Справа № 638/2678/24
Провадження № 2/638/3150/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

29.10.2024 м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Штих Т. В.,

за участю секретаря судового засідання Василенко А. А.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

АТ «Таскомбанк звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 26.04.2021 № , що в частині тіла кредиту, річних процентів та щомісячних процентів станом на 28.01.2024 становить 192 740,61 грн., в тому числі: заборгованість по тілу кредиту111 607,23 грн.; заборгованість по річним процентам9,73 грн.; заборгованість по щомісячним процентам81 123,65 грн. Також просив стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого судового збору в сумі 3 028,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.04.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» (далі за текстом - ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № (далі за текстом - Договір). Відповідно до умов Договору ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» зобов`язується надати відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а відповідач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідач зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту № 5378497, який є невід`ємною частиною Договору. Відповідно до Паспорту кредиту № 5378497 та Договору відповідачу надані кошти на таких умовах: сума кредиту 138 717,03 грн; строк користування - 36 місяців; річні проценти - 0,01 % від суми боргу за Договором; щомісячні проценти 3,45 % від суми кредиту. Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в Паспорті кредиту. Відтак позивач вважає, що ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі.

17.12.2021 між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» укладено Договір факторингу № 171221, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передало (відступило) АТ «Таскомбанк» за плату належні йому права вимоги, а АТ «Таскомбанк» прийняло належні ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимоги, у тому числі і право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 26.04.2021.

На думку позивача, указані обставини свідчать про те, що АТ «Таскомбанк» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором. Станом на 28.01.2024 заборгованість ОСОБА_1 за Договором становить 192 740,61 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 111 607,23 грн; заборгованість по річним процентами 9,73 грн; заборгованість за щомісячними процентами 81 123,65 грн.

21.02.2024 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання та надано сторонам строк для подання заяв по суті справи.

У судове засідання представник позивача не з`явилася. При поданні позовної заяви просила здійснювати розгляд справи без її участі. Заперечень проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не висловила.

Відповідач повідомлялась про дату, час та місце судового засідання шляхом направлення повісток на адресу, повістки повернулися неврученими з причини «Адресат відсутній за вказаною адресою». Також відповідач повідомлялась шляхом направлення смс повістки та розміщенням оголошення на сайті суду про її виклик.

У зв`язку з тим, що судом вживалися заходи щодо виклику відповідача, однак остання в судове засідання не з`явилась, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, також відповідач не скористалась своїм правом та не подала до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням кредитного договору і договору факторингу, та регулюються главами 71, 73 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України).

Так, 26.04.2021 між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № , який підписаний уповноваженою особою ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та відповідачем.

Відповідно до п. 1.1. Договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно з п. 1.2., п. 1.3. Договору кредитодавець надав відповідачу кредит у сумі 138 717,03 грн строком на 36 місяців. Відповідач зобов`язався сплачувати проценти за користуванням кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в Паспорті кредиту № 5378497, який є невід`ємною частиною Договору.

Усі інші умови кредитного договору викладені у паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» редакція від 04.01.2021, які розміщені на сайті ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення цього Договору та до яких позичальник приєднується, підписавши цей Договір (п. 2.1 Договору).

Відповідно п. 2.2 Договору цей Договір, Паспорт кредиту № 5378497 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» редакція від 04.01.2021 складають єдиний кредитний договір. Відповідач, підписавши цей Договір, підтверджує, що свій примірник цього Договору він отримав.

Також 26.04.2021 ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та ОСОБА_1 підписано Паспорт кредиту № 5378497.

Відповідно до п. 4, 5 Паспорту кредиту сума кредиту становить 138 717,03 грн. Строк, на який надається кредит, складає 36 місяців.

Розмір процентної ставки при наданні кредиту становить 2 % від суми кредиту, розмір щомісячних процентів 3,45 % від суми кредиту, розмір річних процентів 0,01 % від суми боргу. Ставка щодо кожного виду процентів є фіксованою. Загальні витрати за кредитом становлять 174 752,85 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом становить 311 027,17 грн, реальна річна процентна ставка 75,96 %.

Крім цього, у п. 6 Паспорту кредиту зазначено порядок повернення кредиту, зокрема кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів).

При цьому Заява-анкета на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових Рішень» (ідентифікаційний код 35725063), Кредитний договір № та Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» № 5378497 підписані відповідачем та представником банку і датовані 26.04.2021.

Указане свідчить, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору.

За таких підстав суд доходить висновку, що відповідно до вимог чинного законодавства між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № від 26.04.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.

Положення ЦК України не містять жодних обмежень щодо предмету договору факторингу (право грошової вимоги), за критерієм віднесення носія вказаної заборгованості до кола суб`єктів господарювання. Так, згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Таким чином, ЦК України не містить вимоги щодо предмету договору в залежності від належності вказаної заборгованості до фізичної особи чи суб`єкту господарювання.

Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема договору відступлення права вимоги (цесії), визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, у тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.09.2018 року справа № 909/968/16, договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, не є договором факторингу, а є правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до ст. 203 ЦК України зумовлює його недійсність.

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, але й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (п. 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 року у справі № 906/1174/18).

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (п. 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 року у справі № 906/1174/18).

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 року у справі № 906/1174/18).

У постанові від 11.09.2018 року в справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором).

Вичерпний перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями у кредитних правовідносинах, визначений у ст. 1054 ЦК України. Такими є банк або інша фінансова установа.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг,а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг.

У ч. ч. 1, 2 ст. 7 цього Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (ст. 1078 ЦК України)).

Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати,то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України).

У постанові від 10.11.2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20) Велика Палата Верховного Суду вказала на відсутність підстав для відступу від зазначених висновків.

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з ч. 1 ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Оскільки факторинг визначено п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Зазначене узгоджується із правовими висновками, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 31.10.2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.11.2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20) зазначила про відсутність підстав для відступу від вказаних вище правових висновків Великої Палати Верховного Суду.

Так, суд встановив, що 17.12.2021 між ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» та АТ «Таскомбанк» укладений Договір факторингу № 171221, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» передало (відступило) АТ «Таскомбанк» за плату належні йому права вимоги, а АТ «Таскомбанк» прийняло належні ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» права вимоги до боржників, які вказані у Реєстрі прав вимог.

При цьому з витягу з Реєстру прав вимоги від 17.12.2021 вбачається, що згідно з вказаним реєстром ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» передало АТ «Таскомбанк» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 26.04.2021.

04.10.2023 АТ «Таскомбанк направило на адресу відповідачки ОСОБА_1 повідомлення-вимогу про повернення заборгованості.

За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 3028,00 грн, тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідачки.

Керуючись ст. 11 ч. 2 п. 1, 205 ч. 1, 207 ч. 1, 3, 509 ч. 1, 2, 629, 638, 639, 1054 ч. 1, 1055, 1077, 1078, 1082 ЦК України, ст. 4, 13, 76-81, 89, 133 ч. 1, 141 ч. 1, 247 ч. 2, 258, 259, 263-265, 280, 282-284, 288, 289, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № від 26.04.2021 в розмірі 192 740,61 грн (Сто дев`яносто дві тисячі сімсот сорок гривень шістдесят одна копійка).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. С. Петлюри, 30) судовий збір у сумі 3028,00 грн (Три тисячі двадцять вісім гривень).

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 29 жовтня 2024 року.

Суддя: Т. В. ШТИХ