Справа №705/2494/24
2/705/1635/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко В.Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення сплати аліментів. У позові посилається на те, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду від 16 травня 2018 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Оскільки він військовий і перебуває на службі у ЗСУ, тому після розірвання шлюбу син залишився проживати з матір`ю. Матеріальну допомогу на утримання сина він надавав добровільно та на його ім`я відкрив банківську карту і кошти перераховував на карту, оскільки ОСОБА_2 виїхала за межі України, залишивши сина одного. Неповнолітній син проживав у його батьків в м. Умані, а деякий час проживав у родичів відповідачки в селі Осітна Уманського району. Перебуваючи на лікуванні в м. Умані, після отриманого поранення на війні, він дізнався, що відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду від 23 листопада 2023 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 2 жовтня 2023 року до повноліття сина. 25 березня 2024 року відділом ДВС у м. Умані Уманського району було відкрито виконавче провадження ВП № 74532004 з примусового виконання рішення Уманського міськрайонного суду про стягнення аліментів. При зверненні до суду ОСОБА_2 надала неправдиву інформацію, щодо свого місця проживання та проживання неповнолітнього сина. Відповідачка проживає за межами України, син проживає в м. Умані, що підтверджується довідкою Паланської сільської ради, в якій зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрована в с. Максимівка Уманського району, але протягом 5 років в селі не проживає. Так як він кадровий військовий та перебуває на фронті, проживати з сином не має можливості. Вказує, що кошти, які він сплачує, будуть використані не за призначенням, тобто не на утримання сина, оскільки отримувачем коштів зазначена ОСОБА_2 , яка разом з сином не проживає, вихованням дитини не займається та матеріально його не забезпечує, а всі дії щодо відкриття виконавчого провадження здійснювала за дорученням ОСОБА_2 , її родичка ОСОБА_4 .. Зважаючи на викладені обставини, вважає, що стягнення з нього аліментів на утримання дитини, яка не проживає з ОСОБА_2 необхідно припинити, так як аліменти, які будуть стягуватись з нього, не будуть використовуватись за призначенням.

Ухвалою судді від 26.04.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

09.05.2024 від представника відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що заявлені позовні вимоги є недоведеними та такими, що не ґрунтуються на обставинах справи та нормах закону, тому не підлягають до задоволення. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.11.2023, з урахуванням принципу рівної відповідальності обох батьків за утримання дитини, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі частини від заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Будь-яких доказів, які б вказували на зміну місця проживання дитини разом із батьком суду не надані. Будь-яких інших доказів, з якими закон пов`язує звільнення платника аліментів від їх сплати, позивачем не надано. При цьому, наведені у позові обставини, ОСОБА_1 вказував у апеляційній скарзі на рішення суду від 23.11.2023 про стягнення з нього аліментів на утримання сина. Постановою Черкаського апеляційного суду від 14.02.2024 рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.11.2023 залишено без змін. На підставі вищевикладеного, просить у задоволенні позову відмовити.

22 травня 2024 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що викладені обставини у відзиві на позов не відповідають дійсності, оскільки відповідно до довідки Паланської ОТГ, ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає більше 5 років, а тільки зареєстрована, за вказаною адресою зареєстрований неповнолітній син, який більше п`яти років проживає та навчається у м.Умань, мати проживає за межами України. Крім того, ОСОБА_2 не надала жодного підтверджуючого доказу, що дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Посилання представника відповідача на те, що обставини викладені в позовній заяві досліджувалися при ухваленні рішення про стягнення аліментів є необґрунтованими та не підтверджені доказами. Він не відмовляється утримувати свого сина, але не бажає виплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 , яка залишила одного сина та не виконує своїх батьківських обов`язків.

24.05.2024 на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_5 надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому вказано, що аргументи позивача є непереконливими. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.11.2023 у справі № 705/5243/23, яке залишено в силі постановою Черкаського апеляційного суду від 14.02.2024, встановлено, що син ОСОБА_3 проживає разом із ОСОБА_2 та перебуває на повному її утриманні. Дана обставина є преюдиційною та не підлягає доказуванню. Вважає, що даний спір є штучно створеним з метою ухилення позивача від обов`язку по утриманню своєї дитини. Тому вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Суд, дослідивши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.05.2018.

У вказаному шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 10.02.2010, відповідно до якого, відповідач ОСОБА_1 є його батьком, ОСОБА_2 матір`ю.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 листопада 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.10.2023 до досягнення ним повноліття.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 14.02.2024 рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, залишено без змін.У постанові вказано, що доводи апеляційної скарги як на підставу відмови у задоволення позову, а саме те, що кошти на утримання відповідач надає добровільно, позивачка подала позов з метою зведення особистих рахунків та власного забезпечення, є помилковими. Оскільки, за змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Доводів про неможливість надання матеріальної допомоги на утримання дитини апелянт не навів. За таких обставин ОСОБА_6 зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На підтвердження відповідних обставин позивач надав довідку № 15, що видана директором Уманської початкової школи № 3, за підписом класних керівників, в якій вказано, що ОСОБА_3 дійсно навчався з 13.03.2017 по 29.08.2022 в Уманському НВК № 17, за час перебування в закладі навчанням та вихованням дитини займався батько ОСОБА_1 .. також навчанням дитини переймалися дідусь ОСОБА_7 та бабуся ОСОБА_8 мати дитини ОСОБА_7 з сім`єю не проживала, так як перебувала за кордоном. За період навчання у закладі мати не з`являлася, батьківські збори не відвідувала, дитиною не цікавилася.

Відповідно до довідки № 2 від 01.03.2024 голови ЖБК «Вега-2», онук ОСОБА_7 та ОСОБА_8 періодично відвідує бабусю та дідуся, проводить частину канікул та вихідних у них вдома.

Юрківським старостинським округом Паланської сільської ради Уманського району видано 04.04.2024 довідку № 37/25-06 по те, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно зареєстрована в АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак протягом 5 років в селі фактично не проживає, місце перебування невідоме.

25.03.2024 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 705/5243/23; 2/705/2297/23, що виданий Уманським міськрайонним судом Черкаської області 13.03.2024 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.10.2023 до досягнення ним повноліття.

Вищевказане виконавче провадження відкрите на підставі заяви про прийняття до виконання виконавчого листа, що подане представником ОСОБА_2 - ОСОБА_4 .

На підтвердження переказу коштів ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 надано платіжні інструкції від 28.07.2023 на суму 3000 грн., він 16.08.2023 на суму 15000 грн., від 16.09.2023 на суму 1700 грн., від 22.10.2023 на суму 2000 грн., від 21.11.2023 на суму 500 грн., від 06.12.2023 на суму 1000 грн., від 22.01.2024 на суму 10000 грн.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані надитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до ст.273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

З аналізу статтей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, в даному випадку мати дітей не витрачає отримувані нею аліменти на дітей. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дітей. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дітей не припиняється.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч.2 ст.18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дітей), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого: «За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.»

Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів того, що відповідач перебуває за кордоном та не використовує кошти (аліменти) на утримання дитини за призначенням. Крім того, позивач вказує, що дитина разом з ним також не проживає, оскільки він є військовослужбовцем та проходить службу в ЗСУ.

Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України таз посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування, відповідно до процедури врегульованої ЦПК України. Таким чином, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Слід зазначити, що вимогами ч. 4 ст. 177 ЦПК України передбачено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем в позовній зазначено, що він звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, оскільки є військовослужбовцем та учасником бойових дій.

Щодо звільнення позивача від сплати судового збору як учасника бойових дій, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняних до них, визначені статтею 12 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту .

Наявність статусу учасника бойових дій або Героя України не гарантує звільнення від сплати до бюджету судового збору, а в цій частині зроблена відсилка до іншого законодавства.

Частиною другою статті 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-ХІІ Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту передбачено, що ветерани війни, до яких належать учасники бойових дій, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від усіх судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

З цією правовою нормою кореспондується пункт 13 частини першої статті 5 Закону №3674-VI.

Правовий аналіз змісту статті 5 Закону № 3674-VI свідчить про те, що від сплати судового збору звільняються або особи, зазначені в пунктах 7, 8, 9, 10, яким така пільга безумовно надається у зв`язку з наявністю певного статусу незалежно від категорії справи (особи з інвалідністю, громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи), або особи у справах, визначеної в пунктах 1-6, 12-16 категорій.

Такий висновок підтверджується диспозицією пункту 16 частини першої статті 5 названого закону, згідно з яким згадану пільгу мають позивачі - за подання позовів щодо спорів, пов`язаних з наданням статусу учасника бойових дій.

Конструкція пункту 13, в якому йдеться про справи, пов`язані з порушенням їхніх прав, вказує на категорію справ, в яких учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору. Якби лише наявність в особи такого статусу надавала у цій частині пільгу, то відпадала б необхідність у формулюванні другої частини зазначеної норми закону про те, що звільнення від сплати судового збору стосується спорів про порушені права.

Вказана норма не містить вичерпного переліку порушених прав, однак порушення прав нерозривно пов`язане саме зі статусом учасника бойових дій, який, як і права такої особи, визначається спеціальним законом, а не усіх прав людини і громадянина, які встановлені Конституцією України та іншими законами.

Тобто цей спір не пов`язаний з наявністю та/або відсутністю у позивача статусу учасника бойових дій, в даних правовідносинах відсутнє порушення права позивача, пов`язане саме зі статусом позивача як учасника бойових дій, тобто у спірних правовідносинах позивач не звільнений від сплати судового збору.

При зверненні до суду особи, яка є учасником бойових дій, з позовом про припинення сплати аліментів, зобов`язана сплатити судовий збір, так як в таких правовідносинах відсутнє порушення якихось прав особи, як учасника бойових дій.

У зв`язку з вищезазначеним, суд прийшов до висновку, що позивач, при зверненні до суду із даним позовом мав сплатити судовий збір у сум 1211,20 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з позивача на користь держави 1211,20 грн. - оплату судового збору щодо позовної вимоги про припинення стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст. 12,13, 81, 141, 259, 263-265,273 ЦПК України, на підставі ст..ст. 18,192,197,273 СК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення сплати аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 в дохід держави 1211,20 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.Л. Гудзенко