Справа № 562/2582/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" січня 2024 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області в складі:

головуючого судді Саган Л.В.

за участю секретаря судового засідання Аврамчук Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Здолбунові цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення компенсаційних платежів, -

в с т а н о в и в :

Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачів компенсаційних платежів. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2010 року в справі № 2-1697/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість за кредитним договором №Ф1-08/55097-26 від 20 лютого 2008 року в розмірі 651052 (Шістсот п`ятдесят одна тисяча п`ятдесят дві) грн. 55 коп. та понесені судові витрати. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2020 року в справі № 2-1697/10 замінено стягувача ПАТ "Банк Фінанси та Кредит" на правонаступника - Державну іпотечну установу у виконавчому провадженні. На момент звернення Державною іпотечною установою з заявою про заміну сторони виконавчого провадження у Здолбунівському районному відділі ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 27 листопада 2015 року було відкрито виконавче провадження № 49625451 на підставі виконавчого листа № 2-1697/10, виданого 15 листопада 2010 року Здолбунівським районним судом Рівненської області, про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованості за кредитним договором №Ф1-08/55097-26 від 20 лютого 2008 року в розмірі 651052,55 грн., державного мита в сумі 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Заборгованість боржниками не сплачена. У зв`язку з неналежним виконанням рішення суду про стягнення грошових коштів, позивач просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 482277 грн. 15 коп., з яких: 383618 грн. 34 коп. - інфляційні втрати на суму боргу, 98658 грн. 81 коп. - три відсотки річних, нараховані на суму заборгованості відповідно до ст.625 ЦК України.

Представник Державної іпотечної установи Тодосієнко В.М. подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглянути справу за відсутності представника позивача та задовольнити позов.

Представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Нікольченко Б.Б. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та без участі відповідачів. У письмових поясненнях позовні вимоги визнає частково. Зазначає, що позивачем проведено розрахунок компенсаційних платежів з порушенням вимог закону, оскільки передбачені ч.2 ст.625 ЦК України три проценти нараховуються на суму боргу на рік, тобто 0,25 % на місяць, а не 3% як зазначено у наданому позивачем розрахунку. Крім того, за позовними вимогами, які виникли з 17 вересня 2015 року до 30 серпня 2021 року минуло понад три роки. Вважає, що з урахуванням спливу позовної давності, три проценти річних та інфляційні втрати можуть бути нараховані за період з 01 серпня 2018 року до 01 серпня 2021 року та станом на 01 серпня 2021 року загальна сума трьох процентів річних складає 50116 грн. 93 коп., а розмір інфляційних втрат складає 129057 грн. 59 коп. Просить суд застосувати позовну давність.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Здолбунівського районного суду від 15 жовтня 2010 року в справі № 2-1697/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ "Банк Фінанси та Кредит" заборгованість за кредитним договором №Ф1-08/55097-26 від 20 лютого 2008 року в розмірі 651052,55 грн., державне мито в сумі 1700 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2020 року замінено вибулого стягувача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на правонаступника -Державну іпотечну установу щодо виконання рішення у справі № 2-1697/10 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до відповідачів, якими є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором №Ф1-08/55097-26 від 20 лютого 2008 року.

У матеріалах справи відсутні і під час розгляду справи сторонами не надано будь-яких доказів виконання вищезазначеного рішення суду відповідачами.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Положеннями ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч.1 ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц (провадження №14-254цс19) за змістом ст.625 ЦК України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідачі належним чином не виконували своїх зобов`язань за кредитним договором. Рішенням Здолбунівського районного суду від 15 жовтня 2010 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальника та поручителя перед позивачем за його порушення.

Заперечення представника відповідачів ОСОБА_3 про пропуск позивачем строку позовної давності суд відхиляє з наступних підстав.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Рішення суду не є підставою для виникнення нового грошового зобов`язання у спірних правовідносинах, а лише підтверджує факт порушення відповідачами грошового зобов`язання, яке виникло до ухвалення судового рішення на підставі договору. Зазначене рішення суду не трансформує та не припиняє грошове зобов`язання.

У розумінні наведених приписів, позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Внаслідок невиконання боржниками грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, отже, право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц.

Тобто, з огляду на викладене, можна дійти висновку, що позивач має право на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за три роки, які передували моменту звернення з позовною заявою до суду.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду) від 26 жовтня 2018 року у справі N 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26 квітня 2017 року у справі N 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3 % річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі N 910/16945/14, від 27 квітня 2018 року у справі N 908/1394/17, від 21 листопада 2018 року у справі N 642/493/17-ц.

Таким чином, оскільки відповідачі на момент звернення позивача до суду з даним позовом не виконали у повному обсязі грошове зобов`язання про повернення коштів, то позивач має право на стягнення як 3% річних, так і втрат від інфляції грошової одиниці. Суд приймає поданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, що проведений відповідно до вимог законодавства.

З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 7234 (Сім тисяч двісті тридцять чотири) грн. 16 коп.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 263-265 ЦПК України та на підставі ст.ст.526, 599, 611, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позовну заяву Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення компенсаційних платежів - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Державної іпотечної установи () 482277 (Чотириста вісімдесят дві тисячі двісті сімдесят сім) грн. 15 коп., з яких: 383618 грн. 34 коп. - інфляційні втрати на суму боргу, 98658 грн. 81 коп. - три відсотки річних, нарахованих на суму заборгованості.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Державної іпотечної установи (код ) 7234 (Сім тисяч двісті тридцять чотири) грн. 16 коп. витрат по оплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач Державна іпотечна установа, місцезнаходження: 01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, 34, .

Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 22 січня 2024 року.

С у д д я