ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 672/219/23

Провадження № 22-ц/4820/1801/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Городоцької міської ради Хмельницького району Хмельницької області, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 11 липня 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Городоцької міської ради Хмельницького району Хмельницької області (далі Рада), ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

ОСОБА_1 зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 0,0033 га (кадастровий номер :04:003:0290) та земельної ділянки площею 0,0028 га (кадастровий номер :04:003:0340), які розташовані по АДРЕСА_1 . На цих земельних ділянках збудовано два гаражі площею 23,8 кв.м і 28,2 кв.м. Рішенням Ради від 23 жовтня 2020 року №14 затверджено проект землеустрою та передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 40 кв.м (кадастровий номер :04:003:0474), розташовану по АДРЕСА_2 , і призначену для індивідуального садівництва. На підставі цього рішення 4 червня 2021 року зареєстровано право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 212). Внаслідок відведення у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки позивач позбавлений можливості повноцінно користуватися гаражами, оскільки територія заїзду до них стала надмірно обмеженою.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд:

визнати незаконним і скасувати рішення Ради від 23 жовтня 2020 року №14 про передачу земельної ділянки площею 40 кв.м (кадастровий номер :04:003:0474), розташовану по АДРЕСА_2 , у власність ОСОБА_4 ;

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на вказану земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, здійснену 4 червня 2021 року приватним нотаріусом Якимишиним С.Є. (номер запису про право власності 42401091).

Процесуальні дії суду першої інстанції

Суд ухвалою від 19 квітня 2023 року залучив ОСОБА_5 до участі у справі як співвідповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Городоцького районного суду Хмельницької області від 11 липня 2024 року в позові відмовлено.

Суд керувався тим, що ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами порушення свого права у спірних правовідносинах, а тому його позов є необґрунтованим і не підлягає задоволенню.

Короткий зміст і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відведення у власність ОСОБА_4 спірної земельної ділянки позбавляє ОСОБА_1 можливості належного користування гаражем. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не призначив у справі комплексної будівельно-технічної експертизи, не дослідив об`єктивно зібрані докази та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу Рада просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не висловили своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

На підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №826259 від 23 листопада 2012 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0033 га (кадастровий номер :04:003:0290), розташованої по АДРЕСА_3 , та призначеної для будівництва індивідуальних гаражів.

Згідно договору купівлі-продажу від 1 жовтня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотаріального округу Хмельницької області Якимишиним С.Є. (зареєстровано в реєстрі за №1646), ОСОБА_1 набув у власність земельну ділянку площею 0,0028 га (кадастровий номер :04:003:0340), що розташована по АДРЕСА_4 , та призначена для будівництва індивідуальних гаражів.

На цих земельних ділянках розміщено належні ОСОБА_1 гараж №2-Б/2/24 площею 28,2 кв.м і гараж №2-Б/2/25 площею 23,8 кв.м.

Рішенням Ради від 12 серпня 2020 року №25 ОСОБА_4 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, що розташована у АДРЕСА_2 , загальною площею 40 кв.м, для індивідуального садівництва.

Рішенням Ради від 23 жовтня 2020 року №14 затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 40 кв.м (кадастровий номер :04:003:0474), по АДРЕСА_2 , для індивідуального садівництва. На підставі цього рішення 4 червня 2021 року приватний нотаріус Якимишин С.Є зареєстрував право власності ОСОБА_4 на спірну земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 42401091).

За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 19 жовтня 2022 року посвідченим приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Хмельницької області Якимишиним С.Є. (зареєстровано в реєстрі за №1742), ОСОБА_4 відчужила земельну ділянку площею 0,0040 га, кадастровий номер :04:003:0474, ОСОБА_5 Тоді ж у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності ОСОБА_5 на цю ділянку (номер запису про право власності 48181376).

Згідно висновку експерта №242Е-08/23 за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 3 лютого 2024 року (т. 2 а.с. 42-84):

- у відповідності до ДБН В.2.3-15:2007 «Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів» гараж №2-Б/2/24 відповідає вимогам, допустимим технічним умовам паркування в ньому автомобіля Mercedes-Benz Vito (109КА/К) 2.2 МТ L2, реєстраційний № НОМЕР_1 ; у відповідності до ДБН В.2.3-15:2007 «Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів» гараж №2-Б/2/25 не відповідає вимогам, допустимим технічним умовам паркування в ньому автомобіля Mercedes-Benz Vito (109КА/К) 2.2 МТ L2, реєстраційний № НОМЕР_1 ;

- враховуючи фактичну ширину проїзду між гаражем №2-Б/2/24 і земельними ділянками ОСОБА_4 (кадастровий №:04:003:0474, кадастровий №:04:003:0406), фактичну ширину воріт даного гаража та нормативні вимоги ДБН В.2.3-15:2007 «Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів», фактично наявний під`їзд, заїзд/виїзд до приміщення гаражу №2-Б/2/24 автомобіля Mercedes-Benz Vito (109КА/К) 2.2 МТ L2, реєстраційний № НОМЕР_1 є технічно можливий і відповідає вимогам нормативних актів в галузі будівництва; так як приміщення гаражу №2-Б/2/25 не відповідає вимогам ДБН та допустимим технічним умовам паркування у ньому автомобіля Mercedes-Benz Vito (109КА/К) 2.2 МТ L2, реєстраційний № НОМЕР_1 , то питання про відповідність вимогам нормативних актів в галузі будівництва заїзду-виїзду до даного приміщення гаражу №2-Б/2/25 автомобіля Mercedes-Benz Vito (109КА/К) 2.2 МТ L2 є неактуальним та експертом не розглядалось;

- ширина проїзду між гаражем №2-Б/2/24 і земельними ділянками проїзду та фактична ширина воріт даного гаража, мінімальний зовнішній габаритний радіус для автомобіля Mercedes-Benz Vito (109КА/К) 2.2 МТ L2 забезпечують технічну можливість організації та здійснення заїзду/виїзду в приміщення даного гаражу; так як гараж №2-Б/2/25 не відповідає нормам та вимогам зберігання в ньому автомобіля Mercedes-Benz Vito (109КА/К) 2.2 МТ L2, то дане питання відносно нього є неактуальним та експертом не розглядалось; варіанти, типи та способи паркування (заїзду/виїзду) в гараж, види маневрів при здійсненні безпечного заїзду/виїзду в гараж не є компетенцією експерта з будівельно-технічної експертизи.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо набуття ОСОБА_4 права власності земельну ділянку

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статті 78 Земельного Кодексу України (далі ЗК України) право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

За змістом статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

В силу статті 118 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, в тому числі для ведення садівництва, у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Статтями 125, 126 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно зі статтею 2 Закону України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Із положень статей 4, 5 Закону №1952-ІV слідує, що державній реєстрації прав підлягає право власності на земельні ділянки.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України).

В силу частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що громадяни можуть набувати земельні ділянки у власність, зокрема, в порядку одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації.

Приватизація земельної ділянки здійснюється за відповідним рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх компетенції, а право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до Закону №1952-ІV.

Предметом спору у справі є правомірність набуття ОСОБА_4 права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:003:0474, натомість, зібрані докази достовірно та об`єктивно не підтверджують той факт, що ОСОБА_4 набула це право з порушенням норм чинного законодавства.

На такі порушення закону ОСОБА_1 не вказує.

б) щодо перешкод у користуванні гаражами

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 319, 321 ЦК України, згідно яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

В силу частини першої статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як передбачено статтею 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є припинення дії, яка порушує право (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом указаних правових норм право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону та на власний розсуд. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Власник може вимагати усунення будь-яких порушень свого права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таке право забезпечується йому за допомогою негаторного позову.

Негаторний позов це позадоговірна вимога власника, що володіє річчю, до третьої особи про усунення перешкод у здійсненні правомочностей користування і розпоряджання майном.

Право на звернення до суду гарантується чинним законодавством і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право порушується, не визнається або оспорюється. При цьому саме на позивача покладається обов`язок довести порушення своїх прав, свобод та інтересів у спірних правовідносинах. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Зібрані докази, зокрема висновок експерта №242Е-08/23 за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 3 лютого 2024 року (т. 2 а.с. 42-84), вказують на те, що ОСОБА_1 має вільний заїзд/виїзд на свої земельні ділянки з кадастровими номерами :04:003:0290, :04:003:0340 і до своїх гаражів №2-Б/2/24 та №2-Б/2/25.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами порушення свого права у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим його позов не підлягає задоволенню.

Посилання ОСОБА_1 на неналежну оцінку судом зібраних доказів не відповідають дійсності. При цьому суд обґрунтовано відхилив клопотання ОСОБА_1 про призначення комплексної будівельно-технічної, земельно-технічної та автотехнічної експертизи, з огляду на те, що справа перебуває у провадженні суду тривалий час, строк її розгляду не дотримано, підготовче провадження у справі завершено, а матеріали справи містять обґрунтований висновок первісної експертизи з аналогічних питань.

Також у справі відсутні докази щодо упередженості та необ`єктивності судді Пономаренко Л.Е., у зв`язку з чим суд першої ухвалою від 11 липня 2024 року правомірно відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права є безпідставними.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Городоцького районного суду Хмельницької області від 11 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2024 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Пономаренко Л.Е.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 47