24.10.2024 Справа № 363/1312/23
РІШЕННЯ

Іменем України

24 жовтня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області в складі головуючого судді Свєтушкіної Д.А., за участі секретаря судових засідань Крикун Ю.М., представника позивача адвоката Целікова В.В., представника відповідача адвоката Радкевича С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів,-

УСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області від представника позивача ОСОБА_3 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 18 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено усний договір, відповідно до якого ФОП ОСОБА_2 зобов`язався у 35-ти денний термін виготовити та провести монтаж дверей розсувних у відповідності до погодженого ескізу. В наслідок наведеного усного договору підприємець, шляхом електронного зв`язку, надав позивачу рахунок на оплату №1 від 18 жовтня 2021 року. Того ж дня позивач перерахував на рахунок ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 43 304,00 грн., що підтверджується квитанцією №9248-2493-3193-2425 від 18.10.2021 року та платіжним дорученням №8s07r80t від 18.10.2021 року. В зв`язку з невиконанням відповідачем попередніх домовленостей, позивач звернувся до відповідача з претензією від 11.01.2022 року в якій ОСОБА_1 вимагала у семи денний термін повернути сплачені грошові кошти. Незважаючи на той факт, що відповідачем отримано претензію ще 18.01.2022 року грошові кошти позивачу не повернуто. Протягом тривалого часу у зв`язку з тим, що відповідач не виконував свої зобов`язання позивачеві довелось додатково виділяти кошти з сімейного бюджету та займатись тривалим пошуком іншого постачальника та виконавця робіт, що призвело до відтермінування робіт по ремонту квартири та мало суттєвий вплив на комфортне відчуття у власній оселі. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивач почала до всього нервово відноситися. Від такого стану та нецільового використання грошей постраждали крім самого позивача і її родичі, що призвело до розладу стосунків у родині позивача. Внаслідок понесення позивачем додаткових витрат, остання була змушена змінити повсякденний спосіб життя та відмовляти собі у звичайних для себе витратах. Усе зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позовом та просить стягнути суму боргу в розмірі 627 138,76 грн., з яких: сума основної заборгованості 43 304,00 грн., 3% відсотки річні 1 441,49 грн., інфляційні втрати 11 249,67 грн., 3% за кожен день прострочення 526 143,60 грн., та моральна шкода у сумі 45 000,00 грн.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 10.03.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 07.12.2023 року зупинено провадження у справі до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

10.04.2024 року постановою Київського апеляційного суду ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 07.12.2023 року скасовано.

22.10.2024 року від представника відповідача адвоката Зачепіло З.Я. до суду надійшов відзив згідно якого зазначено, що при зверненні до суду позивачем було надано претензію, в якій ОСОБА_1 вказувала на те, що після внесеної передоплати було виявлено невідповідність якості, розмірів та затвердженої моделі розсувних дверей. Проте стає не зрозуміло яким чином позивач виявила розбіжності (невідповідність) якості та розмірів, так як при прибутті бригади на встановлення дверей позивачка відмовилась оглядати товар та не допустила бригаду до установки. Також до позовної заяви не додано документи, фото, відео, смс звернення щодо виявлення невідповідності зазначених позивачем. Зауважила, що пеня в майже в 100 разів перевищує суму оплаченої позивачем за надання послуг. Тому вважає, що стягнення штрафних санкцій не відповідає принципу справедливості. Також зауважила, що відповідно до п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відповідач як військовослужбовець звільнений від сплати штрафних санкцій та пені. Крім того, позивач не надає конкретного розрахунку заподіяної моральної шкоди. Серйозних ушкоджень заподіяно не було, тому визначений моральної шкоди зовсім не відповідає засадам справедливості. На підставі вищевикладеного просила суд вимоги позивача задовольнити частково, а саме в розмірі 43 304,00 грн. за основною сумою заборгованості, в іншій частині відмовити у зв`язку з необґрунтованістю та незаконністю.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з наведених у позові підстав. Зазначив, що 18.10.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено усний договір, відповідно до якого ФОП ОСОБА_2 зобов`язався у 35-ти денний термін виготовити, доставити та провести монтаж дверей розсувних у відповідності до погодженого ескізу. В якості авансу нею було сплачено відповідачу 43 304,00 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні визнав частково позовні вимоги, а саме в частині стягнення коштів у розмірі 43 304,00 грн. щодо інших вимог заперечував проти їх задоволення, зазначивши про їх безпідставність. Зазначив, що дійсно 18.10.2021 року між позивачем та відповідачем було укладено усний договір, відповідно до якого ФОП ОСОБА_2 зобов`язався у 35-ти денний термін виготовити, доставити та провести монтаж дверей розсувних у відповідності до погодженого ескізу. Крім того, зазначив, що двері фактично були виготовлені тобто затрачені ресурси на проектування на матеріали. Однак позивачу не сподобався дизайн цих дверей та їх форма, тому відповідач готовий повернути коштиу розмірі 43 304,00 грн., які позивач сплатила останньому.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом установлено, 18 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , було укладено договір, відповідно до якого ФОП ОСОБА_2 зобов`язався у 35-ти денний термін виготовити, доставити та провести монтаж дверей розсувних Д*В*Ш 2450*2335*150 за ціною 54 130,00 грн. у відповідності до погодженого ескізу, що не оспорюється сторонами та підтверджується рахунком на оплату № 1 від 18.10.2021 року.

Відповідно до наданої квитанції № 0.0..1 та платіжного доручення від 18.10.2021 року ОСОБА_1 перерахувала на картковий рахунок ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 43 304,00 грн.

11.01.2022 року позивач надіслав на адресу відповідача претензію на повернення грошових коштів, у якій вимагала у семи денний термін повернути сплачені грошові кошти. Зазначена претензія була отримана відповідачем 18.01.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Станом на момент розгляду справи судом ФОП ОСОБА_2 умови договору від 18 жовтня 2021 року не виконано, грошові кошти позивачу не повернуто.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з вимогами ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За ч.1 ст. 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 846 ЦК України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція.

За змістом ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтями 570-571 ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі N 910/12382/17).

Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Жодних доказів, що відповідачем було виготовлено двері відповідно до умов договору, однак монтаж зазначених дверей не було проведено з вини позивача суду не надано. Приймаючи до уваги, що відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання, що полягали у виготовленні, доставці та проведенні монтажу розсувних дверей, вимоги позивача в частині стягнення перерахованих відповідачу грошових коштів в сумі 43 304 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі N 910/4590/19 (провадження N 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови).

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах N 703/2718/16-ц (провадження N 14-241цс19) та N 646/14523/15-ц (провадження N 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі N 922/3095/18 (провадження N 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі N 902/417/18 (провадження N 12-79гс19).

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 року у справі N 758/1303/15-ц (провадження N 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі N 686/21962/15-ц (провадження N 14-16цс18).

Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку виконання умов договору виникло зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти), є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу. Таких висновків дійшла ВП ВС у своїй постанові від 22.09.2020 року у справі N 918/631/19.

Однак, як вбачається з копії військового квитка ОСОБА_2 Серія НОМЕР_1 , останнього 03.05.2022 року призвано до ЗСУ по мобілізації.

Відповідно до п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Відповідно до ст. 1 ЗУ Про оборону України, особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, строк якого Указами Президента України в подальшому було продовжено.

Указом Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» в Україні оголошено загальну мобілізацію, строк якої в подальшому Указами Президента України було продовжено.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що нарахування відповідачу пені за ч.5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з 03.05.2022 року не буде відповідати вимогам закону. Інфляційні втрати на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України не є штрафними санкціями, а є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, та підлягають стягненню за весь період прострочення.

Однак Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Сума перерахованих відповідачу грошових коштів за договором, що підлягають стягненню з відповідача складає 43 304 грн.. Натомість пеня за ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 26.01.2022 року по 03.02.2022 року складає 126 014,64 грн., 3 % річних за період з 26.01.2022 року по 06.03.2023 року - 1 441,49 грн., інфляційні втрати за період з 26.01.2022 року по 06.03.2023 року 11 249, 69 грн., що разом складає 138 705,82 грн. перевищуючи більше ніж в три рази суму прострочення.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум пені, процентів річних та інфляційних нарахувань, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір пені, процентів річних та інфляційних нарахувань загальним розміром що відповідає самій сумі прострочення, а саме 43 304 грн. Зазначене відповідає висновкам ВП ВС у постанові від 18.03.2020 року у справі N 902/417/18.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статті 4 та 22 ЗУ «Про захистправ споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

01 вересня 2020 року ВП ВС у справі №216/3521/16-ц (провадження N 14-714цс19) прийняла постанову, якій сформувала правовий висновок про те, що виходячи з положень статей16 і 23ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захистправ споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Вказані правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі № 210/4735/15-ц, від 11 грудня 2019 року у справі № 275/1052/17, від 10 квітня 2019 року у справі № 360/723/16-ц та від 30 вересня 2020 року у справі № 727/12721/17-ц.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Судом установлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов споживчого договору позивачу заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в негативних емоціях та душевних переживаннях, що призвело до розладу стосунків у родині, зміни повсякденного життя позивача.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер спричинених позивачу моральних страждань та виходячи із принципу розумності, виваженості і справедливості стягнути моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.

Розмір моральної шкоди 45 000,00 грн., визначений позивачем суд вважає надмірно завищеним.

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 43 304 (сорок три тисячі триста чотири) гривні 00 копійок, три відсотки річних, інфляційні втрати та пеню у розмірі 43 304 (сорок три тисячі триста чотири) гривні 00 копійок, завдану моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, а всього 91 608 (дев`яносто одну тисячу шістсот вісім) гривень 00 копійок.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня оголошення судового рішення

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Д.А. Свєтушкіна