КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 754/5817/24

25 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Борисової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року, постановлену під головуванням судді О. Грегуль, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного відділу ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ м.Київ, третя особа: ОСОБА_2 про закриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 19.10.2021 року, скасування постанови про заборону користування вогнепальною зброєю, скасування постанови прозаборону керування транспортним засобами та інших постанов в межах виконавчого провадження НОМЕР_3 від 19.10.2021, які обмежують права ОСОБА_1 , звільнення від сплати неправильно нарахованої заборгованості виконавчого провадження НОМЕР_3 від 19.10.2021 року,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до Печерського районного відділу ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ м.Київ, третя особа: ОСОБА_2 про закриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 19.10.2021 року, скасування постанови про заборону користування вогнепальною зброєю, скасування постанови про заборону керування транспортним засобами та інших постанов в межах виконавчого провадження НОМЕР_3 від 19.10.2021, які обмежують права ОСОБА_1 , звільнення від сплати неправильно нарахованої заборгованості виконавчого провадження НОМЕР_3 від 19.10.2021 року.

У вказаному позові просив суд закрити виконавче провадження № НОМЕР_2 від 19 жовтня 2021 року на підставі передачі ним у власність сина ОСОБА_3 2007 року народження двокімнатної квартири на АДРЕСА_1 за договором відповідно до ст. 190 СК України.

Скасувати постанови про заборону йому користуватися вогнепальною зброєю та постанову про заборону керування транспортними засобами та скасувати інші постанови в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 19 жовтня 2021 року, які обмежують його права.

Звільнити його від сплати неправильно нарахованої заборгованості виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 19 жовтня 2021 року в порядку ст. 197 СК України, через військовий стан і складні умови служби в Збройних Силах України на фронті.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року справу № 754/5817/24 за позовом (номер провадження 2/754/3438/24) ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса листування: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) передано за підсудністю Дарницькому районному суду м. Києва.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 07 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що оскаржувану ухвала Деснянського районного суду м.Києва винесена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає що, скориставшись правом, передбаченим п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України, в якому зазначається, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, він частково відмовляється від позовних вимог, а саме: від вимоги про закриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 на підставі ст. 190 СК України.

Вважає, що оскільки ним подано заяву про часткову відмову від позовних вимог, а саме: про відмову від вимоги про закриття виконавчого провадження № НОМЕР_2, то розгляд його позову, на його думку, повинен відбуватися саме в Деснянському районному суді м.Києва за місцем подачі проти нього позову про стягнення аліментів.

Відповідно до ст.28 ЦПК України позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплати додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання позивача (позивачем по сплаті про стягнення аліментів була ОСОБА_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_4 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про передачу справи за підсудністю на розгляд до іншого суду, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, у квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до Печерського районного відділу ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ м.Київ, третя особа: ОСОБА_2 та просив суд закрити виконавче провадження № НОМЕР_2 від 19 жовтня 2021 року на підставі передачі ним у власність сина ОСОБА_3 2007 року народження двокімнатної квартири на АДРЕСА_1 за договором відповідно до ст. 190 СК України. Скасувати постанови про заборону йому користуватися вогнепальною зброєю, та постанову про заборону керування транспортними засобами та скасувати інші постанови в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 19 жовтня 2021 року, які обмежують його права. Звільнити його від сплати неправильно нарахованої заборгованості виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 19 жовтня 2021 року в порядку ст. 197 СК України, через військовий стан і складні умови служби в Збройних Силах України на фронті.

Постановляючи ухвалу про передачу даної справи за позовом ОСОБА_1 на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем з власної ініціативи в позові об`єднаю вимоги, які розглядаються в порядку позовного провадження, а інші в порядку судового контролю за виконання судових рішень і в той же час пред`явлено вимоги з приводу нерухомого майна та пов`язані з нерухомим майном, місцем знаходження якого є не Деснянський район м. Києва, а Дарницький район м.Києва, а саме: квартири АДРЕСА_5 .

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що суд буде вважатися встановленим законом лише за умови, що він утворений безпосередньо на підставі закону, діє в межах своєї предметної, функціональної та територіальної юрисдикції й у законному складі суду.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (пункт 1 частини першої статті 31 ЦПК України).

Статтями 27, 28, 30 ЦПК України врегульовано питання загальної територіальної підсудності за місцем проживання (місцезнаходженням) відповідача, підсудності справ за вибором позивача та виключної підсудності.

За загальним правилом територіальної підсудності, яке закріплене в ч.ч.1, 2 ст. 27 ЦПК України передбачено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Згідно частини 1 статті 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно частини першої статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 640/16548/16-ц Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 зазначила, що за визначенням, що дає Академічний тлумачний словник української мови, словосполука «з приводу» означає «у зв`язку з чим-небудь», тому словосполучення «з приводу нерухомого майна» треба розуміти як будь-який спір у зв`язку з нерухомим майно або певними діями, пов`язаними з цим майном.

Аналізуючи логічну послідовність зміни формулювання положень процесуального законодавства щодо правил розгляду позовів за виключною підсудністю, убачається її спрямованість на визначення виключної підсудності в цілому для всіх спорів, які виникають у межах відповідних правовідносин у зв`язку з нерухомим майном, безвідносно до предмета конкретного спору.

Отже, слід дійти висновку, що виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Велика Палата Верховного Суду вважала, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України (аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 30 ЦПК України) необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Отже, позови що виникають з приводу нерухомого майна - це позови пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому усі позови, у спорах, які є наслідком правовідносин пов`язаних з обігом нерухомого майна повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до Печерського районного відділу ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ м.Київ, третя особа: ОСОБА_2 про закриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 19.10.2021 року, скасування постанови про заборону користування вогнепальною зброєю, скасування постанови про керування транспортними засобами та інших постанов в межах виконавчого провадження НОМЕР_3 від 19.10.2021 року , які обмежують права ОСОБА_1 , звільнення його від сплати неправильно нарахованої заборгованості виконавчого провадження НОМЕР_3 від 19.10.2021 року.

В якому просив суд закрити виконавче провадження № НОМЕР_2 від 19 жовтня 2021 року на підставі передачі у власність сина ОСОБА_3 2007 року народження двокімнатної квартири АДРЕСА_5 за договором відповідно до ст. 190 СК України.

Скасувати постанови про заборону користуватися вогнепальною зброєю, та постанову про заборону керування транспортними засобами та скасувати інші постанови в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 19 жовтня 2021 року, які обмежують його права.

Звільнити його від сплати неправильно нарахованої заборгованості у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 від 19 жовтня 2021 року в порядку ст. 197 СК України, через військовий стан і складні умови служби в Збройних Силах України на фронті.

Проаналізувавши вимоги заявлені ОСОБА_3 та доводи викладені у позові, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку що, даний спір стосується оскарження незаконних, на думку позивача, дій державного виконавця печерського районного відділу ДВС у м. Києві в рамках виконавчого провадження НОМЕР_3 від 19.10.2021 року, а його посилання на передання у власність сина- ОСОБА_3 , 2007 року народження, двокімнатної квартири АДРЕСА_5 за договором відповідно до ст. 190 СК України є лише вказаною позивачем підставою для закриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 19 жовтня 2021 року, що на думку останнього не було враховано державним виконавцем.

Як вбачається із поданого позову квартира АДРЕСА_5 була власністю тітки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 . Після її смерті ОСОБА_3 , подавши заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М. 10 квітня 2018 року, відмовився від спадщини після померлої ОСОБА_4 на користь сина ОСОБА_3 .

Доказів про наявність між сторонами у даній справі спору щодо вказаного нерухомого майна- квартири на АДРЕСА_1 матеріали справи не містять.

Отже, даний спір не стосується нерухомого майна та не є таким, що безпосередньо чи опосередковано пов`язаний з нерухомим майном, тому підстав для застосування у даному випадку правил виключної підсудності для даного спору немає.

З огляду на викладене колегія суддів вважає що, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції в повній мірі не проаналізував подану ОСОБА_3 позовну заяву, не встановив характер спірних правовідносин та дійшов помилкового висновку про передання справи за правилами виключної підсудності до Дарницького районного суду міста Києва.

Згідно з ч.6 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що, відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України, є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 379, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 рокускасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Печерського районного відділу ДВС у місті Києві ЦМУ МЮ м.Київ, третя особа: ОСОБА_2 про закриття виконавчого провадження № НОМЕР_2 від 19.10.2021 року, скасування постанови про заборону користування вогнепальною зброєю, скасування постанови про заборону керування транспортним засобами та інших постанов в межах виконавчого провадження НОМЕР_3 від 19.10.2021, які обмежують права ОСОБА_1 , звільнення від сплати неправильно нарахованої заборгованості виконавчого провадження НОМЕР_3 від 19.10.2021 року направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий: Судді: