ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 670/373/24

Провадження № 22-ц/4820/1840/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: заявника, його представника, заінтересованої особи - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 670/373/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана представником - адвокатом - Скоробогатько Володимиром Юрійовичем, на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 12 серпня 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи - ОСОБА_1 , Віньковецька селищна рада про встановлення факту перебування на утриманні дітей.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просив суд ухвалити рішення, яким встановити факт перебування на його утриманні дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обгрунтовуючи заяву, вказував, що з березня 2023 року проживає однією сім`єю, веде спільне господарство з ОСОБА_1 , у якої від попереднього шлюбу є діти: малолітня донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких записаний ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки № 48 від 26.02.2024 року з ПрАТ «ЗЗРК» про доходи ОСОБА_5 , з нього утримуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей в розмірі 0.00 грн.

За довідкою Говорівського старостинського округу № 120 від 05.04.2024 року, його цивільна дружина ОСОБА_1 та діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровані та мешкають разом з ним за однією адресою: АДРЕСА_1 та перебувають на його повному утриманні. Тобто, з березня 2023 року і до теперішнього часу діти перебувають на його повному матеріальному утриманні та вихованні, вважають його батьком. Також заявник вказував, що має намір в подальшому зареєструвати шлюб з ОСОБА_1 .

На теперішній час виникла необхідність у встановленні факту перебування на його утриманні дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що має для нього юридичне значення, породжує виникнення прав та обов`язків щодо захисту соціальних гарантій та представницьких інтересів дитини в соціальних службах, за місцем роботи, та під час проходження заявником військової служби.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 12 серпня 2024 року в задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким задоволити заяву. Вказує, що суд не дав належної та правової оцінки обставинам справи та наданим доказам, що призвело до ухвалення судом неправомірного рішення.

Так, ОСОБА_8 вказує, що відповідно до положень ст. 81 ЦПК України на підтвердження доводів заяви ним були надані всі, підтверджуючі докази. Однак, при вирішенні заяви суд належним чином не перевірив обставини справи та надані докази. Апелянт вказує, що суд безпідставно залишив поза увагою обставини, щодо укладення між ним та ОСОБА_1 24 серпня 2024 року шлюбу. Безпідставно не взяв до уваги акт обстеження матеріально-побутових умов фактичного місця проживання особи №2 від 18.04.2024р., які підтверджують факт спільного проживання його з дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_9 та створення ним для дітей всіх належних умови для проживання і що саме він займається їхнім вихованням та матеріальним утриманням. Тобто, що він взяв на себе обов`язок по вихованню та утриманню дітей, при тому, що батько дітей не має можливості надавати таку допомогу своїм дітям.

Не взято судом і до уваги положення Сімейного кодексу України щодо визначення поняття сім`ї, з яких можна прийти до висновку, що сім`я створюється не лише на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення. Вважає, що для поняття сім`ї варто застосовувати більш широкі критерії визначення.

Також вказує, що вирішуючи спір суд залишив поза увагою те, що саме по собі встановлення факту породжує для заявника юридичні наслідки, тобто від встановлення вказаних фактів буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника.

Отже, посилаючись на вищенаведене вважає необґрунтованим та безпідставним висновок суду про недоведеність ним обставини щодо перебування дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_9 його утриманні.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2024 року у справі № 332/246/24.

Під час шлюбу в них народились ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи № 2 від 18.04.2024 року, затвердженого старостою Говорівського старостинського округу Л. Затіркою, ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_2 , та разом із ним проживають: ОСОБА_1 (співмешканка), ОСОБА_4 (не родич), ОСОБА_3 (не родич).

Згідно довідок Віньковецької селищної ради № 120 від 05.04.2024 року, № 124 від 09.04.2024 року, ОСОБА_2 разом із цивільною дружиною ОСОБА_1 та її неповнолітніми дітьми: ОСОБА_3 і ОСОБА_4 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Також у довідці № 120 від 05.04.2024 року вказано, що діти перебувають на повному утримані ОСОБА_2 .

За частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Звертаючись до суду з позовом заявник вказав, що встановленні факту перебування на його утриманні дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 має для нього юридичне значення, породжує виникнення прав та обов`язків щодо захисту соціальних гарантій та представницьких інтересів дитини в соціальних службах, за місцем роботи, та під час проходження заявником військової служби.

Однак згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

В силу ч. 4 ст. 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав.

З врахуванням вищенаведених норм сімейного законодавства слід дійти висновку, що обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися з настанням певних юридичних фактів.

Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.

При цьому нормами ст. 260 СК України передбачено, що якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.

Відповідно до ч.1 ст. 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, у вітчима виникає обов`язок утримувати дітей лише у разі відсутності у нього матері та батька, або вони з поважних причин не можуть надавати належного утримання, що відповідає правовій позиції Верховного суду у постанові від 14.12.2023 року № 160/11228/23.

Як вбачається з матеріалів справи батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , які відповідно до вищенаведених норм права зобов`язані утримувати своїх дітей, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі та чи проживають разом з дітьми або окремо від них.

Заявник є вітчимом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак заявником не надано суду достатніх та переконливих доказів того, що батьки дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з поважних причин не можуть надавати дітям належного утримання.

З наданих суду документів вбачається, що ОСОБА_5 працює машиністом електровоза в ПрАТ «ЗЗРК» та з його доходів не сплачуються аліменти на утримання дітей, однак вказана обставина не свідчить, що батько дітей не в змозі сплачувати аліменти на їх утримання, немає даних, що він непрацездатний, не отримує інші доходи тощо, тобто даний письмовий доказ не свідчить, що батько з поважних причин не може утримувати дітей.

Пояснення ОСОБА_1 , що ОСОБА_5 перебуває на окупованій території і не може утримувати дітей жодними доказами не підтверджено.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви є обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про неправомірність рішення суду першої інстанції слід відхилити, такі доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції. фактично зводяться до обґрунтувань апеляційної скарги тими ж обставинами, що і у позовній заяві, яким надана належна правова оцінка судом першої та апеляційної інстанцій.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана представником - адвокатом - Скоробогатько Володимиром Юрійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 12 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 жовтня 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова