Справа №489/4308/20
Провадження №6/489/195/24
У Х В А Л А

22 травня 2024 м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Ставратій Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича про примусове проникнення до квартири, яка належить боржниці ОСОБА_1

встановив.

Приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Баришніков А.Д. звернувся до Ленінського районного суду м. Миколаєва з поданням про примусове проникнення до квартири боржниці за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .. Посилаючись на те, що на його виконанні перебуває виконавче провадження № 73850772 з примусового виконання виконавчого листа № 489/4308/20 виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики у розмірі 2 708 867 грн. 22 коп. та судового збору у розмірі 10 387 грн. 46 коп. 16 січня 2024 ним винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, яка направлена на адресу боржника рекомендованим листом зі зворотним повідомленням. Разом з постановою про відкриття виконавчого провадження було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця. Другим пунктом резолютивної частини постанови, ОСОБА_1 було зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, а також попереджено про відповідальність за неподання такої декларації. Проте, вказана вимога у встановлений законом строк ОСОБА_1 виконана не була. 16 січня 2024 виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. В процесі виконання з відкритих розрахункових рахунків боржника було стягнуто кошти у розмірі 5849,82 грн. Під час здійснення виконавчого провадження вживалися заходи щодо виявлення коштів та рухомого майна, шляхом направлення електронних запитів. 09 травня 2024 винесено постанову про розшук майна боржника. Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_2 , де остання зареєстрована. Виконавцем двічі направлено боржнику вимогу про обов`язкову присутність та надання доступу до належної їй на праві власності квартири. Проте, прибувши на місце за вказаною адресою, боржниця була відсутня, двері до помешкання ніхто не відкривав, про що складені акти. Рішення суду до теперішнього часу не виконано, Боржник не вживає заходів щодо виконання рішення суду. Факт ухилення боржника від виконання рішення суду, застосування примусового входження до житла боржника є необхідним засобом для виявлення майна боржника, на яке, згідно закону, можливе звернення стягнення, з метою виконання виконавчого документа і реалізації засад виконавчого провадження.

Згідно з ч. 2 ст. 439 ЦПК України, суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Приватний виконавець у судове засідання не з`явився, у поданні просив розглянути за його відсутності.

Вивчивши доводи подання, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.11.2023, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 2 708 867 грн. 22 коп., що складається з: основної суми боргу 2 526 393 грн. 58 коп.; суми з урахуванням індексів інфляції - 76 297 грн. 07 коп.; трьох відсотків річних - 106 177 грн. 15 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 10 387 грн. 46 коп.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 22.02.2024, рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 листопада 2023 року залишено без змін.

Відновлено виконання рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 20 листопада 2023 року, яке було зупинено ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 02 лютого 2024 року.

15 січня 2024 Ленінським районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист по вказаній справі.

16 січня 2024 приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Баришніковим А.Д. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73850772 з примусового виконання виконавчого листа № 489/4308/20 (провадження № 2/489/308/23) про стягнення ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 2 708 867 грн. 22 коп., що складається з: основної суми боргу 2 526 393 грн. 58 коп.; суми з урахуванням індексів інфляції - 76 297 грн. 07 коп.; три відсотки річних - 106 177 грн. 15 коп. та судового збору у розмірі 10 387 грн. 46 коп. Зобов`язано боржника подати декларацію про доходи і майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Вказана постанова направлялася сторонам, зокрема боржнику ОСОБА_1 , на адресу, зазначену в рішенні суду: АДРЕСА_1 , що підтверджується списком рекомендованих листів.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 16.01.2024, накладено арешт на грошові кошти відповідно до якої накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 2991549,14 грн.

Вказана постанова направлялася сторонам, зокрема боржнику ОСОБА_1 , на адресу, зазначену в рішенні суду: АДРЕСА_1 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 16.01.2024, накладено арешт на трикімнатну квартиру, загальною площею 61,7 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана постанова направлялася сторонам, зокрема боржнику ОСОБА_1 , на адресу, зазначену в рішенні суду: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з відповіді на запит з Державної фіскальної служби України, юридичну особу або фізичну особу підприємця знято з обліку у контролюючих органах.

Згідно відповіді на запит з Державної податкової служби України, боржниця отримує дохід з Управління соціального захисту населення Миколаївської районної державної адміністрації.

З відповіді на запит з Пенсійного фонду України, відсутні дані про отримання доходу ОСОБА_1 .

Як вбачається з відповіді на запит з Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, ОСОБА_1 належить транспортний засіб Renault Megane Scenic, державний номер НОМЕР_1 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 13.05.2024, вбачається, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності, зокрема, квартира АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 13.12.2011 посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Полонка Ю.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1636.

Відповідно до листа Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 29.01.2024 за № 19.03.03-11/11/24, станом на 29.01.2024 за відомостями Реєстру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване місце проживання 2 осіб.

13 березня 2024 та 22 березня 2024 приватним виконавцем направлено до боржника ОСОБА_1 вимогу про надання доступу до квартири АДРЕСА_2 для проведення виконавчих дій 20 березня 2024 та 04 квітня 2024 та бути присутньою особисто або управо важеному представнику.

20 березня 2024 та 04 квітня 2024 приватним виконавцем здійснено виходи за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого складені акти приватного виконавця, відповідно до яких встановлено, що доступ до приміщення боржник не забезпечив, двері до приміщення ніхто не відчинив. Боржником вимогу приватного виконавця щодо надання доступу до нерухомого майна не виконано. Чим вчинено перешкоду проведенню виконавчих дій.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. від 09.05.2024, оголошено в розшук майно боржника, а саме транспортний засіб Renault Megane Scenic, державний номер НОМЕР_1 .

Заявник в своєму поданні зазначає, що рішення суду боржником до теперішнього часу не виконано, жодних доказів на погашення заборгованості боржником не сплачено. Боржник не вживає заходів щодо виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК України передбачено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною 1 статті 9Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема, для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України й міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

За змістом наведених вище норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Згідно з положенням статті 1Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із способів, які застосовуються для забезпечення реального виконання судових рішень, згідно із наведеним вище Законом є звернення стягнення на майно боржника, для реалізації якого виконавцем накладається арешт на майно (кошти) боржника шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису (ст.ст.48,56 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження"виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною восьмою статті 48 Закону України "Про виконавче провадження"виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до частини першої статті 17Закону України"Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Як зазначено у статті 30 Конституції України, статті 311ЦК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Частиною першою статті 439ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 18Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно наявність умислу та інші факти, як обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про примусове проникнення до житла, як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приватний виконавець, звертаючись до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника, повинен був належним чином обґрунтувати його та надати суду докази на підтвердження доводів свого подання.

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження, за адресою, зазначеною у виконавчому листі. Частиною першої цієї ж статті передбачено, що постанови про відкриття виконавчого провадження, про припинення виконавчого провадження, повідомлення про відмову у прийнятті виконавчого документа до виконання, надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Матеріали, долучені приватним виконавцем до подання про примусове проникнення до житла боржника, не містять доказів отримання боржницею ОСОБА_1 ,вищезазначених постанов.

Матеріали справи не містять доказів отримання боржником постанови приватного виконавця боржниці ОСОБА_1 за її місцем знаходження: АДРЕСА_1 , про допуск до житлового приміщення для перевірки наявності майна та його вилучення в подальшому в рахунок погашення заборгованості за виконавчими листами.

За матеріалами справи недоведеними приватним виконавцем є перешкоди у вчиненні виконавчих дії боржником ОСОБА_1 ..

При цьому з актів приватного виконавця, які складені без участі понятих, вбачається, що виконавець не зміг потрапити до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що боржниця не відчинила двері, не надала доступу до приміщення. При цьому Акт не містить відомостей на підтвердження того, що боржниця в цей час була в квартирі, та чинила перешкоди приватному виконавцю.

Отже, при відсутності доказів безпідставного перешкоджання боржником доступу до приміщення для опису його майна при примусовому виконання виконавчих листів, при відсутності доказів, що виконавцем було вжито заходів для реалізації транспортного засобу, який належать боржниці, до звернення з поданням про примусове проникнення до приміщення, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання.

Саме до аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року, ухваленій у справі справа № 757/41727/19-ц (провадження № 61-19942св19).

Керуючись ст. 439 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова Артема Дмитровича про примусове проникнення до квартири, яка належить боржниці ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Повний текст судового рішення складено «22» травня 2024.

Суддя Н.О. Рум`янцева