Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6526/24
Провадження №2/711/2390/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Буйновській А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Весеньова Євгена Володимировича, звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07.06.2014 вона з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), актовий запис № 606. Після реєстрації шлюбу вона змінила своє прізвище на ОСОБА_3 .

За час перебування у цьому шлюбі у них народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як зазначено, протягом останніх років, між ними припинені шлюбні стосунки, спільного господарства вони не ведуть та разом не проживають. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між ними повністю втрачено почуття поваги. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, а також виховання дитини. Протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що у кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. За її глибоким переконанням, подальшого сенсу збереження шлюбу та підтримання сімейних відносин немає, оскільки між ними повністю втрачено почуття поваги. На її думку, надання строку для примирення, а також збереження шлюбу немає під собою обґрунтованих підстав. Подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу, суперечило б її інтересам про право на вільний розвиток особистості.

До того ж, вказує, що між ними відсутній спір щодо того, з ким із батьків буде проживати малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного вище, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 07.06.2014, актовий запис № 606. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_3 », а малолітню дитину залишити проживати разом з нею.

Ухвалою суду від 05.09.2024 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Проти такого порядку розгляду справи сторони не заперечували. Крім того, сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи.

15.10.2024 відповідачем ОСОБА_2 , через його представника адвоката Войнову Т.М., подано заяву про часткове визнання позовних вимог. Так, він визнає, що між ним та позивачем припинені шлюбні стосунки, спільне господарства вони не ведуть та разом не проживають. До того ж, він погоджується щодо неможливості збереження шлюбу, оскільки кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Надання строку для примирення недоцільно, оскільки це б суперечило їхнім інтересам про право на вільний розвиток особистості. З урахуванням зазначеного вище, вважає, що позовна вимога про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо другої вимоги про збереження прізвища, він теж визнає її, оскільки, після розірвання шлюбу кожна особа має право самостійно вирішити, чи залишати собі шлюбне прізвище, або повернути дошлюбне прізвище, відповідно до статті 113 СК України. Разом з тим, позивач поставила ще одну вимогу, а саме: після розірвання шлюбу, малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати разом із матір`ю ОСОБА_1 . Однак, у своїй же позовній заяві зазначає, що між сторонами відсутній спір щодо того, з ким із батьків буде проживати малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За таких обставин, вважає означену позовну вимогу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Тобто, сама ж позивач вказує у позовній заяві про відсутність спору у частині визначення місця проживання, однак все ж таки ставить таку вимогу у позовній заяві. З урахуванням зазначеного вище, керуючись нормами ЦПК України, СК України, просить суд:

- розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 прізвище « ОСОБА_3 »;

- в іншій частині позовних вимог відмовити, у зв`язку з відсутністю предмету спору, а саме щодо залишення проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

22.10.2024 позивачем ОСОБА_1 , через її представника адвоката Весеньова Є.В. подано до суду заяву від 22.10.2024 про залишення позову без розгляду, у частині пред`явлених вимог про визначення місця проживання дитини, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Ухвалою суду від 22.10.2024 залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , у частині позовних вимог про визначення місця проживання дитини із матір`ю.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, хоча повідомлялася судом про місце, дату та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Між тим, 22.10.2024 її представник адвокат Весеньов Є.В. подав до суду заяву від 22.10.2024 про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Крім того, зазначив, що судові витрати позивач залишає за собою.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, хоча судом повідомлявся у встановленому законом порядку про місце, день і час розгляду справи. Між тим, 21.10.2024 його представник адвокат Войнова Т.М. подала до суду заяву від 21.10.2024 про розгляд справи без участі відповідача.

Враховуючи думку учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 07.06.2014 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 606 від 07.06.2014 та видане свідоцтво про шлюб (повторне) серії НОМЕР_1 від 04.08.2023. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_3 , дружини ОСОБА_3 (а.с. 14).

Також встановлено, що за час перебування в цьому шлюбі у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відомостями свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 14.10.2014, актовий запис № 1240 від 14.10.2014 (а.с. 15). Батьком дитини записаний відповідач. До того ж, судом не встановлено наявності спору щодо батьківства та про поділ спільного майна між сторонами. Згода про місце проживання та виховання дитини між сторонами досягнута, а саме, дитина буде мешкати разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Суд враховує позицію сторін про можливість розірвання шлюбу, оскільки вони разом як подружжя не проживають протягом тривалого часу, не мають спільного бюджету, спільне господарство ними не ведеться, намірів зберегти сім`ю не мають.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (ч. 3 ст. 105 СК України).

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною другою ст. 112 СК України, встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Така ж позиція висловлена у п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з яким проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, взаємні почуття між ними втрачені, їх згода на продовження шлюбу відсутня, тобто немає їх вільної і повної згоди на шлюб. Встановлено, що вони проживають окремо та не підтримують сімейних відносин протягом тривалого часу, а також вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом.

До того ж, відповідач визнав обставини та позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, про що подав відповідну заяву від 15.10.2024, і визнання ним позову, за нормами ст. 206 ЦПК України, прийнято судом.

При дослідженні судом фактичних взаємовідносин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя за відсутності їх згоди на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які у сторін відсутні.

Суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б спільним інтересам сторін, що має істотне значення.

Так, до початку розгляду справи по суті позивач не змінила предмет або підставу позову, не збільшила та не зменшила розмір позовних вимог, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, а тому суд розглянув цивільну справу у межах пред`явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Позивач виявила бажання, після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем « ОСОБА_3 », що не суперечить нормам чинного законодавства, а тому такі вимоги підлягають до задоволення.

Таким чином, враховуючи зазначене вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги про розірвання шлюбу задовольнити у повному обсязі, оскільки намірів зберегти сім`ю сторони не мають, а тому підстав щодо надання терміну для примирення, не вбачається, і про це жодна із сторін не заявляли.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

При зверненні до суду із цим позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп., що підтверджується платіжним документом № 3659-4398-8082-6371 від 17.08.2024.

Разом з тим, судові витрати (судовий збір) слід залишити за позивачем, враховуючи її позицію з цього приводу, яка висвітлена у письмовій заяві від 22.10.2024, що подана її представником адвокатом Весеньовим Є.В.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 265, 268, 273 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений 07.06.2014 (актовий запис № 606) між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище ОСОБА_3 .

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 25.10.2024.

Головуючий суддя С. М. Позарецька