Провадження № 2-н/727/3347/24
У Х В А Л А

Іменем України

28 жовтня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Гавалешко П.С., розглянувши заяву Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» про видачу судового наказу відносно ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» звернулося до суду із вказаною заявою, в якій просило видати судовий наказ про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Перевіривши заяву та додані до неї матеріали, встановлено таке.

У поданій заяві заявник посилався на те, що боржник проживає за адресою: АДРЕСА_1 та не сплачує належним чином плату за наданні послуги.

Згідно вимог ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з інформацією Адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Чернівецькій області місце проживання боржника: ОСОБА_1 на даний час згідно наданих відомостей, значиться за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

За змістом ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, у разі якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до вимог ч.2 ст.167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно ст.1, 20 Закону України, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Разом з тим, як було встановлено судом, що ОСОБА_1 на даний час згідно наданих відомостей, значаться за адресою АДРЕСА_2 , належних доказів фактичного проживання останньої за вказаною адресою із зазначенням періоду такого проживання до матеріалів заяви долучено не було, а також не надано доказів, що вказане приміщення на даний час перебуває у його власності, а отже суду не надано доказів, що ОСОБА_1 є споживачами комунальних послуг, наданих по даному житлу.

Крім того, суд враховує положення ст.322 ЦК України, відповідно до яких власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проте, всупереч вимогам наведеної статті суду не було надано належних та допустимих доказів по справі на підтвердження права власності на даний час за ОСОБА_1 на житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, вважаю, що у видачі судового наказу стосовно ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 27, 162, 165, 167 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Міського комунального підприємства «Чернівцітеплокомуненерго» відносно ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Ухвала може бути оскаржена до Чернівецького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя П.С. Гавалешко