Провадження №: 2-з/755/329/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" жовтня 2024 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гончарук В.П., за участі секретаря судового засідання Гриценко О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 755/18486/24 за позовом заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову, в якій заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які дії з державної реєстрації права власності та/або інших речових прав на нерухоме майно, крім як на виконання судових рішень, які набрали законної сили, стосовно нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18, тип об`єкта: магазин непродовольчих товарів, об`єкт житлової нерухомості: ні, опис об`єкта: загальна площа (кв.м): 85.7, адреса: АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57771702 від 21.04.2021), яке на праві власності належить ОСОБА_3 .

Вимоги заяви обгрунтовані тим, що позивач звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з заявою про стягнення заборгованості за договором позики. Вказаній позовній заяві присвоєно єдиний унікальний номер справи № 755/16912/24.

20.06.2024 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики у вигляді боргової розписки. На виконання вказаного договору позивач передав відповідачу 22 000 (двадцять дві тисячі) доларів США, що за курсом НБУ станом на 20.06.2024 року (офіційний курс НБУ станом на 20.06.2024 року становив 41,2085 грн. за 1 долар США) становило 906 587 (дев`ятсот шість тисяч п`ятсот вісімдесят сім) грн., які останній зобов`язувався почати повертати починаючи з 30.08.2024 року, і перша сума повернення мала складати 10 000 (десять тисяч) доларів США.

30.08.2024 року при зустрічі позивача та відповідача, останній повідомив, що станом на 30.08.2024 рок повернути вказану вище суму в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США не має можливості.

30.08.2024 року відповідачем було складено ще одну розписку, відповідно до якої останній був зобов`язаний повернути позивачу частину боргу в розмірі від 4 000 (чотири тисячі) до 10 000 (десять тисяч) доларів США у період до 15.09.2024 року.

15.09.2024 року відповідач позивачу не повернув вказану суму.

У зв`язку з тим, що відповідач по справі обґрунтовує неможливість виконання зобов`язання через відсутність коштів, єдиним можливим варіантом для повернення боргу, у випадку задоволення позовних вимог, буде звернення стягнення на нерухоме майно відповідача.

Крім того, відповідачем вживаються заходи для відчуження вказаного вище майна для того, щоб зробити стягнення боргу неможливим, і таким чином відповідач бажає утруднити можливе виконання рішення суду. Так, в мережі інтернет на сайті ОЬХ опубліковано оголошення «продажа работающего бизнеса», де міститься інформація про продаж особою на ім`я ОСОБА_3 нерухомого майна площею 86 м.кв., яке знаходиться у місті Вишгород, ціна продажу майна складає 2 018 893 грн., в оголошенні зазначено 2 номери телефону, один з яких є телефоном відповідача - НОМЕР_1

У разі невжиття заходів щодо забезпечення позовних вимог, подальше відчуження вказаного майна призведе до неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

В судове засідання сторони не викликались.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Звертаючись з вказаною заявою до суду заявник вказує, що позивач звернулась до суду з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Як вказує позивач, що предметом спору по даній справі є стягнення грошових коштів у розмірі 906 587,00 грн., за договором позики.

Також встановлено, що у власності відповідача ОСОБА_3 є нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18, тип об`єкта: магазин непродовольчих товарів, об`єкт житлової нерухомості: ні, опис об`єкта: загальна площа (кв.м): 85.7, адреса: АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, (індексний номер: 57771702 від 21.04.2021).

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1-10 ч. 1, ч. 2 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Згідно п. 6 зазначеної Постанови, особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви (постанови Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 361/3399/20, від 14 січня 2021 року провадження № 61-16635св20, від 11 листопада 2020 року у справі № 932/14900/19, від 04 червня 2020 року у № 200/12227/17).

Враховуючи наявність спору між сторонами, обсяг позовних вимог, враховуючи вимоги співмірності виду забезпечення позову із заявленими вимогами, суд приходить до висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе задовольнити частково дану заяву про забезпечення позову до розгляду даної справи по суті та набрання чинності судовим рішенням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 157ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову - задовольнити частково.

Накласти арешт на нерухоме майно, а саме:

- (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18, тип об`єкта: магазин непродовольчих товарів, об`єкт житлової нерухомості: ні, опис об`єкта: загальна площа (кв.м): 85.7, адреса: АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, (індексний номер: 57771702 від 21.04.2021), яке на праві власності належить ОСОБА_3 .

В решті заявлених вимог відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Копію ухвали суду для виконання направити до відповідних компетентних органів.

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження..

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали (враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасники справи:

Стягувач:

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 );

Боржник:

ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 );

Суддя: