ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5494/23 Номер провадження 22-ц/814/1960/24Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою в його інтересах представником - адвокатом Ковальчуком Олександром Миколайовичем,

на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 13 лютого 2024 року, постановлене суддею Нестеренко С.Г.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

09.08.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «Європейська агенція боргів») звернулося в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором №12798-01/2022 у розмірі 36 375,00 грн., із яких: 15 000,00 грн. - сума заборгованості за основним боргом; 21 375,00 грн.- сума заборгованості за відсотками; а також судові витрати.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що 14.01.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №12798-01/2022, підписаний електронним підписом позичальника, за умов якого останній отримав кредит у розмірі 15 000,00 грн., строком виконання зобов`язання до 12.02.2022, зі сплатою товариству 547,5% річних від суми кредиту із розрахунку 1,50% на добу.

У подальшому між кредитором та позивачем укладено договір факторингу, у відповідності до якого, останній передав належне право вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло за плату належні права вимоги до боржника ОСОБА_1 . Таким чином позивач набув право вимоги за кредитним договором, за яким позичальник має непогашену заборгованість у розмірі 36 375,00 грн., із яких: 15 000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 21 375,00 грн. - заборгованість за відсотками, у зв`язку із чим і звернувся до суду.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 13.02.2024 позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №12798-01/2022 від 14.01.2022, що виникла станом на 30.06.2023 на суму 36 375,00 грн., із яких: 15 000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 21 375,00 грн. - заборгованість за відсотками, а також кошти у повернення сплаченого судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

Рішення районного суду вмотивовано доведеністю позовних вимог.

Відповідач, в інтересах якого діє представник - адвокат Ковальчук О.М., оскаржив рішення районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні вимог позову відмовити, стягнувши з позивача на його користь 10 000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги при розгляді справи в суді першої інстанції.

Зазначає, що кредитний договір був строковим і матеріали справи не містять доказів його продовження/пролонгації, а розрахунок заборгованості за ним не є належним доказом, оскільки у справі відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження розміру стягнення.

Наголошує, що позивач не виконав вимог ухвали суду та не надав для дослідження оригінал кредитного договору та докази на підтвердження перерахунку кредитних коштів відповідачу. Тоді як суд першої інстанції безпідставно визнав надані їх копії належними та допустимими доказами, замість того, щоб залишити їх поза увагою.

Звертає увагу, що графік розрахунку не містить підпису кредитодавця, паспорт кредиту не підписаний жодною зі сторін, а у справі відсутні докази, що відповідач підписав договір саме на тих умовах, які визначені в наданій позивачем копії.

Із огляду на правовідносини, які виникли між сторонами, вважає, що кредитор при наданні кредиту діяв усупереч вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», яка забороняє включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими, оскільки наявні умови кредитування є вочевидь такими, що мають істотний дисбаланс прав та обов`язків на шкоду споживача.

Зазначає, що у справі відсутні докази на підтвердження, що позичальник надавав згоду, яка є обов`язкової, на доступ до інформації, що складає його кредиту історію та на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій, включене до Єдиного реєстру бюро кредитних історій, інформацію щодо нього та кредиту. Відтак, договір за кредитом укладений з порушенням вимог Закону України «Про споживче кредитування», а тому не є правомірним.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

19.04.2024 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Із підстав, раніше викладених ним у позові доводить, що у відповідності до умов договору, його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладенні договору.

Наголошує, що відповідач через особистий кабінет на веб-сайті первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, підтвердив умови отримання кредиту, після чого первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку на зазначений ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору.

Зазначає, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Тоді як кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом є оригіналом такого документа, і, якщо створюється електронний документ на комп`ютері чи ноутбуці, а потім зберігається на інший носій, то відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», збережений примірник буде оригіналом електронного документу.

При цьому, без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи убачається, що 14 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №12798-01/2022, за умов якого товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 15 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, оплатності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.1. договору).

Тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 12.02.2022. Строк дії договору починається за моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.1.2. договору).

За користування кредитом клієнт сплачує товариству 547,5% річних від суми кредиту в розрахунку 1,50% на добу (п.1.3. договору).

У разі, якщо клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п.1.2. цього договору та/або в додатку(ах) до цього договору, проценти передбачені в п.1.3. договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору (п.4.3. договору).

Кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом (п.1.7. договору).

Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору (п.2.1. договору)./а.с.6-7 т.1/

Згідно з графіком платежів 14.01.2022 видано 15 000,00 грн., повернення: 12.02.2022, кількість днів розрахункового періоду - 30; чиста сума кредиту - 21 750,00 грн., із яких 6 750,00 грн. - проценти за користування кредитом./а.с.8 т.1/ Такі умови кредитування узгоджується із паспортом споживчого кредиту./а.с.9 т.1/

14 січня 2022 року о 14:00:12 перераховано 15 000,00 грн. на платіжну картку клієнта, маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі Рау-ua - 131176222./а.с.147 т.1/

13 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «ФК «Інвеструм» укладено договір факторингу №13012023, за умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору; з платіжної інструкції №19284 від 17.01.2023 убачається, що ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» перерахувало ТОВ «ФК «Інвеструм» кошти на загальну суму 2 000 413,14 грн. за відступлення прав вимоги за договором факторингу від 13.01.2023./а.с.10-12, 162 т.1/

Зі змісту Акту прийому-передачі Реєстру боржників за таким договором клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників кількістю 10683; серед яких ОСОБА_1 , де загальна сума боргу склала 36 375,00 грн., із яких: 15 000,00 грн. - основний борг, 21 375,00 грн. - проценти./а.с.13-14 т.1/

У зв`язку із неналежним виконанням зазначеного договору виникла заборгованість за кредитним договором №12798-01/2022 від 14.01.2022 станом на 30.06.2023 у розмірі 36 375,00 грн., із яких: 15 000,00 грн. - основний борг, 21 375,00 грн. - проценти, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з банківського рахунку./а.с.15, 88-92, 148-157 т.1, 57-70 т.2/

На виконання ухвали суду про витребування доказів, стороною позивача, через систему «Електронний суд», надано оригінали Договору про надання споживчого кредиту та паспорт споживчого кредиту у форматі pdf файлів, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із того, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало належні докази на підтвердження права вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем у розмірі, заявленому до стягнення та не спростованого відповідачем.

При цьому, суд визнав, що укладаючи такий договір, сторони погодили порядок нарахування процентів, у тому числі їх розмір (процентну ставку), яка буде застосовуватися при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту і жодних заперечень щодо таких умов кредитування позичальник не висловив. Указаний договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались та не визнавалися недійсними, а тому він є таким, що відповідає волевиявленню сторін, а отже, відповідно до ст.ст.628, 629 ЦК України, є обов`язковими до врахування.

Апеляційний із такими висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги їх правильність не спростовують, оскільки зводяться до нерозуміння природи зобов`язання, що не звільняє від обов`язку його виконання, та довільного трактування норм права на власну користь. При цьому жодного належного та допустимого доказу на підтвердження заперечень вимог позову відповідачем не надано, а тому за правилами частини 4 статті 12 ЦПК України він несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних. При цьому, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 цього Кодексу передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Частинами 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» передбачено, що для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 цього Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ЦПК України, статтею 36 ГПК України та статтею 79 КАС України.

За змістом статті 12 цього Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Зі змісту договору про надання фінансового кредиту №12798-01/2022 від 14.01.2022 убачається, що згідно вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Оскільки такий договір укладено на сайті позикодавця, та позичальник підписав його одноразовим ідентифікатором W298, тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, без здійснення входу на сайт товариств такий договір не був би укладеним.

Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформованій у справах №132/1006/19 від 07.10.2020, №234/7160/20 від 28.04.2021, №234/8084/20 від 01.11.2021, №757/40395/20 від 14.06.2022, №234/7298/20 від 08.08.2022.

При цьому, договір про надання фінансового кредиту містить податковий номер позичальника, паспортні дані, номер мобільного телефону та адресу і саме такі дані зазначено у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, тобто вони є актуальними та дійсно йому належать ОСОБА_1 .

Доказів того, що банківська картка з номером НОМЕР_2 на яку 14.01.202 перераховано кошти у розмірі 15 000,00 грн. належить не ОСОБА_1 , останнім не надано, та не спростовано такі відомості, що підтверджуються первинними бухгалтерськими документами.

Із огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованими та відхиляє доводи апеляційної скарги відповідача щодо ненадання позивачем доказів укладення договорів в електронній формі та перерахування йому кредитних коштів. Натомість, судом першої інстанції правильно установлено та не спростовано відповідачем, що позикодавець, перерахувавши відповідачу обумовлені грошові кошти, виконав умови договору, а позичальник, будучи належним чином обізнаним із умовами кредитування, зобов`язання за ним не виконав.

Посилання відповідача на те, що графік розрахунку не містить підпису кредитодавця колегія суддів відхиляє, наголошуючи, що за змістом п.6.3. договору всі додатки до договору, яким є і графік розрахунку, складені сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифіктора, як і паспорт споживчого кредиту підписаний споживачем (W298). Натомість загальне цитування відповідачем положень статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» не спростовує факту укладення ним електронного договору, який містять усі істотні умови кредитування, що відповідає вимогам статті 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Належних та допустимих доказів на спростування приналежності електронного підпису саме відповідачу, останнім не надано, та не спростовано презумпцію правомірності правочинів. Натомість факт отримання позичальником грошових коштів підтверджується наявною у матеріалах справи інформаційною довідкою про успішно проведену транзакцію коштів на картку відповідача, яку останній вказував при заповненні реквізитів договору.

Доказів на спростування викладеного відповідачем не надано. Тоді як за змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому колегія суддів враховує положення п.6 ст.3 ЦК України, якою визначено добросовісність, як певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них

У цій справі поведінка відповідача не відповідає вимогам п.6 ст.3 ЦК України, оскільки з моменту укладення електронного договору (14.01.2022) до звернення позивача в суд із цим позовом (09.08.2023), він користувався кредитними коштами, та із вимогами про недійсність/нікчемність такого договору до суду не звертався, а в межах заявленого спору не спростував належними доказами заборгованість за ним.

Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, крім того статтею 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Зважаючи на невиконання відповідачем умов кредитного договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо існування заборгованості, яка підлягає стягненню з позичальника на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», взявши до уваги надані товариством розрахунки заборгованості.

Доводи апеляційної скарги, що розмір заборгованості не підтверджений належними доказами, колегія суддів відхиляє, оскільки на підтвердження розміру стягнення позивачем надано відповідні розрахунки, порушення норм процесуального закону при наданні таких доказів судом апеляційної інстанції не установлено. Оскільки докази буди подані до суду позивачем через «Електронний суд», як додатки до відповіді на відзив та підписані кваліфікованим електронним підписом користувача разом зі створеним в Електронному суді документом, до яких вони додавалися.

Перевіряючи правильність здійсненого позивачем розрахунку, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що 12.02.2022 відповідач не повернув у строк наданий йому кредит, тому з 13.02.2022 по 14.05.2022 включно йому нараховувалися проценти за ставкою 2,50% на день, що не перевищувало 90 календарних днів, починаючи з першого дня прострочення виконання умов договору, обумовлених у п.2.4. та п.4.3. договору про надання фінансового кредиту. Відтак, обґрунтованими та не спростованими відповідачем є висновки суду першої інстанції, що нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося відповідно до умов договору погоджених позичальником.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та є довільним трактуванням норм права на власну користь. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі статтею 141 ЦПК України відсутніми є підстави компенсації понесених відповідачем судових витрат в судах першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах представником - адвокатом Ковальчуком Олександром Миколайовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 13 лютого 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23.05.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак