У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2024 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Ужгородської районної ради про визнання права власності на житлове приміщення в порядку приватизації, -

встановив:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до Ужгородської районної ради про визнання права власності на житлове приміщення в порядку приватизації.

Вказана позовна заява не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки не відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України, а саме: судовий збір сплачено в меншому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до ч.4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024рік» з 1 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3028 гривні.

Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана: фізичною особою, сплачується судовий збір, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно прохальної частини позовної заяви, позивачі просять:

«Визнати в порядку приватизації за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право спільної сумісної власності на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 загальну площу 57,7 кв.м., житлову площу 38,5 кв.м.».

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивачами не визначено ціну позву. При цьому у позовній заяві зазначено, що предметом позову не є квартира, яка належить на праві приватної власності конкретним громадянам, а саме право безоплатної приватизації житлового фонду Ужгородської районної ради надаємо наступний «витратний» розрахунок ціни позову.

Разом з тим, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається: 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна;

Позивачі просять саме визнати за ними право власності, але на підтвердження дійсної/актуальної вартості спірної квартири жодних доказів не надано.

Відповідно до пункту «а» пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що під дійсною вартістю майна розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Дійсна вартість майна визначається відповідно до вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» від 12 липня 2001 року №2658-III, звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Таким чином, позивачем на виконання приведених вище положень має бути приведена ціна позову, що має бути розрахована виходячи з ринкової вартості майна, з врахуванням приведених вище положень. Отже, позивачу необхідно визначити ціну позову, та вказати відповідний її розрахунок, пояснивши визначений у позовній заяві розмір, оскільки саме із ціни позову здійснюється підрахунок судового збору, який має бути сплачено позивачем за звернення до суду.

Відповідно до положень ч.2 вказаної норми, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Згідно абз. 1ч.2 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи….

Разом із тим, відповідно до ч.7 вказаної норми:

У разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи в зв`язку з чим звільнена від слати судового збору.

Згідно наявної в матеріалах справи квитанції ID8414-6954-7952-1109 від 2024-09-17 позивачем ОСОБА_3 сплачено судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп.

Проте, відсутні відомості щодо підстав звільнення від сплати судового збору позивачем ОСОБА_1 .

З огляду на вказане суд вважає за необхідне визначити розмір судового збору попередньо визначити з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи, у сумі 15 140 грн.

Та відповідно до положень ч. 7 ст. 6 Зу «Про судовий збір», з урахуванням того, що позивачі просять визнати за ними право спільної сумісної власності визначити, для кожного з позивачів розмір судового збору, у сумі 5 046,70 грн.

Таким чином позивачу ОСОБА_3 слід доплатити судовий збір у розмірі 3 835,5 грн. та позивачу ОСОБА_1 , слід сплатити судовий бір у сумі 5 046,70 грн.

Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору в гривнях: Отримувач коштів - ГУК у Зак. обл/Ужгородська тг/22030101; Код отримувача- (код за ЄДРПОУ) 37975895; Банк отримувача - Казначейство України (ел. адм. подат.); Код банку - отримувача (МФО) 899998; Рахунок отримувача - UA0007493; Код класифікації доходів бюджету 22030101; Призначення платежу - 101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області (назва суду, де розглядається справа).

Відповідно до п.п. 4, 5 ч.3 ст. 175 ЦПК України, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

Варто зазначити, що звертаючись із вказаним позов, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в додатку до позовної заяви додають відповідь Ужгородської районної ради Закарпатської області від 22.08.2024, у відповідь на заяву позивачів від 18 липня 2024 року щодо оформлення передачі у приватну спільну сумісну власність квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де зазначено, що Ужгородська районна рада не заперечує право заявників на приватизацію квартири за адресою АДРЕСА_2 .

Так, зазначено, що 22 травня 2008 року рішенням Ужгородської районної ради №251 «Про безоплатну передачу у приватну власність» було безоплатно передано приватну-власність житлові будинки, квартири та господарські будівлі, в тому числі за адресою АДРЕСА_2 .

Поряд із цим, рекомендовано вирішити питання щодо приватизації квартири за адресою: АДРЕСА_2 в судовому порядку.

До матеріалів справи також додано відповідь Ужгородської міської ради від 09.11.2023 на адвокатський запит, зі змісту якої вбачається, що виконавчий комітет міської ради повідомляє, що будинок АДРЕСА_3 не перебуває. У відповідності до статті 61 Житлового кодексу України договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (в разі її відсутності відповідними підприємствами, установами, організаціями) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. У переліку службового житла по місту квартира АДРЕСА_1 не рахується. Звернень від мешканців квартири АДРЕСА_1 з питання передачі квартири у власність шляхом приватизації не надходило, відповідно і рішень з вказаного питання виконкомом не приймалося.

Поряд з цим, матеріали справи не місять відомостей щодо балансоутримувача спірного житла, та кому належить таке майно на час звернення з позовом до суду.

Відомостей на підтвердження того що будинок в яком знаходиться спірна квартира перебуває на балансі до Ужгородської районної ради справі, до позовної заяви не додано.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Вказаними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами.

Відповідно до наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у разі незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) державного житлового фонду хоча й вирішуюються судом, однак належним способом захисту у разі порушення такого права є не визнання права власності на квартиру, а визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру з державного житлового фонду з покладенням обов`язку на останнього оформити приватизацію житлового приміщення.

Відомостей про наявність у власності або користуванні іншого житла позивачами не вказується.

Також позивачами не зазначено: обґрунтований спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні. Заявлена позовна вимога визнати за позивачем право на приватизацію квартири в порядку спадкування за законом та зобов`язати відповідача провести відповідні дії по приватизації у відповідності до вимог наказу Міністерства з питань житлово-комунального майна України №396 від 16.12.2009, що потребує від позивача конкретизації з посиланням на норми права які передбачають такий спосіб захисту (рішення суду не має створювати новий спір, а має бути дієвим способом для остаточного захисту порушених прав та оспорюваних інтересів).

Крім того, позивачу слід обґрунтувати свій статус як позивача, що потребує судового захисту тобто конкретизувати в чому саме вбачається порушення його прав або інтересу, оскільки суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення. Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд відкриває провадження, встановлює дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовляє йому у задоволенні позову. З метою уникнення негативних наслідків у розгляді заявлених вимог, позивачу слід обґрунтувати статус щодо належного відповідача.

Також у позовній заяві не зазначено: відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Суддя вважає, що без зазначення наведених вище обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, вважаю за необхідне заяву про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків заяви з подачею її до суду з врахуванням вимог ст.ст. 175,177 ЦПК України.

Згідно ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач (заявник, скаржник) відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 ЦПК України, позовна заява (заява, скарга) вважається поданою в день її первісного подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Як вбачається із наданої позовної заяви, вимоги закону при її поданні у повному обсязі не виконано та усунення шляхом звернення в новій редакції.

Отже, позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням позивачу строку на усунення викладених в ухвалі недоліків.

Враховуючи викладене, залишення даної позовної заяви без руху з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист, оскільки після усунення недоліків позовна заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду.

Керуючись ст.ст.175, 185, 260 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Ужгородської районної ради про визнання права власності на житлове приміщення в порядку приватизації, - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали. Роз`яснити, що в разі не усунення ним вказаних недоліків, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош