Провадження № 2/357/394/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 жовтня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря Махненко Б. В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 прозменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, мотивуючи тим, що 02.11.2022 року рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області між ним, ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було розірвано шлюб.

Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з відповідачем.

09 червня 2023 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі 357/2210/23 було прийнято рішення про стягнення з нього, ОСОБА_1 , аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 лютого 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Водночас, Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у цій же справі, було прийнято рішення стягувати з нього на користь відповідача, кошти на її особисте утримування в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів (заробітку), щомісячно, починаючи з 28 лютого 2023 року та до досягнення дитиною ОСОБА_3 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, при винесені вищевказаного судового рішення судом тоді не враховано обставини, які зазначені вимогами ст. 182 Сімейного кодексу України, що передбачають зменшення розміру аліментів, і які з`явились пізніше, це зміна його майнового стану.

Станом надень подання позову обставини змінилися таким чином, що він не в змозі сплачувати аліменти на утримання його неповнолітньої дитини та на утримання відповідача у вказаному розмірі, а саме: змінився його сімейний стан, він одружився, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 11 липня 2023 року.

На його утриманні знаходиться неповнолітній ОСОБА_4 , син її дружини від її першого шлюбу (Свідоцтво про народження та довідка № 37, видана Львівською міською радою ). Так, за останній час, ним було куплено аудіо книгу та смартфон для нормального та здорового розвитку дитини (копія чеку додається).

Його дружина ОСОБА_5 не працює та не отримує ніяких грошових коштів, тому він їх з дитиною утримує (довідка про доходи з пенсійного фонду додається).

Він, являється військовослужбовцем на посаді стрілець роти вогневої підтримки, отримував бойове поранення, що підтверджується довідкою військово-лікарської ( комісії від 23.11.2022 року, внаслідок чого отримав розлади особистості, імпульсивний тип, емоційну нестійкість, ослаблену пам`ять, що призвело до витрат на оздоровлення.

Станом на 13.11.2023 року, госпіталізований до КНП ЛОР "ЛОКПЛ", що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 95 (медична карта додається). Відповідно, у зв`язку з цим він очікує понесення значних витрат на лікування. Так як лікування емоційного стану, його психічного здоров`я є важким і довготривалим в часі процесом, він не зможе працювати до одужання, відповідно його доходи різко зменшяться.

У зв`язку з утриманням дружини та малолітньої дитини, зросли витрати на щоденне забезпечення сім`ї (копія чеків на підтвердження щоденних витрат сім`ї додаються). У зв`язку зі зміною обставин збільшились витрати на утримання сім`ї, його лікування та ведення побуту, отже, сплата аліментів у визначеному раніше судовим рішенням розмірі на утримання дитини та особисте утримання колишньої дружини є неможливим.

Вважає, що для забезпечення потреб доньки від першого ОСОБА_6 є доцільним зменшити розмір аліментів з 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 лютого 2023 року та до досягнення дитиною повноліття до твердої грошової суми в розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, що буде цілком достатнім для створення належних побутових умов та умов розвитку дитини.

Водночас, відповідно до вищевикладеного вважає, що за рішенням суду повинно бути одночасно зменшений розмір аліментів до 1/18 частини на особисте утримання відповідача з усіх видів доходів (заробітку), щомісячно, починаючи з 28 лютого 2023 року та до досягнення дитиною трьох років.

Тому, просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення від 09.06.2023 року Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/2210/23 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , до твердої грошової суми в розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень), щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також зменшити стягнення аліментів до 1/18 частини на особисте утримання ОСОБА_2 , з усіх видів доходів (заробітку), щомісячно, до досягнення дитиною трьох років, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили ( а. с. 1-5 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2023 ( а. с. 44 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

29 листопада 2023 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача (а. с. 47).

27 грудня 20243 року за вх. № 59437 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача ( а. с. 49 ).

Згідно отриманої інформації, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 12.05.2020 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред`явлено позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 29.10.2020 року у справі № 263/14171/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна.

Ухвалою судді від 27 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання у справі на 25 січня 2024 року (а. с. 50-51).

01 січня 2024 року за вх. № 1180 судом отримано від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Лебедовської Л.Ю. відзив на позовну заяву ( а. с. 71-74 ).

Відзив обґрунтований наступним.

Позивач у позовній заяві просить суд (має наміри) зменшити визначений судом розмір аліментів на дитину з 1/4 частки до твердої грошової суми, тобто змінити спосіб стягнення аліментів з частки до твердої грошової суми, що є недопустимим.

Зміна способу стягнення аліментів, визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів, тобто відповідачки по справі.

Положення частини третьої статті 181 СК України, визначає, що спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Отже, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, тобто відповідачем по справі. Отже, одержувач аліментів має перевагу в обранні того чи того способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені початково судовим рішенням.

Позивач у своїй позовній заяві вказує, що на його утриманні перебуває дружина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (26 років) та її неповнолітня дитини від попереднього шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (повних 8 років).

Дружина позивача ОСОБА_7 , вказує позивач, не працює та знаходиться на його утриманні.

Однак, ОСОБА_7 є працездатною особою, в декретній відпустці по догляду за дитиною не перебуває, доказів про те, що не працює за станом здоров`я позивач суду не надав.

Крім того, дружина позивача, ОСОБА_7 отримує аліменти на утримання дитини від попереднього шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно судового наказу Залізничного районного суду м.Львова від 19.05.2021 року (справа 462/2436/21 суддя Кирилюк А.І.).

Тому, обов`язку у позивача утримувати працездатну дружину та її неповнолітнього сина немає. Купувати продукти, одяг та взуття, аудіо техніку, смартфон для Артема, це виключно добровільна згода та бажання позивача. Позивач водить суд в оману стверджуючи те, що його дружина не отримує ніяких грошових коштів.

Позивач у своїй заяві вказує, що в нього погіршився стан здоров`я та стверджує, що він отримав бойове поранення під час служіння в ЗСУ та надав відповідні лікарські довідки, виписки тощо.

Проаналізувавши подані документи, просить суд звернути увагу, що у позивача розлади особистості, імпульсивний стан, емоційна нестійкість визвано зовсім іншим діагнозом, а не бойовим пораненням, а саме:Довідка від 23.11.2022 року № 6320 (арк.35) на яку посилається позивач, свідчить, що розлад особистості за емоційно-нестійким типом, нестійка компенсація не пов`язане з проходженням військової служби; Епікриз КНП ЛОР «ЛОКПЛ» № 8244/2022 (арк. 27) на який посилається позивач, зазначено що позивач ще у підлітковому віці мав девіантну поведінку: вступав в бійки, займався крадіжками, нюхав «клей», вживав алкогольні та наркотичні речовини (анфетамін, «солі»). 01 жовтня 2022 року під час служби випив 10 г. «солей» і 150 гр. горілки та потрапив до лікарні з вираженою галюцинаторно-параноїдальної симптопатикою. Має суїцидальні нахили; Медична характеристика від 09.11.2023 року (арк. 30) на яку посилається позивач, зазначено, що під час військової служби, починаючи з червня 2022 року неодноразово звертався зі скаргами на тривогу, неспокій, страх за своє життя, яке з`явилося після вживання наркотичних речовин (01.10.2022 року). Діагноз КНП ЛОР «ЛОКПЛ»: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання інших стимуляторів, згубне вживання. Діагноз ВЛК ВМКЦ ЗР: розлади особистості за емоційно не стійким станом.

Також, позивач не надав документів (квитанцій, чеки) про його витрати за лікування, в зв`язку з тим, що в Україні військовослужбовців лікують безкоштовно. Тому твердження, що позивач несе значні затрати на медичне лікування нічим не підтверджені.

Натомість, хоче зауважити, що погіршення стану здоров`я позивача відбуваються суто з його власної вини та за його волею, пристрасть до зловживання наркотичними та алкогольними засобами і стало причиною його емоційних розладів психіки та поведінки.

Розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач одружився та має психологічні розлади здоров`я в зв`язку з тим, що зловживав наркотичними речовинами без доведення погіршення його майнового становища не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу позивача з відповідачем та суперечитиме інтересам їх спільної дитини.

Оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - одруження, не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Просила в позовних вимогах за позовом ОСОБА_1 (позивач) до ОСОБА_2 (відповідач) про зменшення розміру аліментів відмовити повністю.

23 січня 2024 року за вх. № 4342 судом отримано відповідь на відзив на позов про зменшення розміру аліментів ( а. с. 97-100 ).

Ухвалою суду від 25 січня 2024 року провадження у даній справі було зупинено до набрання законної сили рішення у справі № 376/2334/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Сквирської міської ради, Соборний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса ) про анулювання актового запису цивільного стану про народження ( а. с. 126-128 ).

Постановою Київського апеляційного суду від 09 липня 2024 року скасовано ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду київської області від 25.01.2024 щодо зупинення провадженні у справі ( а. с. 163-166 ).

Ухвалою суду від 24 липня 2024 року провадження у даній справі було поновлено та призначено справу в судове засідання на 23.09.2024 ( а. с. 172-173 ).

Розгляд справи призначений на 23 вересня 2024 року було відкладено на 24 жовтня 2024 року у зв`язку з клопотанням позивача ( а. с. 176 ).

24 жовтня 2024 року сторони по справі в судове засідання не з`явилися.

Так, в матеріалах справи міститься поштове рекомендоване повідомлення про вручення, яке отримано позивачем ОСОБА_1 особисто 04.10.2024, тобто позивачем отримано судову повістку та останній завчано обізнаний належним чином про дату, час та місце слуханнясправи.

Заяв та клопотань з боку останнього на адресу суду не надходило.

Водночас, звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою, в прохальній її частині позивач ОСОБА_1 просив розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі ( а. с. 4 ).

23 жовтня 2024 року за вх. № 54790 судом отримано від представника відповідача ОСОБА_8 заяву, в якій просила розглядати справу без участі відповідача та його представника. Відповідач та його представник просили суд в позовних вимогах позивача про зменшення розміру аліментів відмовити повністю ( а. с. 219-220 ).

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ).

Фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється ( ч. 2 ст. 247 ЦПК України ).

В свою чергу, сторони по справі скористувалися вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Тому, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності учасників справи, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року.

В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено та не спростовано з боку сторін, що останні перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 02.11.2022 рокуміж ними було розірвано.

Встановлено, що від шлюбу у сторін по справі народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в матеріалах справи свідчить відповідне свідоцтво про народження останньої ( а. с. 11 ).

09 червня 2023 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі 357/2210/23 було прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_1 , аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 лютого 2023 року та до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, Білоцерківським міськрайонним судом Київської області було прийнято рішення стягувати з ОСОБА_1 на користь відповідача, кошти на її особисте утримування в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів (заробітку), щомісячно, починаючи з 28 лютого 2023 року та до досягнення дитиною ОСОБА_3 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вищевказане судове рішення набрало законної сили.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом ( ч. 4 ст. 82 ЦПК України ).

Вказане судове рішення міститься у вільному доступі в Єдиному реєстрі судових рішень.

Так, позивачем ОСОБА_1 11 липня 2023 року було укладено шлюб з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 11 липня 2023 року ( а. с. 13 ).

Встановлено, що дружина позивача ОСОБА_5 від попереднього шлюбу має сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що свідчить додане з боку позивача до справи свідоцтво про народження останнього ( а. с. 12 ).

Крім того, з боку позивача додано до матеріалів справи, разом із позовною заявою квитанції ( а. с. 14, 15 ), чеки та квитанції ( а. с. 16-25 ), а також медичну карту, епікриз, медичну характеристику ( а. с. 26-34 ) та довідку військово-лікарської комісії ( а. с. 35 ), рапорт ( а. с. 36 ), довідку про безпосередню участь у заходах безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією ( а. с. 37 ) та індивідуальні відомості про застраховану особу, видану на ім`я ОСОБА_11 ( а. с. 39-40 ). До того ж, додано довідку ЖБК від 10.10.2023 про те, що на його утриманні знаходиться дружина ОСОБА_5 та її син ОСОБА_4 , 2015 року народження ( а. с. 25 ).

Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами про зменшення розміру аліментів, позивач зазначав, що в нього змінився сімейний стан, він одружився на його утримання перебуває дружина та її син від першого шлюбу, а також у зв`язку з лікуванням та ведення побуту, сплата аліментів у визначеному раніше судовим рішенням розмірі на утримання дитини та особисте утримання колишньої дружини є неможливим.

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо.

Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане судам Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року.

Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому, для збільшення чи зменшення розміру аліментів достатньо хоча б однієї із вказаних обставин.

Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначають: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із погіршенням матеріального становища платника аліментів, останній може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, за наявності відповідних обставин, батько дитини може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів.

Слід зазначити, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна-розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналіз вказаних норм свідчить, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.Доведення саме вказаних обставин є підставою для перегляду визначеного судом розміру аліментів, у тому числі, і шляхом зміни способу їх стягнення.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18.

Частиною 4 статті 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Так, звертаючись до суду з вищевказаними вимогами, позивач у зв`язку зі змінною його матеріального стану, просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення від 09.06.2023 року Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі № 357/2210/23 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частина на тверду грошову суму в розмірі 3000 грн., щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, тобто змінити спосіб стягнення аліментів з частки до твердої грошової суми, що є недопустимим.

Зміна способу стягнення аліментів, визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів, тобто відповідачки по справі.

Такий правовий висновок міститься і в постанові КЦС ВС від 11.03.2020 № 759/10277/1 (61-22317св19).

Положення частини третьої статті 181 СК України, визначає, що спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, тобто відповідачем по справі. Отже, одержувач аліментів має перевагу в обранні того чи того способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені початково судовим рішенням.

Окрім того, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що на його утриманні перебуває дружина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та її неповнолітня дитини від попереднього шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Дружина позивача ОСОБА_7 , вказує позивач, не працює та знаходиться на його утриманні.

Однак, зазначене спростовується наданими з боку позивача до позовної заяви Індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_12 ( а. с. 39-40 ).

Так, за Індивідуальними відомостями про застраховану особу, ОСОБА_11 з 2015 по 2023 рік отримувала доходи.

Крім того, дружина позивача, ОСОБА_7 отримує аліменти на утримання дитини від попереднього шлюбу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно судового наказу Залізничного районного суду м.Львова від 19.05.2021 року (справа 462/2436/21 суддя Кирилюк А.І.) ( а. с. 76 ), що спростовує доводи позивача стосовно перебування останнього на його утриманні.

Отже, купувати продукти, одяг та взуття, аудіо техніку, смартфон для ОСОБА_13 , сина його дружини від першого шлюбу, виключно добровільна згода та бажання позивача.

До того ж, саме придбання смартфону, аудіо техніку для ОСОБА_13 , про що зазначав позивач, не підтверджується жодними належними та допустимими доказами.

Як не підтверджено і те, що долучені до позовної заяви чеки про придбання продуктів, одягу та взуття, які датовані всі серпнем 2023 року, були придбані саме позивачем ( а. с. 16-19 ).

Крім того, додані з боку позивача до позовної заяви квитанції ( а. с. 20-24 ), свідчать про те, що платником є саме ОСОБА_5 , а безпосередньо позивач.

Тому Довідці, яку надав позивач, видану «ЖБК № 85» від 10.10.2023 про те, що на його утриманні знаходить дружина та її син, суд надає критичної оцінки, оскільки спростовує викладені в ній факти вищенаведеним.

Оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану, як одруження, не є підставою для зменшення розміру аліментів.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20).

Стосовно посилань позивача у своїй заяві, що в нього погіршився стан здоров`я та стверджує, що він отримав бойове поранення під час служіння в ЗСУ та надав відповідні лікарські довідки, виписки тощо, що на його думку потребує додаткових витрат на лікування, то з цього приводу, суд зазначає про таке.

Проаналізувавши подані з боку позивача документи, в яких зазначено що у останнього розлади особистості, імпульсивний стан, емоційна нестійкість визвана зовсім іншим діагнозом, а не бойовим пораненням, а саме:Довідка від 23.11.2022 року № 6320 (а. с. 35) на яку посилається позивач, свідчить, що розлад особистості за емоційно-нестійким типом, нестійка компенсація не пов`язане з проходженням військової служби; Епікриз виписний КНП ЛОР «ЛОКПЛ» № 8244/2022 (а. с. 27-28) на який посилається позивач, зазначено що позивач ще у підлітковому віці мав девіантну поведінку: вступав в бійки, займався крадіжками, нюхав «клей», вживав алкогольні та наркотичні речовини (анфетамін, «солі»). 01 жовтня 2022 року випив 10 г. «солей» і 150 гр. горілки та потрапив до лікарні з вираженою галюцинаторно-параноїдальної симптопатикою. Має суїцидальні нахили. Медична характеристика від 09.11.2023 року (а. с. 30) на яку посилається позивач, зазначено, що під час військової служби, починаючи з червня 2022 року неодноразово звертався зі скаргами на тривогу, неспокій, страх за своє життя, яке з`явилося після вживання наркотичних речовин (01.10.2022 року). Діагноз КНП ЛОР «ЛОКПЛ»: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання інших стимуляторів, згубне вживання. Діагноз ВЛК ВМКЦ ЗР: розлади особистості за емоційно не стійким станом.

Отже твердження позивача, що останній несе значні затрати на медичне лікування, не підтверджено, оскільки додані позивачем квитанції про сплату в аптеці ( а. с. 64-66 ), датовані листопадом ( дві ) та груднем ( 1 ), не свідчать про значні витрати, витрачені суми в розмірі 776,59 грн., 169,31 грн. та 209,30 грн.

Крім того, суд позбавлений можливості встановити, що саме було придбано позивачем в аптеці та дійсно, це було необхідним для позивача.

Стосовно квитанції до прибуткового ордеру № 8067 від 27.11.2023 на суму 15 300 грн, прийнято від позивача, остання не містить відомостей стосовно того, за що була сплачена вказана сума з боку останнього ( а. с. 63 ).

Відносно доданих документів до заяви про відкладення розгляду справи ( а. с. 176 ), а саме: копію військового квитка ( а. с. 178-184 ); протоколу магнітно-резонансної томографії поперекового відділу хребта ( 185, 186 ); довідку з поліклініки м. Львова «5-та міська лікарня» куди звернувся позивач зі скаргами на біль в попереку ( а. с. 189, 190 ) та додані квитанції ( а. с. 187-188, 191-193 ), то вказані докази не свідчать про погіршення стану здоров`я, а лише свідчать про певні зміни поперекового відділу хребта.

При цьому, в довідці з поліклініки м. Львова «5-та міська лікарня» куди звернувся позивач зі скаргами на біль в попереку, остання не місить дати такого звернення ( а. с. 189 ), а доданий до нього лист призначення, ліки призначені на невеликий курс лікування ( в/м № 5 ).

Крім того, як в протоколі магнітно-резонансної томографії поперекового відділу хребта так і в довідці з поліклініки м. Львова «5-та міська лікарня» зазначено, що позивачу рекомендовано консультація невролога.

Однак, відомості з приводу звернення позивача до невролога, про те що останній продовжує лікуватися, матеріали справи не мітять.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій ( ч. 4 ст. 12 ЦПК України ).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

Важливо також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).

Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, провадження № 61-46794св18.

Так, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Такої позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 грудня 2021 року у справі № 681/15/21, провадження № 61-15542св21.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

Згідно ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач по справі, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ,до досягнення її трьох річного віку, тому позбавлена можливості працювати та забезпечувати дитину, а тому потребує матеріального забезпечення від колишнього чоловіка.

Водночас, як зазначено вище, з боку позивача не доведено належними та допустимими доказами, що останній не має можливості виконувати рішення суду щодо сплати аліментів, в тому числі, на особисте утримання колишньої дружини по догляду за дитиною до досягнення її трьох річного віку.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з врахуванням досліджених обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки під час розгляду справи не знайшло свого підтвердження, що у останнього змінилися обставини, які не дозволяють сплачувати аліменти як доньці так і колишній дружині на особисте утримання у визначеному раніше судовому рішенні про стягнення аліментів.

Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача. У разі відмови в позові - на позивача.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем було сплачено судовий збірв розмірі 1073,60 грн. ( а. с. 6 ).

Оскільки позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, не підлягають стягненню і судові витрати з відповідача на його користь.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 51, 124 Конституції України, ст. 179, ст. ст. 84, 180-184, 192 СК України, ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 12, 13, 18, 19, 81, 82, 89, 133, 141, 187, 211, 247, 263-265, 273, 353-355 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд,

У Х В А Л И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ( адреса: АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 ).

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2024 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя О. І. Орєхов