печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді Григоренко І.В.,

при секретарі: Андрієнко І.І.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Богдан О.О. ,

представника позивача: Білінського Б.П. ,

представника відповідача-1: Кудіної Т.А.,

представника відповідача-2: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач-1, Офіс Генпрокурора), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-2, ДКС України), в якому просить визнати недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_1 на повагу до його честі, гідності та ділової репутації інформацію, поширену прокурором Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини, вчиненні у зв`язку масовими протестами у 2013-2014 роках Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6, у запиті головному лікарю Державного закладу «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіохірургічний центр Міністерства охорони здоров`я України» Амаляну В.А. № 30/1-32795-14 від 25.11.2019 року, наступного змісту:

«У ході досудового розслідування в зазначеному кримінальному провадженні досліджуються обставини неправомірних дій працівників правоохоронних органів, органів внутрішніх справ, прокуратури, суддів та інших осіб стосовно учасників мирних акцій протесту в листопаді 2013 - лютому 2014 роках у містах Києві та Сумах, що призвело до необґрунтованого затримання та безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного застосування запобіжних заходів, а також заподіяння їм тілесних ушкоджень. На теперішній час виникла необхідність проведення процесуальних дій у даному кримінальному провадженні за участю громадянина ОСОБА_1 , який, за наданою інформацією, начебто перебуває на лікуванні (стаціонарне або амбулаторне), та орієнтовного часу перебування у закладі «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіологічний центр Міністерства охорони здоров`я України» (лікуючий лікар ОСОБА_4 ).» «У зв`язку з викладеним, з метою всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, керуючись ст. ст. 92, 93 КПК України, прошу у строк до 26.11.2019 року надати на адресу Генеральної прокуратури України інформацію щодо перебування на лікуванні із зазначенням умов надання лікування (стаціонарне або амбулаторне), та орієнтовного часу перебування на лікуванні пацієнта ОСОБА_1 »; та у запиті № 14/1-32795-14 від 10.03.2020 року головному лікарю Державного закладу «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіохірургічний центр Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_5 , наступного змісту: «у зв`язку з обмеженим строком досудового розслідування (провадження зареєстровано у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 05.02.2014 року), прошу у строк до 11.03.2020 року повідомити чи захворів підозрюваний ОСОБА_1 на тяжку хворобу, яка перешкоджає його участі у кримінальному провадженні, якщо так, прошу підтвердити це необхідними медичними висновками»;

Зобов`язати Офіс Генерального прокурора спростувати недостовірну інформації, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 , поширену шляхом направлення запиту прокурором Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини, вчиненні у зв`язку масовими протестами у 2013-2014 роках Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 25.11.2029 року № 30/1-32795-14 та 10.03.2020 року № 14/1-32795-14 головному лікарю Державного закладу «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіохірургічний центр Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_5 .

Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 300 000,00 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що недостовірна інформація щодо ОСОБА_1 була поширена прокурором Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини, вчиненні у зв`язку масовими протестами у 2013-2014 роках Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 у запитах головному лікарю Державного закладу «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіохірургічний центр Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_5 від 25.11.2019 року № 30/1-32795-14, наступного змісту: «У ході досудового розслідування в зазначеному кримінальному провадженні досліджуються обставини неправомірних дій працівників правоохоронних органів, органів внутрішніх справ, прокуратури, суддів та інших осіб стосовно учасників мирних акцій протесту в листопаді 2013 - лютому 2014 роках у містах Києві та Сумах, що призвело до необґрунтованого затримання та безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного застосування запобіжних заходів, а також заподіяння їм тілесних ушкоджень. На теперішній час виникла необхідність проведення процесуальних дій у даному кримінальному провадженні за участю громадянина ОСОБА_1 , який, за наданою інформацією, начебто перебуває на лікуванні (стаціонарне або амбулаторне), та орієнтовного часу перебування у закладі «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіологічний центр Міністерства охорони здоров`я України» (лікуючий лікар ОСОБА_4 ).» «У зв`язку з викладеним, з метою всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, керуючись ст. ст. 92, 93 КПК України, прошу у строк до 26.11.2019 року надати на адресу Генеральної прокуратури України інформацію щодо перебування на лікуванні із зазначенням умов надання лікування (стаціонарне або амбулаторне), та орієнтовного часу перебування на лікуванні пацієнта ОСОБА_1 »; та від 10.03.2020 року № 14/1-32795-14, наступного змісту: «у зв`язку з обмеженим строком досудового розслідування (провадження зареєстровано у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 05.02.2014 року), прошу у строк до 11.03.2020 року повідомити чи захворів підозрюваний ОСОБА_1 на тяжку хворобу, яка перешкоджає його участі у кримінальному провадженні, якщо так, прошу підтвердити це необхідними медичними висновками». Поширення інформації щодо нього, проте, що у кримінальному провадженні необхідно провести певні слідчі дії із особистою його участю і виказаний сумнів у знаходженні позивача на лікуванні створило психологічний тиск на лікарів та медичний персонал, у якому я проходив стаціонарне лікування, завдало шкоди його авторитету як право слухняної людини, людини, що не тільки дотримується закону як громадянин своєї країни, а й судді, який дотримується принципу Верховенства права під час своєї правозастосовної діяльності. Зазначає, що системними запитами прокурор обмежив його у отриманні необхідної медичної допомоги, лікування та відновлення, оскільки інформацією, що з ним необхідно терміново провести слідчі дії, вчинили тиск на головного лікаря лікарні і намагалися «прискорити» і обмежити моє стаціонарне лікування, що порушує моє право на отримання якісного та своєчасного лікування як складової права на охорону здоров`я. Вважає, що прокурор умисно проігнорував норми закону, та користуючись наліченими функціями представниками влади умисно розповсюдив серед медичного персоналу інформацію про кримінальне переслідування стосовно нього з метою принизити його честь, гідність та порушити ділову репутацію. Разом з тим, вказує, що повідомлення про підозру не є вручене йому за правилами кримінального процесуального закону, отже він не є і не може бути підозрюваним, тому твердження наведені у запиті від 10.03.2020 року № 14/1-32795-14 є голослівним і протиправним. Посилаючись на вказані обставини, на підставі ст. ст. 32, 34, 68 Конституції України, ст. ст. 23, 272, 275, 297, 299 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2021 року, справу було передано судді Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.03.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

13.09.2021 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.09.2021 року в порядку загального позовного провадження відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, та підготовче засідання у справі призначено на 01.03.2022 року.

01.03.2022 року справу знято зі складу, у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці, підготовче засідання призначено на 30.08.2022 року.

19.05.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника ДКС України - Ірини Сказко надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання заперечує проти позову, оскільки позиція позивача щодо приниження честі, гідності та ділової репутації є лише оціночними судженнями, які являють собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає своє особисте ставлення до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому судження не можуть входити до предмету судового доказування. Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди не завдавало, відтак, відповідно до Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Позовну вимогу щодо відшкодування моральної шкоди вважає необґрунтованою, тому відсутні правові підстави для її задоволення. Крім того, просить розглядати справу у відсутність представника Казначейства.

30.08.2022 року в підготовчому засіданні представником Офісу Генерального прокурора - Тетяною Кудіною було подано відзив на позовну заяву, в якому остання зазначала, що позов є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки прокурорами Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках Генеральної прокуратури України здійснювалось процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000020 від 05.02.2014 року за фактами неправомірних дій працівників органів внутрішніх справ, прокуратури, суддів та інших осіб стосовно учасників мирних акцій протесту в листопаді 2013 - лютому 2014 роках у містах Києві та Сумах, що призвело до необґрунтованого їх затримання, безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного застосування запобіжних заходів, а також заподіяння їм тілесних ушкоджень. У ході досудового розслідування вникла необхідність для проведення процесуальних дій у даному кримінальному провадженні за участю колишнього голови Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1, однак, за наданою останнім інформацією, станом на 25.11.2019 року він начебто перебував на стаціонарному лікуванні у Державному закладі «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіохірургічний центр Міністерства охорони здоров`я України». З метою підтвердження чи спростування даної інформації прокурором ОСОБА_6 25.11.2019 року скеровано запит за № 30/1-32795-14 головному лікарю Державного закладу «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіохірургічний центр Міністерства охорони здоров`я України» про надання інформації щодо перебування на лікуванні, із зазначенням умов надання лікування, та орієнтованого часу перебування на лікуванні ОСОБА_1 . У подальшому, 03.03.2020 року прокурором ОСОБА_6 направлено ОСОБА_1 повістку про виклик його на 06.03.2020 року для вручення повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру. Однак, ОСОБА_1 на виклик не з`явився, повідомив 06.03.2020 року по телефону, що він госпіталізований до Державного закладу «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіохірургічний центр Міністерства охорони здоров`я України». З метою підтвердження чи спростування даної інформації прокурором ОСОБА_6 до Державного закладу «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіохірургічний центр Міністерства охорони здоров`я України» 10.03.2020 року скеровано запит за № 14/1-32795-14 про надання інформації, чи захворів підозрюваний ОСОБА_1 (статус підозрюваного набув 13.12.2019 року) на тяжку хворобу, яка перешкоджає його участі у кримінальному провадженні, та відповідного медичного висновку. Таким чином, жоден із запитів прокурора ОСОБА_6 не містить недостовірну інформацію, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Поширення інформації досудового розслідування, яка відповідала матеріалам кримінального провадження, не утворює юридичного складу правопорушення та не порушує прав позивача, які підлягають захисту в порядку цивільного судочинства. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди зазначають, що позивачем не наведено розрахунку розміру моральної шкоди та доказів на підтвердження такого розміру.

Відповідно до довідки, складеної секретарем судових засідань Ангеліною Сестро-Животовською, 30.08.2022 року, у зв`язку із неналежним функціонуванням системи аудіофіксації (системи «Акорд»), запис підготовчого засідання не зберігся з технічних причин, наступне підготовче засідання призначено на 12.12.2022 року.

12.12.2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Богдан О.О. надійшло клопотання, в якому останній просив призначити у справі судово-психологічну експертизу.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.12.2022 року клопотання представника позивача - адвоката Богдан О.О. про призначення судово-психологічної експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди задоволено; призначено по справі судово-психологічну експертизу, проведення якої доручено експертам Громадської організації «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень» Лабораторія діагностики моральної шкоди; провадження у справі зупинено до отримання висновку експерта.

09.10.2023 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від Громадської організації «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень» Лабораторія діагностики моральної шкоди надійшов висновок комплексної психолого-соціальної експертизи № 26-09-23 моральної шкоди потерпілого від 09.10.2023 року та матеріали цивільної справи № 757/11693/21-ц, які 16.10.2023 року було передано головуючому судді.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.10.2023 року поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, та підготовче засідання призначено на 25.01.2024 року.

25.01.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача-1 - ОСОБА_7 надійшло клопотання про виклик в судове засідання у якості свідка Заступника начальника першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6.

Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2024 року задоволені клопотання представника позивача - адвоката Білінського Б.П. про виклик позивача в якості свідка та клопотання представника відповідача-1 - ОСОБА_7 про виклик в якості свідка Заступника начальника першого відділу процесуального керівництва Департаменту організації, процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про злочини вчинені у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди та справу призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 16.04.2024 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 16.04.2024 року, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у місті Києві, розгляд справи в судовому засіданні було відкладено до 04.07.2024 року.

01.07.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Білінського Б.П. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2024 року, у клопотанні представника позивача - адвоката Білінського Б.П. про відкладення розгляду справи відмовлено, у зв`язку із першою неявкою в судове засідання позивача та його представників, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи в судовому засіданні було відкладено до 30.09.2024 року.

22.07.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представники позивача - адвоката Богдан О.О. надійшло клопотання, яке було передане головуючому судді 05.08.2024 року, про відкладення розгляду справи, призначеного на 04.07.2024 року.

В судове засідання 30.09.2024 року з`явилися позивач, представники позивача, представник відповідача-1 та свідок ОСОБА_6

Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 повідомив, що здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000020 від 05.02.2014 року за фактами не правомірних дій стосовно учасників мирних акцій протестів, що призвели до безпідставного затримання, та заподіяння тяжких тілесних ушкоджень. У ході досудового розслідування вникла необхідність для проведення процесуальних дій. Оскільки, позивач повідомив про те, що він начебто перебував на лікуванні, тому з метою підтвердження чи спростування даної інформації, ним як прокурором у даному кримінальному провадженні було зроблено запит головному лікарю щодо надання інформації. На вказаний запит було отримано відповідь, у якій підтверджено перебування позивача на стаціонарі, після цього жодної слідчого дії на період його лікування не проводилось. Звертає увагу на те, що інформації щодо самого захворювання, а саме лікарської таємниці, а також причетності до кримінального провадження не зазначалась. В подальшому ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вказано кримінальному провадженні, та необхідно було проводити слідчі дії, у зв`язку з чим, повторно відправив запит. Жоден із запитів не містить інформації, яка принижує честь та гідність позивача.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_1 повідомив, що він є спецсуб`єктом, підозру у визначений законом спосіб йому вручено не було. Внаслідок дій прокурора ОСОБА_6 йому було заподіяно моральну шкоду.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30.09.2024 року в судовому засіданні, на підставі ч. 2 ст. 240 ЦПК України, було оголошено перерву перед судовими дебатами до 08.11.2024 року.

08.11.2024 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Білінського Б.П. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Протокольними ухвалами Печерського районного суду м. Києва від 08.11.2024 року, відмовлено у задоволені клопотання представника позивача - адвоката Білінського Б.П. про відкладення розгляду справи, у зв`язку із неявкою в судове засідання позивача та його представників, відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, розгляд справи було відкладено до 09.12.2024 року.

04.12.2024 року на електронну пошту Печерського районного суду м. Києва від представника позивача - адвоката Білінського Б.П. надійшло клопотання, яке було передано головуючому судді 05.12.2024 року, про участь позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні, призначеному на 09.12.2024 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів через програмне забезпечення за допомогою сервісу EasyCon.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.12.2024 року клопотання представника позивача - адвоката Білінського Б.П. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено; постановлено проводити судове засідання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди о 13 год. 00 хв. 09.12.2024 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів за участю позивача ОСОБА_1

В судове засідання 09.12.2024 року з`явились представники позивача та представник відповідача-1. Позивач брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів. Представник відповідача-2 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, у відзиві просили розглядати справу за відсутності представника ДКС України.

Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд дійшов висновку про продовження розгляду справи за відсутності представника відповідача-2.

В судовому засіданні 09.12.2024 року позивач та його представники підтримали позовні вимоги з викладених у позовній заяві підстав та просили їх задовольнити.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечувала з викладених у відзиві підстав та просила в позові відмовити.

Вислухавши вступне слово позивача, представників позивача, представника відповідача-1 та покази свідків, дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суд встановив, що Прокурором у кримінальному провадженні - прокурором першого відділу процесуального керівництва Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках, Генеральної прокуратури України ОСОБА_6 направлено лист від 25.11.2019 року № 30/1-32795-14 Головному лікарю Державного закладу «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіохірургічний центр Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_5 , в якому було повідомлено, що прокурорами Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках, Генеральної прокуратури України здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000020 від 05.02.2014 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 2 ст. 262, ч. 1 ст.263, ч. 3 ст. 27, ст. 340, ч. 2 ст. 28, ст. 340, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 343, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 343, ч. ч. 1, 2 ст. 364, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. ч. 1, 2 ст. 365, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 365, ч. ч. 1, 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 366, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 366, ч. ч. 1, 3 ст. 371, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 371, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 371, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 371, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 372, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 372, ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 372, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 372, ч. ч. 1, 2 ст. 375, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 375, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 375, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 376, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 376, ч. 2 ст. 376-1, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 376-1, ч. 2 ст. 383, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 384, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 384 КК України. Також у листі прокурор заначив, що у ході досудового розслідування в зазначеному кримінальному провадженні досліджуються обставини неправомірних дій працівників органів внутрішніх справ, прокуратури, суддів та інших осіб стосовно учасників мирних акцій протесту в листопаді 2013 року - лютому 2014 року у містах Києві та Сумах, що призвело до необґрунтованого їх затримання, безпідставного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного застосування запобіжних заходів, а також заподіяння їм тілесних ушкоджень. На теперішній час виникла необхідність проведення процесуальних дій у даному кримінальному провадженні за участі громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який, за наданою ним інформацією, начебто перебуває на стаціонарному лікуванні у Державному закладі «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіохірургічний центр Міністерства охорони здоров`я України» (лікуючий лікар ОСОБА_4 ). У зв`язку з викладеним, з метою всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, керуючись ст. ст. 2, 9, 36, 92, 93 КПК України, прокурор просив у строк до 26.11.2019 року надати на адресу Генеральної прокуратури України інформацію щодо перебування на лікуванні, із зазначенням умов надання лікування (стаціонарне або амбулаторне), та орієнтовного часу перебування на лікуванні пацієнта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У разі перебування ОСОБА_1 на стаціонарному лікування прокурор просив зазначити, чи можливо, з урахуванням стану ОСОБА_1 , проводити з ним процесуальні дії в умовах стаціонару. (т. 1 а. с. 21-22, 127-128).

10.03.2020 року Прокурором у кримінальному провадженні - прокурором першого відділу процесуального керівництва Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках, ОСОБА_6 направлено лист № 14/1-32795-14 Головному лікарю Державного закладу «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіохірургічний центр Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_5 , в якому прокурор зазначив, що прокурорами Офісу Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000020 від 05.02.2014 року, в ході якого встановлено, що відповідно до довідки № 610/14 від 10.03.2020 року ОСОБА_1 , 1956 року народження, (який є підозрюваним у даному кримінальному провадженні), з 05.03.2020 року по теперішній час знаходиться на лікуванні у Державному закладі «Всеукраїнський клінічний медико-реабілітаційний кардіохірургічний центр Міністерства охорони здоров`я України». У зв`язку з обмеженим строком досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, керуючись ст.ст. 2, 9, 36, 92, 93, 280 КПК України, прокурор просив у строк не пізніше 11.03.2020 року повідомити, чи захворів підозрюваний ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тяжку хворобу, яка перешкоджає його участі у кримінальному провадженні, якщо так, то просив підтвердити це відповідним медичним висновком (т.1 а. с. 23, 134).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначає, що інформація, яка була поширена Прокурором першого відділу процесуального керівництва Департаменту процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини, вчинені у зв`язку з масовими протестами у 2013-2014 роках, Офісу Генерального прокурора (Генеральної прокуратури України) ОСОБА_6 у запитах від 25.11.2019 року № 30/1-32795-14 та від 10.03.2020 року № 14/1-32795-14, є недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію позивача..

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначено у ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст. 32 Конституції України).

Статтею ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію»).

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ч. ч. 1, 4, 6 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Тлумачення ст. 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Частинами 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ч. 2 ст. 272 ЦК України, фізична особа має право вимагати від посадових і службових осіб вчинення відповідних дій, спрямованих на забезпечення здійснення нею особистих немайнових прав.

Статтею 273 ЦК України визначено, що органи державної влади, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування у межах своїх повноважень забезпечують здійснення фізичною особою особистих немайнових прав. Юридичні особи, їх працівники, окремі фізичні особи, професійні обов`язки яких стосуються особистих немайнових прав фізичної особи, зобов`язані утримуватися від дій, якими ці права можуть бути порушені. Діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», на прокуратуру покладаються такі функції зокрема як підтримання державного обвинувачення в суді; представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України; нагляд за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство; нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.

Аналіз вищевказаної норми підтверджує, що прокурор в межах своєї компетенції здійснює процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, приймає процесуальні рішення, забезпечує виконання вимог закону щодо захисту прав і свобод осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Згідно зі ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

Прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, поміж іншим, доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Отже, направляючи такі листи від 25.11.2019 року та від 10.03.2020 року, прокурор ОСОБА_6 діяв в межах наданих йому повноважень. Інформація щодо захворювання ОСОБА_1 , тобто інформація, що становить лікарську таємницю, прокурором не запитувалась. Щодо причетності ОСОБА_1 до вчинення злочинів у листах не зазначалось, що підтверджується і формулюванням запиту, інформацію у якому позивач вважає недостовірною та такою, що порушує його права на повагу до його гідності, честі та ділової репутації. Більш того, у листі від 25.11.2019 року взагалі не було зазначено жодного статусу ОСОБА_1 у кримінальному провадженні та не зазначено будь-якої негативної інформації щодо позивача.

Позивач перебуває у статусі підозрюваного у кримінальному провадженні з 13.12.2019 року, що підтверджується матеріалами справи, у зв`язку із чим, у листі від 10.03.2020 року прокурором було про це зазначено.

Офісом Генерального прокурора та його посадовими особами не було порушено принципу презумпції невинуватості, закріпленого у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 62 Конституції України, положення кримінального процесуального закону, оскільки ОСОБА_1 не названо винним у вчиненні злочину.

Відтак, прокурор діяв у межах своїх повноважень, здійснюючи заходи, спрямовані на з`ясування обставин, необхідних для розслідування, включаючи направлення запитів до головного лікаря медичного закладу щодо перевірки факту перебування позивача на стаціонарному лікуванні та можливості його участі у процесуальних діях.

Всі запити прокурором здійснювались виключно у визначеному кримінальним процесуальним законодавством порядку, тому поширення інформації досудового розслідування, яка відповідала матеріалам кримінального провадження, не утворює юридичного складу правопорушення та не порушує прав позивача, які підлягають захисту в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 квітня 2019 року, справа № 757/4403/16-ц (провадження № 61-19243св18), зазначено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, як зазначено у абз. 1 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру.

Отже, інформація, наведена в запитах прокурора, що містить короткий виклад обставин кримінального правопорушення, може бути оскаржена або спростована лише в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом. Питання про її достовірність не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, такий спосіб захисту не відповідає вимогам законодавства, тому підстави для задоволення позову, відсутні.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Як визначено у ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніх, належних та допустимих доказів, у розумінні ст. ст. 77, 78, 80 ЦПК України, на підтвердження своїх обґрунтувань позивач не надав.

Щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 300 000,00 грн., суд зазначає що, оскільки позовні вимоги про стягнення з Держави Україна в особі ДКС України на користь позивача компенсації завданої моральної шкоди є похідними від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, та через відсутність будь-яких доказів на підтвердження вчинення відповідачами незаконних дій, ненадання жодного належного і допустимого доказу спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок дій чи бездіяльності саме відповідачів та розміру такої шкоди, вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню. Твердження позивача про завдання шкоди його авторитету чи створення психологічного тиску на медичний персонал не знайшли свого підтвердження.

За клопотанням представника позивача було призначено судово-психологічну експертизу у цивільній справі та Громадською організацією «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень» надано висновок комплексної психолого-соціальної експертизи № 26-09-23 моральної шкоди потерпілого від 09.10.2023 року.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Так, суд критично відноситься до наданого висновку, оскільки викладені у ньому висновки суперечать обставинам справи та чинному законодавству.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Як визначено у ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то питання щодо розподілу судового збору судом не вирішується, а відповідачами не надано належних доказів на підтвердження понесення судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3, 21, 28, 62 Конституції України, ст. ст. 269, 270, 271, 01, 276, 277, 278, 280, 297 Цивільного кодексу України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 78, 80, 81, 133-141, 223, 258, 259 263-268, 272, 273, 354, 355, п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач-1: Офіс Генерального прокурора, 01011, м. Київ, вул. Різницька, буд. 13/15, .

Відповідач-2: Державна казначейська служба України, адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва, а з початку функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до апеляційного суду, матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Цивільним процесуальним кодексом України в редакції від 15.12.2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Григоренко