Справа № 643/3577/24
Провадження № 6/643/286/24
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

24.05.2024 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Новіченко Н.В., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»

про заміну сторони стягувача його правонаступником

заінтересовані особи 1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

2. ОСОБА_1

3. Приватний виконавець виконавчого округу Харківської

області Богатиренко Артур Ігорович

4. Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс Лігал»,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» звернулося до Московського районного суду м. Харкова із заявою, відповідно до змісту якої просить суд замінити стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого напису № 87071 від 05.04.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» боргу.

Розглянувши вищевказану заяву з доданими до неї документами на предмет наявності правових підстав для відкриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 422 Цивільно-процесуального Кодексу України (ЦПК) або будь-якою іншою нормою процесуального права не передбачено випадків, за яких заява про заміну сторони її правонаступником підлягає залишенню без руху.

Разом з тим, суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово застосовувала аналогію у процесуальному праві, зокрема у постановах від 26.06.2019 у справі № 905/1956/15, від 27.11.2019 року у справі № 629/847/15-к, від 16.06.2020 у справі № 922/4519/14, від 13.01.2021 року у справі № 0306/7567/12, від 28.09.2021 року у справі № 761/45721/16-ц.

Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

У разі відсутності спеціальної норми, щодо вирішення певних процесуальних питань, які виникають при розгляді заяв, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах, до таких заяв можуть застосовуватись положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема ст. 185 ЦПК, яка стосується розгляду заяв у позовному провадженні.

Статтею 446 ЦПК визначено, що процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом. Процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення.

Згідно положень пункту 3 частини 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, виконавчих написів нотаріусів.

Місце виконання рішення визначене статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Частиною 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

У постанові Верховного Суду від 29 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19, викладено правовий висновок, що виходячи зі змісту ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна.

Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями.

Позивачем у позовній заяві зазначено, що боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, відповідно до відомостей з єдиного державного адресного реєстру АДРЕСА_2 не існує.

Згідно з інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова та відповіді № 543066 від 15.04.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру відомості про зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_1 відсутні.

Судом було зроблено Запит до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо відомостей про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться в картотеці реєстраційного обліку відділу адресно-довідної роботи стосовно ОСОБА_1 .

Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області надало відповідь відповідно до якої громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не значиться зареєстрованим на території Харківської області.

За таких обставин, враховуючи відсутність у поданій заяві відомостей про місце реєстрації (останнє відоме) боржника, суд позбавлений можливості визначити підсудність даної заяви саме Московському районному суду м. Харкова, а також належним чином повідомити боржника про час та місце розгляду справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Керуючись ст. ст. 177, 185, 260, 261 ЦПК суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» залишити без руху.

2. Встановити заявнику строк для усунення недоліків - 10 днів з дня вручення йому копії даної ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Встановити заявнику спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду достовірних відомостей про зареєстроване (останнє відоме) місце проживання боржника ОСОБА_1 .

4. Роз`яснити заявнику, якщо заявник не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявнику (ч. 3 ст. 185 ЦПК).

5. Відповідно до ст. 261 ЦПК дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Н.В. Новіченко