Справа № 216/2905/24
провадження 2-о/216/126/24
РІШЕННЯ

іменем України

17 жовтня 2024 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Шакули Є.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Федько Н.Б.,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань №4 приміщення суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку окремого провадження, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи - ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

встановив:

Представник заявника, адвокат Федько Н.Б., звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника, в якій просить заборонити ОСОБА_2 протягом шести місяців:

1) перебувати за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) наближатись на відстань ближче 50 метрів до буд. АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного сумісного проживання в них є спільне майно у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , де вони спільно проживають. Протягом останніх декількох років відносини з ОСОБА_2 погіршилися, у зв`язку з чим заявник постійно потерпає від психологічного та фізичного тиску з його боку, образ, систематичних погроз. Починаючи з 2017 року ОСОБА_2 неодноразово підіймав руку на заявника та завдавав їй легкі тілесні ушкодження. Заявник неодноразово зверталася з заявою до КРУП в Дніпропетровські області з проханням вплинути на поведінку ОСОБА_2 , оскільки останній вчиняє по відношенню до неї фізичне та психологічне насильство.

Заявник та її представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні заяви та видачі обмежувального припису.

Заінтересована особа, ОСОБА_2 , під час розгляду справи заперечував, щодо видачі обмежувального припису, одночасно з цим пояснив, що його колишня дружина сама є ініціатором домашніх сварок, постійно ображає його нецензурною лайкою, а потім викликає поліцію.

Також, під час розгляду справи у якості свідків були допитані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які, кожен окремо, пояснили, що є сусідами колишнього подружжя Власових. Щодо фактів вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 їм нічого не відомо, нецензурної лайки з боку ОСОБА_2 свідки не чули, характеризують останнього з позитивної сторони.

Поряд з цим, свідок ОСОБА_7 , який є сином колишнього подружжя пояснив, що мешкає окремо від батьків, тому з приводу вчинення батьком домашнього насильства відносно матері йому також нічого не відомо.

Суд, вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали заяви та надані докази, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час спільного сумісного проживання у колишнього подружжя наявне спільне сумісне майно у вигляді житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , де на час розгляду заяви останні спільно проживають.

Між колишнім подружжям Власових на теперішній час склалися неприязні відносини.

Згідно з висновком СМЕ ОСОБА_1 від 26.06.2017 при обстеженні останньої були виявлені тілесні ушкодження у вигляді синця лівого плеча, які за характером відноситься до легких тілесних ушкоджень.

24.11.2023 ОСОБА_1 звернулась до Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою, в якій просила вплинути на поведінку ОСОБА_2 , який постійно здійснює на неї психологічний та фізичний тиск. Подібна за змістом заява була подана ОСОБА_1 й 05.04.2024.

15.11.2023 на заяву ОСОБА_1 від 23.10.2023 Криворізьке РУП ГУНП в Дніпропетровській області повідомило, що з ОСОБА_2 було проведено профілактичну бесіду, щодо недопущення порушення вимог законодавства, да додатково роз`яснено зміст ст. 173-2 КУпАП.

06.12.2024 уповноваженою посадовою особою Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області стосовно ОСОБА_2 було винесено терміновий заборонний припис, в якому зазначено, що останній 21.11.2023 нецензурно виражався в бік ОСОБА_1 , внаслідок чого ОСОБА_2 було заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Згідно з характеристиками з місця роботи, проживання та ГО «Криворізька міська організація ветеранів прикордонних військ» ОСОБА_2 , останній характеризується з позитивної сторони, працелюбний, не конфліктний, підтримує добрі стосунки із сусідами, здійснює активну громадську діяльність.

Поряд з цим, встановлено, що 31 березня 2024 року, о 10-00 год., ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство в сім`ї психологічного характеру у відношенні колишньої дружини ОСОБА_1 , а саме, виражався на її адресу нецензурною лайкою.

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.06.2024 ОСОБА_2 визнано винним та накладено стягнення у виді штрафу.

Водночас, 25 квітня 2024 року уповноваженою посадовою особою Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області було складено протокол серії ВАД №347438 про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 173-2 КУпАП в якому зазначено, що 07.04.2024, о 19 год. 00 хв., ОСОБА_1 , знаходячись за місцем мешкання вчинила домашнє насильство психологічного характеру відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , тобто ображала його нецензурною лайкою, чим порушила Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Постановою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.06.2024 провадження у справі було закрито на підставі ст. 22 КУпАП, у зв`язку з малозначністю вчиненого діяння.

Аналізуючи норми права, на які посилалися сторони у справі, а також норми права, які слід застосувати, мотиви їх застосування суд приходить до таких висновків.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства визначає Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (Закон № 2229-VIII).

Відповідно до п. 3, п. 6, п. 7, п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Частиною другою статті 26 Закону №2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до частини третьої статті 26 Закону №2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону №2229-VIII визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 (провадження №61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону №2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях».

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, №19336/04, §166-168, від 23 січня 2014 року).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом №2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

Подібний за замістом висновок, викладено у постанові ВС від 20.04.2020 у справі №754/11171/19.

У справі яка розглядається, факт вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 достовірно судом не встановлено. Зокрема, висновок СМЕ, на який посилається заявник датовано червнем місяцем 2017 року, при цьому, достеменно не відомо при яких обставинах ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження зазначені у ньому. Також, у заяві заявник вказує, що з 2017 року постійно піддається домашньому насильству з боку заінтересованої особи, проте, із заявою про видачу обмежувального припису заявник звернулася лише в квітні 2024 року. Натомість, враховуючи наявність постанов суду у справах про адміністративні правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, а також покази свідків, є підстави вважати про наявність фактів домашнього насильства як з боку заявника так і з боку заінтересованої особи.

За таких обставин, враховуючи, що місцем постійного проживання заявника і заінтересованої особи є житловий будинок, який належить останнім на праві спільної сумісної власності, застосування до ОСОБА_2 таких видів обмежувальних заходів, як заборона перебування в місці спільного проживання із заявником та заборона наближатися на визначену відстань до місця спільного проживання є непропорційнім втручанням у право особи на мирне володіння та користування майном, що становитиме порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суд, враховуючи принцип пропорційності, відповідність вимог заявника щодо застосування заходів тимчасового обмеження прав кривдника частині другій статті 26 Закону №2229-VIII, вважає, що вимоги ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав щодо заборони ОСОБА_2 перебування в місці спільного проживання із заявником та заборона наближатися на визначену відстань до місця спільного проживання із заявником, не підлягають задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265, 350-1 - 350-8 ЦПК України, суд-

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи - ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- заінтересована особа: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ