Справа № 635/8775/21
Провадження № 2/635/2622/2024
23 жовтня 2024 року смт Покотилівка Харківський район Харківська область
Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді Даниленко Т.П.,
за участю секретаря судового засідання Загайко Г.Я.,
представника позивача КамінськоїА.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22.11.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Відповідно до розпорядження голови Верховного суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та Закону України «Про внесення зміни до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус судді» справу передану за підсудністю відповідно акту приймання-передачі справ та речових доказів від 01.04.2022.
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 29.12.2023 справу передано за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2024 зазначена справа передана судді Харківського районного суду Харківської області Даниленко Т.П.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14.03.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
Позивач та його представник в підготовче засідання не з`явилися, однак надали заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив.
06.05.2024 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Камінська А.А. до суду надала заяву про збільшення позовних вимог.
Відповідачем до суду не надано заперечень щодо позовної заяви, заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Камінської А.А. про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з ОСОБА_3 на користь Позивача грошові кошти у розмірі 62 550,00 доларів США, що складає в еквіваленті 2 471 669,50 грн за курсом НБУ на 01.05.2024, а також три проценти річних у розмірі 5 765 доларів США, що складає в еквіваленті 151 485,00 грн за курсом НБУ на 01.11.2021.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12.08.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду з повідомленням сторін.
У судовому засіданні 23.10.2024 представник позивача підтримав позовні вимоги повністю з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 03.05.2024, просив їх задовольнити. Також представник позивача надав суду для огляду в судовому засіданні оригінал договору позики від 25.02.2013, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маліковою О.К. за реєстраційним номером 472, та заяви від 09.09.2021, укладеною позивачем в порядку ст. 545 ЦК України, що посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кожемякіним А.А. за реєстраційним номером 3827.
У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних конституційних засад судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Розгляд справи протягом розумного строку гарантовано і ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи, що судове засідання неодноразово відкладалось, відповідач не виявив наміру скористатись своїми процесуальними правами, в судові засідання не з`являвся, відзив на позовну заяву не надав, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, беручи до уваги, що судом вичерпано всі можливі способи щодо повідомлення особи про час та місце розгляду справи, а також те, що судом явка відповідача обов`язковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути позовну заяву за його відсутності.
Однак, відповідач виконав свої зобов`язання частково, а саме:
- 13.12.2013 ОСОБА_3 повернув позивачу 200 доларів США, що в еквіваленті станом на дату повернення становило 6500,00 грн за курсом НБУ;
- 26.12.2018 ОСОБА_3 повернув позивачу 1000 доларів США, що в еквіваленті на дату повернення становило 27 435,00 грн за курсом НБУ;
- 14.07.2021 ОСОБА_3 повернув позивачу 250 доларів США, що в еквіваленті на дату повернення становило 6830,40 грн за курсом НБУ.
За весь період прострочення зобов`язання відповідачем було повернуто 1450 доларів США. Вказане підтверджується заявою, укладеною позивачем 09.09.2021 в порядку ст. 545 ЦК України про підтвердження часткового одержання виконання грошового зобов`язання. Заява посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кожемякіним А.А. за реєстраційним номером 3827.
На день видачі заяви (09.09.2021) загальна сума заборгованості ОСОБА_3 за договором становила 62 550,00 доларів США, що складає в еквіваленті 1 672 912,26 грн за курсом НБУ.
Станом на 01.11.2021 загальна сума заборгованості ОСОБА_3 за договором позики становить 62 550,00 доларів США, що складає в еквіваленті 1 643 607,6 грн за курсом НБУ.
Враховуючи викладені обставини, відповідачем був порушений строк виконання грошового зобов`язання за договором позики, що є підставою звернення із позовною заявою до суду.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає про таке.
Щодо вимог про стягнення заборгованості за договором позики.
Позика є безпроцентною. Згода на укладення договору позики від дружини позичальника ОСОБА_4 була отримана.
Як засвідчено вказаним договором, відповідач отримав грошові кошти від позивача до підписання договору.
Відповідачем повернення грошових коштів здійснювалося частково, що підтверджується нотаріальною заявою позивача від 09.09.2021,наданою в порядку ст. 545 ЦК України та посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кожемякіним А.А., зареєстровану в реєстрі за № 3827 про часткове виконання відповідачем грошового зобов`язання.
Вказаною заявою зафіксовано, що в період з 01.09.2013 до 31.12.2018 Відповідачем частково повернуто грошові кошти, а саме:
- 13.12.2013 ОСОБА_3 повернув позивачу 200 доларів США, що в еквіваленті станом на дату повернення становило 6500,00 грн за курсом НБУ;
- 26.12.2018 ОСОБА_3 повернув позивачу 1000 доларів США, що в еквіваленті на дату повернення становило 27 435,00 грн за курсом НБУ;
- 14.07.2021 ОСОБА_3 повернув позивачу 250 доларів США, що в еквіваленті на дату повернення становило 6830,40 грн за курсом НБУ.
Таким чином, відповідачем здійснено часткове повернення грошових коштів за договором позики від 25.02.2013 у розмірі 1 450,00 доларів США, що в еквіваленті на дату повернення становило 40 765,40 грн за курсом Національного банку України.
Як встановлено та підтверджено наданими доказами загальна, сума заборгованості ОСОБА_2 за договором позики від 25.02.2013, укладеного між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем, ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маліковою О.К. за реєстраційним номером 472 станом на 09.09.2021 (на дату вчинення позивачем заяви про часткове виконання Відповідачем грошового зобов`язання) становить 62 550,00 доларів США, що станом на 01.05.2024 (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) складає в еквіваленті 2 471 669,50 грн за курсом Національного банку України.
Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.
Підставою позову у цій справі є невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позивачу коштів за договором позики.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Саме такий момент встановлений для договорів позики.
Відповідно до Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.02.2019 у справі № 629/5364/13-ц, системне тлумачення частини четвертої статті 639, частини другої статті 640 та частини другої статті 1046 ЦК України свідчить про те, що нотаріально посвідчений договір позики слід вважати укладеним лише у випадку, якщо такий договір позики засвідчує факт передання грошових коштів (речей). Нотаріальної ж форми договору позики не достатньо для того, щоб вважати такий договір укладеним.
Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд в справах цієї категорії.
Судом встановлено, та не спростовано відповідачем, факт підписання між Сторонами договору позики від 25.02.2013, укладеного між позивачем, ОСОБА_1 , та Відповідачем, ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маліковою О.К. за реєстраційним номером 472.
Крім того, судом встановлено факт отримання відповідачем грошових коштів за договором позики в розмірі 64 000 доларів США (що складає еквівалент 511552 гривні за курсом Національного банку України на день укладення цього договору), строком до 01.09.2013 включно.
Також, судом встановлено та не спростовано відповідачем, факт часткового повернення ним грошових коштів, отриманих за вищевказаним договором позики в розмірі 1 450,00 доларів США, що в еквіваленті на дату повернення становило 40 765,40 грн за курсом Національного банку України.
Отже, сума заборгованості за договором позики становить 62 550,00 доларів США.
Таким чином, сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог становить 62 550,00 дол. США, що еквівалентно 2 471 669,50 грн за курсом НБУ станом на 01.05.2024.
Щодо валюти повернення грошових коштів суд зазначає наступне.
Відповідно ч. 1 ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 № 373/2054/16-ц, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Отже, грошові кошти, що були надані позивачем за договором позики відповідачу, Відповідач має повернути у валюті, передбаченій договором, а саме - долари США.
Щодо вимог позивача про нарахування 3 % річних.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Наведені норми визначають, що нарахування 3% річних здійснюється у валюті, у якій здійснювалася позика та яка зазначена у договорі позики від 25.02.2013, а саме у доларах США
У висновку, наведеному у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, зазначено про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.
Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми 3-ма роками, які передували подачі такого позову.
Зважаючи на наведене, суд погоджується з доводами та розрахунками позивача щодо суми нарахування 3 % річних, що дорівнює 5 765 доларів США, що складає в еквіваленті 151 485 гривень за курсом НБУ станом на 01.11.2021.
Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду із вказаним позовом позивачем на підтвердження заявлених вимог надано до суду докази, які підтверджують:
-укладення договору позики від 25.02.2013;
-зобов`язання повернути борг до 01.09.2013;
-дату підписання та отримання коштів відповідачем;
- часткове виконання відповідачем зобов`язання з повернення грошових коштів у сумі 1450 доларів США.
Відповідач не надав до суду жодних заперечень, факт отримання коштів не спростував.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
В свою чергу, Відповідачем договір позики не оспорювався з підстав, визначених ст. 231 ЦК України.
Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, та, взявши до уваги надані позивачем докази, а також те, що відповідачем не наведено належних доказів, які б спростовували факт отримання грошових коштів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , підтверджених належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.
Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та у зв`язку із задоволенням позову у повному обсязі, вважає за необхідне покласти судові витрати на відповідача.
Керуючись ст.ст.2,5,10,141,259,263-265,268,280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) грошові кошти у розмірі 62 550,00 доларів США, що складає в еквіваленті 2 471 669,50 грн за курсом НБУ на 01.05.2024.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ) три проценти річних у розмірі 5 765 доларів США, що складає в еквіваленті 151 485,00 грн за курсом НБУ на 01.11.2021.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 ) судові витрати у розмірі 19 630 грн 62 коп.
Копію заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням не пізніше двох днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в Харківський апеляційний суд.
Відомості, що не проголошуються:
позивач ОСОБА_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_5 ;
представник позивача - адвокат Камінська Анна Анатоліївна, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_6 ;
відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .
Суддя Т.П.Даниленко