КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою адвоката Кудлюка Олександра Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , та апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Тихої О.О.,

у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

встановив:

У грудні 2022 року Департамент патрульної поліції звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди.

Вимоги позову мотивує тим, що 04 серпня 2020 року у м. Києві по вулиці М.Малиновського, 4В, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю службового транспортного засобу Департаменту патрульної поліції "Toyota Prius", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням інспектора управління патрульної поліції у м. Києва ДПП Литвиненка Д.В., і транспортного засобу "Suzuki Jimny 13", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року у справі №756/10253/20 постанову Оболонського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року скасовано, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу інкримінованого правопорушення.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно висновку експертного автотехнічного дослідження від 08 вересня 2020 року №93/20 убачається, що в дорожній ситуації в діях водія автомобіля Toyota Prius ОСОБА_2 невідповідностей вимогам ПДР не убачається, відтак його дії не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. В дорожній ситуації дії водія автомобіля Suzuki Jimny ОСОБА_1 не відповідають вимогам пункту 3.2 ПДР України, тому в його діях з технічного точки зору убачається невідповідність вимогам зазначеного пункту ПДР, що знаходяться в причинному зв`язку із виникненням цієї ДТП.

Вказує, що вина водія автомобіля Suzuki Jimny ОСОБА_1 підтверджується висновком експертного автотехнічного дослідження №93/20 від 08 вересня 2020 року та постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року у справі №756/10253/20.

Згідно висновку №ЕД-19-20/32500-АВ розмір матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу "Toyota Prius", д.н.з. НОМЕР_1 , що належить позивачу, у результаті дорожньо-транспортної пригоди складає 79 191,91 гривень.

З посиланням на статті 22, 1166, 1192 ЦК України просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції майнову шкоду у розмірі 79 191,91 гривень та судові витрати.

29 червня 2023 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог та уточнену позовну заяву.

В уточненій позовній заяві вказує, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Suzuki Jimny на момент ДТП була застрахована в ТДВ "СК "Альфа-Гарант" з лімітом відповідальності 130 000,00 гривень.

Зазначає, що вина ОСОБА_1 була констатована лише в постанові Київського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року. При цьому, протокол про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 не складався. Відповідно відсутнє рішення суду, яким безпосередньо водія забезпеченого транспортного засобу "Suzuki Jimny" було б визнано винним у вчиненні ДТП. Про це свідчить лист ТДВ "СК "Альфа-Гарант" №12/2084 від 11 травня 2023 року "Про відсутність правових підстав для здійснення виплат страхового відшкодування". Вказані обставини унеможливлюють отримання страхового відшкодування.

Вказує, що сума відшкодування по полісу №200339765 покриває витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу у розмірі 79 191,91 гривень.

Відтак, ОСОБА_1 як винна особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, несе майнову відповідальність за завдану шкоду лише у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу та з його урахуванням складає 99 729,37 гривень (178 921,28 гривень - 79 191,91 гривень), відтак підлягає стягненню з ОСОБА_1 .

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції майнову шкоду у розмірі 99 729,37 гривень та судовий збір у розмірі 2 481,00 гривень. Стягнути з ТДВ "СК "Альфа-Гарант" на користь ДПП майнову шкоду у розмірі 79 191,91 гривень та судовий збір у розмірі 2 684,00 гривень.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь Департаменту патрульної поліції страхове відшкодування у розмірі 62 353,53 гривень; витрати по сплаті судового збору у розмірі 864,62 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь департаменту патрульної поліції матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 99 729,37 гривень; витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 382,89 гривень.

У задоволенні іншої частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Кудлюк О.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , та ТДВ "СК "Альфа-Гарант" подано апеляційні скарги.

В обґрунтування апеляційної скарги адвокат Кудлюк О.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована в ТДВ "СК "Альфа-Гарант" з лімітом відповідальності 130 000,00 гривень.

Таким чином, задовольнивши вимоги позивача до ОСОБА_1 у розмірі 99 729,37 гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 382,89 гривень, суд фактично переклав обов`язки страховика на сумлінного водія, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність, як того вимагає закон.

Звертає увагу, що при поданні первісного позову позивачем не пред`являлись вимоги до ТДВ "СК "Альфа-Гарант", відтак відповідач ОСОБА_1 уважає, що позовні вимоги про стягнення з нього шкоди, завданої внаслідок ДТП, в сумі 99 729,37 гривень задоволенню не підлягають.

Звертає увагу, що з висновку експертного дослідження №ЕД-19-20/32500-АВ від 16 грудня 2020 року вартість відновлювального ремонту транспортного засобу "Toyota Prius", д.н.з. НОМЕР_1 , без урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 178 921,28 гривень, а вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу (64%), тобто вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Toyota Prius", д.н.з. НОМЕР_1 , становить 79 191,91 гривень.

Уважає, що суд неправомірно поклав витрати з відновлювального ремонту на ОСОБА_1 у сумі 99 729,37 гривень, виходячи з різниці завданого матеріального збитку з суми 178 921,28 гривень, яка є оціночною вартістю автомобіля без урахування фізичного зносу.

Уважає, що обов`язок відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, законом покладено на ТДВ "СК "Альфа-Гарант".

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові №755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року.

Мотивуючи наведеним, просить рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

ТДВ "СК "Альфа-Гарант" в обґрунтування своєї апеляційної скарги посилається на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Вказує, що дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу сталась 04 серпня 2020 року.

03 травня 2023 року ТДВ "СК "Альфа-Гарант" отримало від представника Департаменту патрульної поліції заяву про страхове відшкодування.

З посиланням на підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вказує, що підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначає, що право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Звертає увагу, що згідно висновків Великої Палати Верховного Суду №465/4287/15 від 11 грудня 2019 року річний строк, установлений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", поновленню не підлягає.

Оскільки страховий випадок стався 04 серпня 2020 року, то, відповідно, звернутися із заявою до відповідача позивач мав до 04 серпня 2021 року.

Вказує, що саме бездіяльність позивача, що полягала у неподанні заяви про страхове відшкодування у встановлений чинним законодавством строк, призвела до відмови відповідача у виплаті на користь позивача страхового відшкодування.

Окрім цього, звертає увагу, що відносно ОСОБА_1 протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення не складався. Вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 122 КУпАП, не є обов`язковим наслідком завдання матеріальних збитків.

Зазначає, що вина особи, цивільно-правову відповідальність якої застраховано, повинна бути доведена та встановлена. Натомість вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб "Toyota Prius", д.н.з. НОМЕР_1 , не встановлена жодним рішенням суду або іншим процесуальним документом.

Уважає, що висновки експертиз, долучені позивачем до справи, не можуть уважатися належними доказами підтвердження вини ОСОБА_1 .

Звертає увагу, що позивачем лише у квітні 2023 року повідомлено ТДВ "СК "Альфа-Гарант" про ДТП, що мала місце 04 серпня 2020 року, тобто майже через три роки після ДТП, у зв`язку з цим, невідомо яким чином зберігався пошкоджений транспортний засіб весь цей час та чи експлуатувався транспортний засіб у пошкодженому стані, що могло вплинути на обсяг та характер його пошкоджень.

Окрім цього вказує, що згідно статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначати вартість матеріального збитку необхідно на дату ДТП. Разом з цим, висновок експертного дослідження, наданий позивачем лише 16 грудня 2020 року, огляд транспортного засобу проведено лише 10 грудня 2020 року, тобто через чотири місяці після ДТП.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 05 червня 2018 року №910/7449/17, від 06 березня 2019 року у справі №465/6315/16-ц, від 01 липня 2019 року У513/1275/14-ц, від 30 вересня 2019 року №761/44196/17, №753/5293/16-ц від 03 жовтня 2018 року.

Мотивуючи наведеним, просить рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

20 травня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив Департаменту патрульної поліції на апеляційну скаргу ТДВ "СК "Альфа-Гарант".

В обґрунтування відзиву вказує, що в постанові Київського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року зазначено, що згідно висновку експертного автотехнічного дослідження від 08 вересня 2020 року №93/20 убачається, що в дорожній ситуації в діях водія автомобіля Toyota Prius, ОСОБА_2 , не убачається невідповідностей вимогам ПДР України. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля Suzuki Jimny ОСОБА_1 не відповідають вимогам пункту 3.2 ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Відтак, вина ОСОБА_1 підтверджується висновком експертного автотехнічного дослідження.

Вказує, що позивач звертався до ТДВ "СК "Альфа-Гарант" із заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, позивачу надано відповідь листом від 11 травня 2023 року №12/2084 "Про відсутність правових підстав для здійснення виплат страхового відшкодування".

Ураховуючи те, що протокол про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП відносно ОСОБА_1 не складався, відтак відсутнє рішення суду, яким би водія забезпеченого транспортного засобу було б визнано винним у вчиненні ДТП.

Уважає, що в цій справі річний строк пропущено через незалежні від позивача причини: відсутнє рішення суду про визнання водія ОСОБА_1 винним у вчиненні ДТП. При цьому, ТДВ "СК "Альфа-Гарант" у апеляційній скарзі посилається на відсутність такого рішення, що свідчить про його обов`язковість для виплати страхового відшкодування.

Ураховуючи наведене, позивач може захистити свої порушені права лише шляхом звернення до суду із позовом про відшкодування майнової шкоди в межах строку позовної давності.

У цій справі позовна давність закінчується 04 серпня 2023 року, позов подано 19 грудня 2022 року, тобто з дотриманням позовної давності.

Звертає увагу, що відповідачами не спростовано розмір шкоди, спричиненої власнику автомобіля "Toyota Prius".

В обґрунтування відзиву посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові №147/66/17 від 14 грудня 2021 року, №641/2795/16-ц від 04 березня 2020 року.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційну скаргу ТДВ "СК "Альфа-Гарант" залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга адвоката Кудлюка О.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу ТДВ "СК "Альфа-Гарант" слід задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольнивши позов в частині вимог до ТДВ "СК "Альфа-Гарант", суд першої інстанції вказав, що відповідачами не надано жодних доказів на спростування розміру шкоди, визначеної у висновку № ЕД-19-20/32500-АВ від 16 грудня 2020 року, завданої власнику автомобіля «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_1 .

Суд зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази проведення позивачем відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Prius», номерний знак НОМЕР_1 . За таких обставин суд стягнув з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 62 353,53 грн, яке розраховано, виходячи з розміру матеріального збитку, завданого позивачу, зменшеного на суму ПДВ (20%) та суму франшизи, передбаченої полісом обов`язкового страхування (79 191,91 гривень - 15 838,38 гривень - 1 000 гривень).

Задовольнивши позовні вимоги до ОСОБА_1 , суд зазначив, що позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування, відтак він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і сумою страхового відшкодування.

Суд вказав, що правильним є стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача різниці між сумою відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу та вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. Відтак, зробив висновок про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 99 729,37 грн (178 921,28 гривень - 79 191,91 гривень).

З матеріалів справи установлено, що 04 серпня 2020 року близько 18 години 30 хвилин у м. Києві по вулиці М.Малиновського, 4-В, відбулась дорожньо-транспортна пригода між транспортним засобом Suzuki Jimny, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортним засобом Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_1 , під керванням ОСОБА_2 .

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 гривень (том 1 а.с. 8-12, 160-164).

Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_2 - адвоката Одягайло А.В. задоволено. Постанову Оболонського районного суду міста Києва від 03 листопада 2020 року скасовано, провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито за відсутності в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення (том 1 а.с. 13-19, 173-179).

Згідно даних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 транспортний засіб Toyota Prius, д.н.з. НОМЕР_1 , належить Департаменту патрульної поліції (а.с. 20, 159).

Відповідно до даних висновку №93/20 від 08 вересня 2020 року експертного автотехнічного дослідження по справі про адміністративне правопорушення №756/10253/20 відносно ОСОБА_2 убачається, що експертом Скороход К.М. проведено дослідження обставин дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобілів Toyota, д.н.з. НОМЕР_1 та Suzuki, д.н.з. НОМЕР_2 .

На вирішення експерту поставлено такі питання:

1. Чи маються в діях водія автомобіля ОСОБА_2 , Toyota, д.н.з. НОМЕР_1 , невідповідність вимогам Правил дорожнього руху в даній дорожній ситуації?

2. Чи маються в діях водія автомобіля ОСОБА_1 , Suzuki, д.н.з. НОМЕР_2 , невідповідності вимогам Правил дорожнього руху в даній дорожній ситуації?

3. Між діями кого з учасників ДТП і настанням дорожньо-транспортної пригоди з технічної точки зору є причинний зв`язок, а в діях кого з них такий зв`язок відсутній?

Експертом надано висновок, згідно якого:

1. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля Toyota, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України не убачається.

2. В даній дорожній ситуації, дії водія автомобіля Suzuki, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 не відповідали вимогам пункту 3.2 Правил дорожнього руху України.

3. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля Toyota, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України не убачається, тому його дії не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

В даній дорожній ситуації, дії водія автомобіля Suzuki, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 не відповідали вимогам пункту 3.2 Правил дорожнього руху України, тому в його діях, з технічної точки зору, убачаються невідповідності вимогам зазначеного пункту Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП (том 1 а.с. 22-28, 165-171).

Згідно даних висновку експертного дослідження №ЕД-19-20-20/32500-АВ від 16 грудня 2020 року, складеного головним судовим експертом сектору транспортно-товарознавчих досліджень та експертизи військового майна відділу товарознавчих досліджень та експертизи військового майна лабораторії товарознавчих, гемологічних, економічних досліджень Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ убачається, що на вирішення експерту поставлено питання визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу "Toyota Prius", д.н.з. НОМЕР_1 , який належить Департаменту патрульної поліції.

Експертом установлено, що вартість збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу "Toyota Prius", д.н.з. НОМЕР_1 , який належить Департаменту патрульної поліції, у результаті пошкодження, яке сталось 04 серпня 2020 року, станом на момент проведення експертного дослідження, а саме 16 грудня 2020 року, складає 79 191,91 гривень.

З описової частини висновку експерта убачається, що вартість відновювального ремонту КТЗ "Toyota Prius", 2014 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на момент проведення експертного дослідження, а саме 16 грудня 2020 року, дорівнює 178 921,28 гривень з урахуванням ПДВ на матеріали та запасні частини (том 1 а.с. 30-56, 180-207).

Згідно даних полісу ОСЦВП №200339765 убачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Suzuki Jimny застрахована у ТДВ СК "Альфа-Гарант". Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 130 000,00 гривень (а.с. 100, 128).

Згідно даних повідомлення від потерпілої особи про настання страхового випадку убачається, що ОСОБА_1 06 серпня 2020 року повідомив ТДВ СК "Альфа-Гарант" про дорожньо-транспортну пригоду, що сталась 04 серпня 2020 року за участю транспортного засобу Suzuki Jimny (том 1 а.с 98-99).

21 травня 2021 року інспектором ВРОМ ДТП УПП у м. Києві ДПП на ім`я заступника начальника управління патрульної поліції у м. Києві ДПП складено рапорт.

Із змісту рапорту убачається, що на виконання інспектору надійшла копія постанови Київського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року. В ході опрацювання справи про адміністративне правопорушення №756/10253/20 працівником поліції установлено, що в діях ОСОБА_1 убачається невідповідність вимогам пункту 3.2 ПДР України, що знаходяться у причинному зв`язку із виникненням ДТП. Відносно ОСОБА_1 було прийнято постанову серії ЕАМ №2926866 від 04 серпня 2020 року про накладення адміністративного стягнення за порушення ним пункту 3.2 ПДР України. Зазначено також, що ураховуючи положення статті 61 Конституції України, відносно ОСОБА_1 не можуть бути складені адміністративні матеріали (том 2 а.с. 6).

Департамент патрульної поліції 26 квітня 2023 року звернувся до ТДВ "СК "Альфа-Гарант" із заявою про виплату страхового відшкодування. Вказана заява зареєстрована відповідачем за вх.№12/5638 03 травня 2023 року (том 1 а.с.220).

ТДВ "СК "Альфа-Гарант" у відповідь на заяву ДПП про виплату страхового відшкодування №12/5638 від 03 травня 2023 року направлено лист №12/2084 від 11 травня 2023 року. Із змісту вказаного листа убачається, що ТДВ "СК "Альфа-Гарант" відмовило у виплаті страхового відшкодування. В обґрунтування відмови у виплаті страхового відшкодування відповідач послався на пропуск потерпілим встановленого статтею 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строку для звернення із заявою. Окрім цього, ТДВ "СК "Альфа-Гарант" вказало на відсутність документів щодо визнання винним водія забезпеченого транспортного засобу (том 1 а.с. 122).

Згідно зі статтею 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом частини 1 статті 28, статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон №1961-IV) шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України "Про страхування").

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ТДВ "СК "Альфа-Гарант", колегія суддів зазначає про таке.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

За вимогами частини 1 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

За змістом статті 19 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

При цьому суди повинні враховувати принцип правової визначеності і не допускати наявності проваджень, а отже, і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того ж предмета, але судами різних юрисдикцій.

У свою чергу, предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

За частиною 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до частини 2 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини 1 статті 20 ГПК України, а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Згідно положень статті 20 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Аналогічного змісту положення містяться і у статті 21 ГПК України.

Отже, справа №756/12170/22 в частині позовних вимог Департаменту патрульної поліції до товариства з додатковою відповідальністю "Альфа-Гарант" не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а належить до компетенції господарського суду.

Подібні висновки про застосування норм права наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №426/16825/16-ц.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та помилкового розглянув спір в цій частині позову по суті.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За наведених обставин, колегія суддів робить висновок про необхідність закриття провадження по справі в частині позовних вимог Департаменту патрульної поліції до товариства з додатковою відповідальністю "Альфа-Гарант`про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно частини 2 статті 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Щодо доводів апеляційної скарги адвоката Кудлюка О.І., який діє в інтересах ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).

Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону № 1961-IV, можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15, провадження № 14-176цс18, зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17, провадження № 14-95цс20, зазначено, що враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2, частини 3 статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Системний аналіз статті 22 ЦК України, частини 2 статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу (постанова Верховного Суду №757/54513/16 від 02 лютого 2022 року).

Установлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Suzuki Jimny застрахована у ТДВ "СК "Альфа-Гарант", страхова сума за шкоду, заподіяну майну - 130 000,00 гривень.

Згідно даних висновку експертного дослідження №ЕД-19-20-20/32500-АВ від 16 грудня 2020 року вартість збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу "Toyota Prius", д.н.з. НОМЕР_1 , який належить Департаменту патрульної поліції, у результаті пошкодження, яке сталось 04 серпня 2020 року, станом на момент проведення експертного дослідження, а саме 16 грудня 2020 року, складає 79 191,91 гривень. З описової частини висновку експерта убачається, вартість відновювального ремонту КТЗ "Toyota Prius", 2014 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на момент проведення експертного дослідження, а саме 16 грудня 2020 року, дорівнює 178 921,28 гривень з урахуванням ПДВ на матеріали та запасні частини (том 1 а.с. 30-56, 180-207).

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивача підлягає стягненню відшкодування саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу, а саме різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та виплаченим відшкодуванням.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналіз положень Закону № 1961-IV та статті 1194 ЦК України дозволяє зробити висновок, що ліміт відповідальності ТДВ "СК "Альфа-Гарант" обмежується вартістю відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 79 191,91 гривень. Ураховуючи те, що вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу становить 178 921,28 гривень, а відповідальність страховика обмежується сумою 79 191,91 гривень, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув різницю із ОСОБА_1 .

Висновки суду першої інстанції не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц.

Доводів щодо не згоди із розміром оціненої шкоди та/або спростування такої апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить.

За таких обставин, колегія суддів робить висновок, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року в частині вирішення позову до ОСОБА_1 ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 377, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року в частині позовних вимог Департаменту патрульної поліції до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альта-Гарант" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, стягнення судового збору скасувати.

Провадження у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альта-Гарант" про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, закрити.

Апеляційну скаргу адвоката Кудлюка Олександра Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 березня 2024 року в частині позовних вимог Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду в частині закриття провадження набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову в цій частині може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Постанова апеляційного суду в частині вирішення вимог Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.В. Соколова