ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 161/13135/14-ц

провадження № 61-13697св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану представником ОСОБА_2 , на повторне заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року у складі судді Крупінської С. С. та постанову Волинського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Здрилюк О. І., Бовчалюк З. А., Карпук А. К.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2014 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

У жовтні 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» подало до суду заяву про уточнення позовних вимог, у якій просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором про іпотечний кредит від 05 березня 2008 року

№ VOY0GI та додатковою угодою від 06 серпня 2008 року до цього договору в розмірі 87 083,52 дол. США, що за курсом Національного банку України становило 978 818,73 грн.

Позовну заяву з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог мотивовано тим, що 05 березня 2008 року між банком і ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № VOY0GI, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 335 000,00 грн зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення до 05 березня 2018 року.

06 серпня 2008 року між банком і ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 05 березня 2008 року № VOY0GI, відповідно до умов якої змінено валюту кредитування з гривні на долар США, розмір кредиту після проведеної конвертації склав 70 935,77 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Визначено порядок щомісячного погашення кредиту.

Позивач вказував, що позичальниця взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 22 квітня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 87 083,52 дол. США, з яких: 55 754,41 дол. США - заборгованість за кредитом; 14 635,21 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 927,93 дол. США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 9 597,95 дол. США - пеня; 22,24 дол. США - штраф (фіксована частина); 4 145,78 дол. США - штраф (процентна складова), яку позивач просив стягнути з відповідачки та відшкодувати судові витрати.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня

2014 року позовну вимогу АТ КБ «ПриватБанк» про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 залишено без розгляду.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від

24 жовтня 2014 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05 березня 2008 року № VOY0G в розмірі 87 083,52 дол. США, що згідно з курсом Національного банку України становить 978 818,73 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня

2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2014 року задоволено та скасовано заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 жовтня 2014 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Повторним заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року позовні вимоги банку задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 05 березня 2008 року № VOY0GI в розмірі 74 557,63 дол. США, що згідно з курсом Національного банку України станом на

06 квітня 2023 року становило 2 726 572,53 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив про неналежне виконання відповідачкою взятих на себе зобов?язань за кредитним договором. Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 55 754,41 дол. США

і відсотками за користування кредитом в сумі 14 635,21 дол. США, зазначений

в позовній заяві, суд вважав обґрунтованим позивачем та не спростованим відповідачкою. Також суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки штрафу в розмірі 4 168,02 дол. США.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за комісією за користування кредитом в розмірі 2 927,93 дол. США, суд першої інстанції керувався тим, що встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним.

Відмовляючи в задоволені позову в частині стягнення пені в розмірі

9 597,95 дол. США, суд першої інстанції зауважив, що одночасне стягнення штрафу і пені є застосуванням подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, що заборонено законом.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня

2023 року заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня

2023 року залишено без задоволення.

Постановою Волинського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , залишено без задоволення.

Повторне заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився

з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

13 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій з урахуванням уточненої редакції просить скасувати повторне заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди залишили поза увагою те, що позивач при розгляді справи в недопустимий позапроцесуальний спосіб змінив одночасно предмет і підстави первинно поданого позову, що не передбачено ЦПК України. Суди попередніх інстанцій при ухвалені рішень не взяли до уваги той факт, що банк надав недостовірні розрахунки реально існуючої

у відповідачки перед позивачем заборгованості. АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження заборгованості за кредитним договором не надало належних доказів (первинних документів), які можуть підтверджувати факт її існування. Наданий позивачем самостійно складений розрахунок заборгованості не може бути належним доказом існування заборгованості, оскільки такий розрахунок не підтверджується іншими доказами. Вказує, що відповідачка періодично вносила кошти на погашення заборгованості, що підтверджується квитанціями, долученими до матеріалів справи, які суди не врахували.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17, від 21 вересня

2023 року у справі № 204/2178/18, від 21 червня 2023 року у справі

№ 336/2426/20, від 25 серпня 2022 року у справі № 757/31785/19-ц, від

10 травня 2022 року у справі № 752/21028/15-ц, від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від

17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, а також, що судове рішення ухвалено з порушенням пунктів 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Доводи інших учасників справи

27 листопада 2023 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Колодочка П. О. подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а повторне заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року - без змін.

Відзив мотивовано тим, що суди першої і апеляційної інстанцій обґрунтовано визнали факти неналежного виконання ОСОБА_1 грошових зобов?язань доведеними та такими, що порушують умови кредитного договору і правила статей 526, 530, частину першу статті 1054 ЦК України. Розмір заборгованості за тілом кредиту в розмірі 55 754,41 дол. США і відсотками за користування кредитом в розмірі 14 635,21 дол. США, викладений в позовній заяві, суд першої інстанції та апеляційний суд підставно вважали обґрунтованим позивачем та не спростованим відповідачкою. Надані представником відповідачки копії квитанцій не є належними доказами. Сторона відповідача оригіналів вказаних квитанцій суду не надала. Вказує, що позивачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про уточнення позовних вимог, якою змінено лише предмет позову, підстава позову залишилась незмінною - несплата відповідачкою коштів за кредитним договором. Суди попередніх інстанцій надали належну оцінку доказам, наявним в матеріалах справи.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 вересня 2023 року касаційну скаргу передано судді-доповідачу

Русинчуку М. М.

Ухвалою Верховного Суду від 06 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Луцького міськрайонного суду Волинської області.

17 листопада 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2024 року зупинено виконання повторного заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Згідно з протоколами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 квітня 2024 року касаційну скаргу і матеріали справи

№ 161/13135/14-ц передано судді-доповідачу Коротуну В. М.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Повторне заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року та постанова Волинського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року в частині відмови в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафів та пені не оскаржуються, а тому відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України судом касаційної інстанції не переглядаються.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені

у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи

05 березня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № VOY0GI, за умовами якого ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 335 000,00 грн зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення до 05 березня 2018 року.

Згідно із заявою ОСОБА_1 від 01 липня 2008 року між сторонами 06 серпня 2008 року укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від

05 березня 2008 року № VOY0GI, відповідно до умов якої змінено валюту кредитування з гривні на долар США, розмір кредиту після проведеної конвертації склав 70 935,77 дол. США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Визначено порядок щомісячного погашення кредиту.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою по рахунку відповідачка узятих на себе зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку із чим станом на 22 квітня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 87 083,52 дол. США, з яких:

55 754,41 дол. США - заборгованість за кредитом; 14 635,21 дол. США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 2 927,93 дол. США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 9 597,95 дол. США - пеня; 22,24 дол. США - штраф (фіксована частина); 4 145,78 дол. США - штраф (процентна складова).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зазначив про неналежне виконання відповідачкою взятих на себе зобов?язань за кредитним договором. Розмір заборгованості за тілом кредиту в сумі 55 754,41 дол. США і відсотками за користування кредитом в сумі

14 635,21 дол. США, викладений в позовній заяві, суд вважав обґрунтованим позивачем та не спростованим відповідачкою. також суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки штрафу в розмірі

4 168,02 дол. США.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

За правилом частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором,

а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, врахувавши мету правочину, відносини між сторонами, їх поведінку та обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, установив, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала зобов`язань за кредитним договором від 05 березня 2008 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача станом на 22 квітня 2014 року у розмірі 74 557,63 дол. США та складається із: 55 754,41 дол. США - тіло кредиту; 14 635,21 дол. США - проценти за користування кредитом; 4 168,02 дол. США - штрафів, що за курсом Національного банку України станом на час ухвалення рішення становило 2 726 572,53 грн.

Аргументів щодо незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями в частині визначення суми заборгованості еквівелентної національній грошовій одиниці України гривні, у касаційній скарзі не наведено.

Суди встановили, що надані позивачем докази у їх сукупності підтверджують факт виникнення кредитних зобов`язань у ОСОБА_1 за кредитним договором від 05 березня 2008 року, наявність у неї заборгованості у розмірі 74 557,63 дол. США, а тому доводи касаційної скарги про те, що банк надав недостовірні розрахунки реально існуючої у відповідачки перед позивачем заборгованості, не надав на підтвердження заборгованості належних доказів (первинних документів), які можуть підтверджувати факт її існування, а наданий позивачем самостійно складений розрахунок заборгованості не може бути належним доказом існування заборгованості, оскільки такий розрахунок не підтверджується іншими доказами, є безпідставними та на правильність висновків судів не впливають.

Також безпідставними є аргументи касаційної скарги про те, що суди не дослідили і не надали оцінки квитанціям, згідно з якими відповідачка здійснювала погашення заборгованості, оскільки зі змісту оскаржуваної постанови апеляційного суду вбачається, що апеляційний суд такий доказ не взяв до уваги з тих підстав, що ці квитанції не підтверджують сплату коштів саме за спірним кредитним договором.

Тобто апеляційний суд дослідив надані стороною відповідача копії квитанцій, та надав їм оцінку.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм процесуального права

у зв`язку із одночасною зміною позивачем предмета і підстав первинного позову касаційний суд відхиляє з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦПК України (тут і далі в редакції, чинній на час подання заяви про уточнення позовних вимог) особа, яка бере участь

у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно з частиною другою статті 31 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред`явити зустрічний позов.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження

№ 61-9545сво21) зазначено, що «позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи

з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України».

Звертаючись до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на майно та виселення, АТ КБ «ПриватБанк» як підставу позову вказувало наявність заборгованості за кредитним договором, що утворилась через несплату

ОСОБА_1 коштів.

До початку розгляду судом справи по суті позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, якою змінив лише предмет позову «звернення стягнення на майно» на «стягнення заборгованості за кредитним договором», при цьому підстава позову залишилась первинна - наявність заборгованості за кредитним договором у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 коштів.

За таких обставин суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно вважав, що підстав для повернення вказаної заяви немає, оскільки її подано з дотриманням норм ЦПК України.

Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених

у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судами першої і апеляційної інстанцій у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах, зазначених заявником у касаційній скарзі.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої і апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє

в межах доводів та вимог касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а повторного заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року та постанови Волинського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року в частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення тіла кредиту, відсотків та

штрафів - без змін, оскільки підстав для їх скасування в цій частині немає.

З огляду на те, що Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, розподіл судових витрат, понесених заявником, відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , підписану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Повторне заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 14 серпня 2023 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення тіла кредиту, відсотків та штрафів залишити без змін.

Поновити виконання повторного заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 квітня 2023 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська