Провадження № 4-с/752/22/24
У Х В А Л А

Іменем України

01 січня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря Ахмеяна Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Омельченка Івана Володимировича на дії державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевського Олександра Олександровича, боржник: ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в:

14.07.2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Омельченко І.В. звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Скаргу мотивував тим, що 18.12.2018 року Голосіївським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 1-32/12 з примусового виконання вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 03.11.2014 року про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно в погашення моральної шкоди грошові кошти на її користь у розмірі 300 000,00 грн.

23.01.2019 року вказаний виконавчий лист було пред`явлено до виконання до Печерського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

21.05.2019 року державним виконавцем Валевським О.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Однак, керуючись пунктом 2 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", постановою від 03.03.2020 виконавцем було ініційовано повернення виконавчого документа в зв`язку з тим, що відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, та відсутній РНОКПП боржника.

Зазначає, що виконавець не використав всі можливі та необхідні заходи для належного примусового виконання рішення суду, які передбачені чинним законодавством.

Вважає, що дії державного виконавця щодо винесення вказаного повідомлення є неправомірними і такими, що суперечать положенням Закону України "Про виконавче провадження", а тому просив задовольнити її скаргу.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. відкрито провадження у справі та витребувано у державного виконавця Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Валевського О.О. належним чином завірену копію матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Печерський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) участі свого представника у судовому засіданні не забезпечив, про причини неявки не повідомив, витребуваних ухвалою суду пояснень і доказів до суду не направив і причин їх не надання на вимоги в ухвалі суду не повідомив.

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів.

У порядку ч. 2 ст. 274 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 03.03.2020 року державним виконавцем Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевським О.О., керуючись п. 2 частини першої ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про повернення стягувачу ОСОБА_1 виконавчий лист № 1-32/12 від 18.12.2018 року з примусового виконання вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 03.11.2014 року за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 28, п. п. 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 3, 4 ст. 358 КК України, яким з ОСОБА_2 на її користь в погашення моральної шкоди стягнуто 300 000,00 грн, з посиланням на те, що згідно відповіді ДФС на запит державного виконавця про реєстраційні номери облікових карток платинків податків - неможливо однозначно ідинтифікувати фізичну особу; майна, на яке можливо звернути стягнення у боржника не виявлено (а.с. 8).

Згідно зі ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України та ч. 1 ст. 302 ЦК України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом.

Офіційне тлумачення вказаного положення Конституції України міститься в Рішенні Конституційного Суду України від 20.01.2012 року № 2-рп/2012, відповідно до п. 1 якого збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя, таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у Законі України "Про виконавче провадження", що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 статті 13 Закону №1404-VIII та пункту 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за №489/20802, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 п.1, 2, 3 і 5 ч.2, п.3, 14, 19 і 22 ч.3, ч.4 ст. 18 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Гарантії прав учасників виконавчого провадження є невід`ємними від юридичних гарантій законності, під якими розуміють передбачені законом спеціальні засоби впровадження охорони та, у разі порушення, відновлення законності.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною 1 ст.74 Закону Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Примусове виконання (застосування заходів примусового виконання рішення) - це вжиття державним виконавцем заходів щодо реалізації судового рішення способами, які визначено законом, із покладанням на боржника виконавчого збору та інших витрат, пов`язаних із виконанням.

Виконавець організовує розшук боржника-юридичної особи та його майна боржника шляхом подання запитів до відповідних державних органів, шляхом проведення безпосередньої перевірки інформації про майно чи доходи боржника в базах даних і державних реєстрах та шляхом перевірки майнового стану боржника за його місцезнаходженням (місцем проживання/перебування, ч.2 ст.36 Закону України "Про виконавче провадження").

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України "Про виконавче провадження". Цим Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Належним доказом вжиття усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду, що свідчить про повноту виконавчих дії, є повне виконання рішення суду (Постанова Верховного Суду від 20.01.2021 у справі №619/562/18).

Отже, здійснення державним виконавцем комплексу дій, які визначені законом, будуть вважатися належними у разі вжиття останнім усіх необхідних (можливих) заходів у їх передбаченій нормативно-правовим актом певній послідовності для повного виконання виконавчого документу у встановлені законом строки, з дотриманням прав учасників виконавчого провадження - стягувача та боржника.

Згідно з п.9.13 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов`язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов`язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Зі змісту постанови Відділу ДВС від 03.03.2020 вбачається, що підставою для повернення виконавчого документа є наявність п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", а саме майно, на яке можливо звернути стягнення у боржника, не виявлено та, у зв`язку з відсутністю коду ІПН, ідентифікувати боржника і направити запити до ДФСУ,ПФУ не має можливості.

Однак з таким висновком суд не погоджується.

Так, у разі не зазначення індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) у рішенні суду, судовому наказі, згідно із п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника.

Матеріали справи не містять доказів вчинення виконавцем усіх заходів з примусового виконання рішення, визначених ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" щодо розшуку майна боржника, на яке можна звернути стягнення у рахунок погашення боргу, що вказує на відсутність підстав для висновку про його відсутність та для посилання на неможливість виконання судового рішення, оскільки відсутність майна у боржника належним чином не підтверджена, а наявність майна в останнього належним чином не перевірена.

Не вчинення таких дій є підставою для визнання постанови Відділу ДВС від 03.03.2020 про повернення виконавчого документу, винесеної у виконавчому провадженні №58222968, неправомірною та для її скасування.

На підставі викладеного, ст. ст. 4, 18 Законом України "Про виконавче провадження", керуючись ст. ст. 13, 447-451 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Омельченка Івана Володимировича на дії державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевського Олександра Олександровича, боржник: ОСОБА_2 , задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевського Олександра Олександровича щодо винесення постанови від 30.03.2020 року про повернення виконавчого документу стягувачу.

Скасувати постанову державного виконавця Печерського районного відділу Державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Валевського Олександра Олександровича від 30.03.2020 року про повернення виконавчого листа № 1-32/12, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 18.12.2018 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

Суддя К.Г. Плахотнюк