КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 жовтня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Журба С.О., Писана Т.О.

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, визнання грошових коштів об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнення грошових кошті,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, визнання грошових коштів об`єктом спільної сумісної власності подружжя та стягнення грошових кошті.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, в розмірі суми стягнення (позовних вимог) ОСОБА_1 .

Просила суд накласти арешт на грошові кошти, в розмірі суми стягнення (позовних вимог) ОСОБА_1 у справі № 761/10339/24 - 80 235 395 (вісімдесят мільйонів двісті тридцять п`ять тисяч триста дев`яносто п`ять) грн. 80 коп., які знаходяться на рахунках в банківських установах України, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , крім грошових коштів, що містяться на рахунках ОСОБА_2 , накладення та/або звернення стягнення на які заборонено законом; накласти арешт на все нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 та накласти арешт на все рухоме майно (транспортні засоби), яке належить на праві власності ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Заява обґрунтована тим, що на думку позивача існують ризики істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення (часткового задоволення) позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача грошових коштів, а тому забезпечення позову необхідне для подальшого ефективного захисту та поновлення порушених прав ОСОБА_1 , як одного з подружжя, що має право на грошові кошти, які є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року у задоволені заяви відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що заявник просить накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках в банківських установах України на ім`я ОСОБА_2 , але жодних відомостей про наявність у відповідача рахунків в банківських установах та грошових коштів на цих рахунках суду не надає. Не вказує позивач і найменування, місцезнаходження банківських та інших фінансових установ, номера рахунків, на яких зберігаються кошти відповідача, а накладення арешту може порушити інтереси інших осіб.

Не погоджуючись із ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою та ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що можливість позивача звернутися до суду із заявою про забезпечення не може ставитися у залежність від наявності у нього інформації, яку за законом позивач отримати самостійно не може, надання такої інформації при зверненні із заявою про забезпечення ЦПК України від позивача не вимагає.

Вважає, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 150 ЦПК України, також було безпідставно відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 в частині накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, належне відповідачу ОСОБА_2 через відсутність конкретизації переліку такого майна, оскільки наявність/актуальність такого майна може бути встановлена виконавцем вже в процесі безпосереднього виконання ухвали суду про забезпечення позову.

Зазначає, що у заяві про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_2 , належне відповідачу рухоме та нерухоме майно - належним чином мотивовані та обгрунтовані припущення заявника, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову ОСОБА_1 може призвести до подальшого ускладнення виконання рішення.

Вказує, що судом першої інстанції було проігноровано факти про те, що додатково заявником було мотивовано відповідність даного виду забезпечення позову заявленим ОСОБА_1 позовним вимогами; співмірність негативних наслідків від вжиття забезпечення позову з негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 ; наявність у даному випадку реальних ризиків подальшого виконання або ускладнення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, позивач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Представник апелянта ОСОБА_4 , в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просила її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка учасників процесу належним чином повідомлених про час, місце і дату судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги про поділ майна подружжя, визнання грошових коштів об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Загальний розмір заявлених позовних вимог ОСОБА_1 дорівнює 20 708 831,45 грн та та 1 584 387,95 доларів США, що станом на дату подачі вказаного позову дорівнює 59 526 564,35 грн.

До заяви про забезпечення позову представником позивача було додано інформацію з Державною реєстру речових прав щодо належності ОСОБА_5 нерухомого майна, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_2 .

Вислухавши доповідь судді доповідача, вививши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до кожного конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що такий вид забезпечення позову як накладення арешту на рахунки в банківських установах України на ім`я ОСОБА_2 , на майно або грошові кошти, суд може накласти арешт лише на ті грошові кошти, що належать відповідачеві перевіривши, яке конкретно майно чи грошові кошти належить відповідачеві і де вони знаходяться.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені передчасно, без належного вивчення поданих заявником документів і надання їм оцінки.

Так Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Під час вирішення питання щодо наявності підстав для забезпечення позову суд повинен враховувати обґрунтованість заявленого клопотання, пов`язаність заходів забезпечення позову з предметом позову, співмірність заходів забезпечення із заявленими вимогами, а також необхідність запобігти порушенню прав третіх осіб у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення позову.

Такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

З урахуванням того, що позивач звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя, ціна якого дорівнює 20 708 831,45 грн та та 1 584 387,95 доларів США, що станом на дату подачі вказаного позову дорівнює 59 526 564,35 грн., колегія суддів вважає що такий захід забезпечення позову як накладення арешту на грошові кошти, в межах суми позовних вимог - 80 235 395 (вісімдесят мільйонів двісті тридцять п`ять тисяч триста дев`яносто п`ять) грн. 80 коп. є співмірним заходом.

З урахуванням заявлених позивачем вимог невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом якого вона звернувся до суду.

Що стосується вимоги про накладення арешту на все нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , та на все рухоме майно (транспортні засоби), яке належить на праві власності ОСОБА_2 , колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви в цій частині.

Колегія суддів в цій частині погоджується з висновком суду першої інстанції так як в заяві про забезпечення позову не конкретизоване майно на яке апелянт просила накласти арешт, а отримання такої інформації апелянтом або її представником не містить перешкод та можливе.

В решті вимог заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист їх порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 368, 379, 383, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, в межах суми позовних вимог - 80 235 395 (вісімдесят мільйонів двісті тридцять п`ять тисяч триста дев`яносто п`ять) грн. 80 коп., які знаходяться на рахунках в банківських установах України, відкритих на ім`я ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), крім грошових коштів, що містяться на рахунках ОСОБА_2 , накладення та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

В решті вимог заяви відмовити.

Боржник: ОСОБА_2 адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягувач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 , РНКОПП: НОМЕР_2 .

Строк пред`явлення до виконання - до 2 жовтня 2027 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2024 року

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана