 КУпАП.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2022 року у справі №335/4320/22 провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 173, 185 КУпАП, закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Також, позивач посилається, що працівники ДПП всупереч закону застосували до нього процесуальні обмеження та спеціальні засоби.

За фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Державним бюро розслідувань розпочато кримінальне провадження №0000091 за ч. 2 ст. 365 КК України, досудове розслідування якого триває.

Відповідно до заключення КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР від 09 липня 2022 року та Виписки із медичної картки амбулаторного хворого №9467 ОСОБА_1 завдано перелом задньої стінки лівої гайморової пазухи, забій м`яких тканин обличчя, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забій правої половини грудної клітини.

Згідно з довідкою від 13 січня 2021 року ОСОБА_1 працює у Представництві Норвезької ради у справах біженців в Україні на посаді керівника департаменту укриття, водопостачання та гігієни у м. Сєвєродонецьк з 13 січня 2021 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту завдання позивачу моральної шкоди, а також причинний зв`язок між діями ДПП, про які йдеться у позові та настанням шкоди.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з частиною першою статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу.

На підставі пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі №640/16169/17, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання щодо нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки постанові Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2022 року у справі №335/4320/22, якою провадження по адміністративній справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 173, 185 КУпАП, закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже у цій справі постанова Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 серпня 2022 року у справі №335/4320/22 має преюдиційне значення та встановлює факт протиправності дій посадової особи патрульної поліції, яка ініціювала та здійснювала вказане провадження щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ст. ст. 173, 185 КУпАП, що, у свою чергу, безумовно свідчить про наявність у нього душевних страждань внаслідок таких дій посадової особи державного органу, тобто наявність моральної шкоди, і є підставою для її відшкодування державою.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Суд враховує характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права. Зокрема, що відносно позивача мало місце неправомірне складення протоколу про адміністративне правопорушення та ініціювання здійснення адміністративного провадження саме з боку посадової особи державного органу. З дня складення протоколу про адміністративне правопорушення і до дня ухвалення судом рішення про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. ст. 173, 185 КУпАП пройшло 1 місяць і 20 днів (з 09 липня 2022 року по 29 серпня 2022 року). Все це призвело до відчуття несправедливості, викликаного неналежною поведінкою працівників поліції, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав, доведення своєї невинуватості, що, на думку суду, викликало у позивача відповідний психоемоційний дискомфорт та спричинило душевні переживання.

Крім того, за правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

В той же час, обставини нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 є предметом кримінального провадження №0000091 за ч. 2 ст. 365 КК України, а тому позивач не позбавлений права в межах цього провадження заявити цивільний позов. Оскільки, кримінальне провадження наразі не завершено, винуватість працівників поліції у нанесенні тілесних ушкоджень не встановлена у встановленому законом порядку, передчасно вважати, що позивачу завдано цими діями шкоду.

На підставі викладеного та з урахуванням вимог розумності та справедливості апеляційний суд вважає, що на користь позивача у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню грошова сума в розмірі 5 000,00 грн. Такий розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди апеляційний суд вважає співмірним з моральними стражданнями, які заподіяні позивачу.

Крім того, звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 , зокрема, просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 14 000,00 грн, понесену ним за надання професійної правничої допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

За змістом статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у передбачених цим законом випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Отже, встановивши факт понесення витрат у зв`язку із поданням юридичної допомоги, суд стягує витрати саме за час перебування під слідством і судом, що відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2022 року у справі №522/10241/19.

Визначені наведеним Законом суми, сплачені громадянином у зв`язку із наданням йому юридичної допомоги не є тотожними витратам на правничу допомогу, передбаченим статтею 137 ЦПК України, тому, у зазначеному випадку застосуванню підлягає спеціальна норма закону.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України.

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (постанова Верховного Суду від 09 листопада 2022 року у справі № 461/422/21.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18, вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Встановлено, що 14 липня 2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Стариченком М.П. укладено договір про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 3.1. Договору, розмір оплати праці адвоката за надані юридичні послуги, а також умови та порядок розрахунку визначаються за домовленістю сторін, про що складається додаткова угода, яка є невід`ємною частиною цього Договору.

У пункті 1 Додаткової угоди №1 від 14 липня 2022 року до Договору про надання правової допомоги від 14 липня 2022 року, сторони дійшли взаємної згоди, що представництво в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя інтересів позивача з розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 173, 185 КУпАП в інтересах ОСОБА_1 клієнт сплачує адвокату гонорар у сумі 8 000,00 грн, що включає консультації клієнта, підготовку 2 клопотань про закриття справи про адміністративне правопорушення.

За п. 2 Додаткової угоди, участь у судовому засіданні - 3 000,00 грн.

Відповідно до Акту виконаних робіт від 29 серпня 2022 року адвокатом надано ОСОБА_1 правову допомогу на суму 14 000,00 грн, з яких: представництво в Орджонікідзевському районному суді м. Запоріжжя інтересів позивача з розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 173, 185 КУпАП в інтересах ОСОБА_1 клієнт сплачує адвокату гонорар у сумі 8 000,00 грн, що включає консультації клієнта, підготовку 2 клопотань про закриття справи про адміністративне правопорушення - 8 000,00 грн; участь у двох судових засіданнях - 6 000,00 грн.

29 серпня 2022 року позивач сплатив адвокату 14 000,00 грн за представництво в суді (підготовка клопотань, консультації, участь у 2-х судових засіданнях), що підтверджено розрахунковою квитанцією серії СЖТІ №898306.

Таким чином, позивачем належними доказами доведено понесені ним витрати на правову допомогу під час розгляду справи про адміністративне правопорушення №335/4320/22, тому вимога про відшкодування майнової шкоди в сумі 14 000,00 грн підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За встановлених вище обставин, колегія апеляційного суду вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження в ході судового розгляду, адже рішення суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, не ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову на суму 19 000,00 грн.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з: нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання цього позову до суду, його позов до задоволений частково, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору у цій справі віднести на рахунок держави.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Встановлено, що у пункті 1 Додаткової угоди №2 від 14 жовтня 2022 року до Договору про надання правової допомоги від 14 липня 2022 року, сторони дійшли взаємної згоди, що за підготовку позовної заяви до суду в інтересах ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду клієнт сплачує адвокату наперед гонорар у сумі 6 000,00 грн.

Відповідно до Акту виконаних робіт від 05 січня 2023 року адвокатом надано ОСОБА_1 правову допомогу на суму 6 000,00 грн, з яких: підготовка позовної заяви до суду в інтересах ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду клієнт сплачує адвокату наперед гонорар у сумі 6 000,00 грн.

Водночас, представник відповідача у поданому до суду першої інстанції відзиві заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу на користь позивача, оскільки витрати на професійну правничу допомогу позивачем не обґрунтовані та не доведені, тому відсутні підстави для їх стягнення.

Згідно з пунктами 2 ,4 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, а також дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На необхідність врахування розумності розміру відшкодування судових витрат вказано у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії", у якому зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

Про пропорційність і співмірність витрат йдеться і у Постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі №922/2685/19, відповідно до висновку якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Посилання представника відповідача на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які документи подані безпосередньо адвокатом оцінюються судом критично, оскільки оплата наданої правничої допомоги підтверджена копією розрахункової квитанції №898305 від 05 січня 2023 року на суму 6 000,00 грн.

Таким чином, ураховуючи принцип пропорційності задоволених вимог при покладенні на сторін судових витрат та зважаючи на те, що задоволено позовних вимог заявлених ОСОБА_1 на 29,68%, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають пропорційному відшкодуванню у розмірі 1 781,25 грн.

Вищевказані витрати суд вважає співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, такими, що відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Стариченка Миколи Петровича - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Департаменту патрульної поліції, про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) у рахунок відшкодування моральної та майнової шкоди 19 000 (дев`ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок Держави.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу (правову) допомогу у суді першої інстанції в сумі 1 781 (одна тисяча сімсот вісімдесят одна) гривня 25 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова