465/4388/20
2/465/555/24
УХВАЛА

Іменем України

28.10.2024 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Мартьянової С.М.

при секретарі судового засідання Сеньків А.Т.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні заяву позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про відвід судді Мартьянової С.М. по справі №465/4388/20, за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», треті особи ОСОБА_2 , Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради, Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталія Василівна про визнання договору іпотеки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Франківського районного суду м. Львова знаходиться вищезазначена позовна заява.

Ухвалою суду від 29.07.2020 року відкрито провадження у справі за первісним позовом.

Ухвалою суду від 24.10.2023 року вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

Підготовче засідання призначено на 29.11.2024 об 11 год. 30 хв.

25.10.2024 року через канцелярію суду Франківського районного суду м. Львова від позивача за первісним позовом ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Мартьянової С.М., в якій посилається на п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, а саме на те, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09.10.2024 у справі №465/4388/20 постановлено «відмовити за безпідставністю» в задоволенні заяви позивача ОСОБА_4 про відвід судді Мартьянової С.М. по справі 465/4388/20. Водночас, цією ж ухвалою постановлено також заявлений відвід передати для розгляду судді визначеному у порядку, встановленому ч.1 ст. 33 ЦПК України».

У вказаній ухвалі суддя Мартьянова С.М. ухвалила від імені України два взаємовиключні рішення: - суд відмовив за безпідставністю у задоволені заяви про відвід судді; - вже вирішену судом заяву про відвід судді суд передав для розгляду іншому судді, визначеному у порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України.

Відтак, рішенням про передачу заявленого відводу на розгляд іншому судді, суд спростував своє ж рішення про відмову у задоволенні даного відводу, що суперечить засадничим положенням ЦПК України та здоровій логіці.

Разом з тим, відповідно до частин 2-3 ст. 40 ЦПК України: - питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу і задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість; - якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.

Відтак, у даному випадку, коли заява про відвід суді надійшла до суду раніше, як за три робочі дні до наступного засідання, у суду є два варіанти дій: - задовольнити відвід, якщо суд дійде висновку про його обґрунтованість; - передати заявлений відвід для розгляду іншому судді, якщо суд дійде висновку про необґрунтованість такого відводу.

Отже, - у даному випадку норми ЦПК України виключають можливість ухвалення судом, який розглядає справу, рішення про відмову у задоволенні заявленого відводу судді. А рішення про передачу відводу на розгляд іншому судді ухвалюється лише на основі висновку суду про необґрунтованість такого відводу.

Вказані процесуальні норми суддею Мартьяновою С.М. були грубо знехтувані при винесені нею ухвали від 09.10.2024р. у справі №465/4388/20, що вказує на ознаки її некомпетентності, і що не може не викликати сумніву її неупередженості та об`єктивності, а відтак здатності її до справедливого вирішення справи у відповідності до вимог закону.

Також зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу. У зв`язку із даною нормою заявляю про об`єктивну відсутність всяких обставин чи підстав, які би вказували на незгоду заявника з ухвалою судді ОСОБА_5 від 09.10.2024р. у справі №465/4388/20. Навпаки - ця ухвала жодним чином не заперечує і не суперечить інтересам заявника про відвід судді, а скоріше засвідчує обставини, що лягли в підставу цього відводу. Так, ухвала суду в частині передачі відводу на розгляд іншому судді відповідає інтересам заявника про розгляд відводу безстороннім судом. Ухвала суду в частині відмови в задоволені заявленого відводу теж жодним чином не може посягати на інтереси заявника, яка така, що цим же судом позбавлена всякого правозастосувального змісту шляхом передачі відводу на розгляд іншому судді. При цьому, ухвала щодо відмови в задоволені відводу прийнята з явним порушенням ч.3 ст. 40 ЦПК України, - не уповноваженим за даних обставин судом. Що сам цей суд і визнав, передавши відвід на розгляд іншому судді. Зазначені обставини у своїй сукупності щодо довільного трактування і взаємовиключного правозастосування окремих норм процесуального законодавства вказують на ознаки некомпетентності судді, що викликає сумніви у її неупередженості та об`єктивності, а значить і здатності до справедливого вирішення справи у відповідності до вимог закону.

Окремо вважає за необхідне зазначити про свідомо довільне та спотворене і неправильне тлумачення суддею Мартьяновою С.М. не тільки норм закону, але й обставин справи при вирішенні питань щодо відводу судді. Так, в підставу ухвали від 09.10.2024р. щодо відводу судді, покладена теза про те, що «з заяви про відвід судді вбачається, що заявник не погоджується з процесуальними діями та рішеннями судді», зокрема йдеться про ухвалу суду від 27.08.2024р., про відмову у затвердженні мирової угоди. Насправді в підставу попередньої заяви про відвід судді покладені були всі фактичні обставини, об`єктивні докази, які проігноровані суддею, не взяті до уваги, а саме: 1. доказ присутності всіх сторін судового процесу позивача ОСОБА_1 , адвоката відповідача Басюр Л.М., адвоката позивача за зустрічним позовом ОСОБА_6 засвідчена реєстрацією 27.08.2024 р. службою судової охорони на пункті пропуску до суду. 2. довідка видана на вимогу заявника ОСОБА_1 з Територіального управління Служби судової охорони виписки з журналу відвідувачів про присутність в суді ОСОБА_1 з 12:01 до 13:16 год. 3. факт подачі заявником заяви через канцелярію з вхідним номером 2438624 з відміткою числа 27.08.2024 року про розгляд заяви про затвердження мирової угоди, яка подана 26.08.2024 р. 4. в ухвалі від 27.08.2024р зазначено «За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу» не відповідає дійсності. 5. підтверджуюча Довідка в матеріалах справи про те ,що згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи (хоча всі були присутні) які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукописувального технічного засобу не здійснювалося, також не відповідає дійсності. 6.доказом відсутності власне самого судового засідання 27.08.2024 р. є повідомлення помічником судді Мартьянової С.М. сторонам процесу про те що судове засідання не відбудеться а переноситься на 10.10.2024 що підтверджується розпискою, підписаною кожним особисто про ознайомлення про наступне судове засідання о 11.30 год. 10.10.2024 р. Всі ці обставини свідчать про фальсифікацію проведення судового засідання 27.08.2024р., а не жодні дії чи рішення, вчинені в рамках такого нібито судового засідання. Однак, ці обставини не отримали жодного дослідження чи правової оцінки їх суддею Мартьяновою С.М., що служить додатковим доказом належного сумніву щодо її неупередженості. В підставу цього відводу покладена ухвала Франківського районного суду м. Львова від 09.10.2024р. у справі № 465/4388/20 (суддя Мартьянова С.М.). Станом на день подання даної заяви про відвід (25.10.2024р.), копія ухвали суду від 09.10.2024р. заявнику так і не була вручена. Про дану ухвалу заявник дізнався з відомостей ЄДРСР 23.10.2024р. і на наступний день звернувся до суду для видачі йому належним чином засвідченої копії ухвали. Відтак, день отримання заявником в суді засвідченої копії ухвали, а саме, - 24.10.2024р. і є днем, коли він дізнався про офіційний зміст цієї ухвали, що послужило підставою для відводу судді та свідчить про подання цього відводу у встановлені законом строки.

Згідно ч.8 ст.40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд, з врахуванням приписів ст. 40 ЦПК України вважає за можливим розглянути питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Згідно з ч.1 ст. 40 ЦПК України, яка передбачає порядок вирішення заявленого відводу та самовідводу, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Право подавати заяву про відвід судді є однією з гарантій законності здійснення правосуддя і об`єктивності та неупередженості розгляду справи.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР), закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Бочан проти України" (Заява № 7577/02) від 03 травня 2007 року встановлено, що "безсторонність", в сенсі пункту 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Згідно ч.1,2,3 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Частиною 1 ст.36 ЦПК України визначенні підстави для відводу (самовідводу) судді.

Згідно з ч. 1 п. 5 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо, серед іншого є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Тобто, головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Право сторін на справедливий суд закріплений в нормах міжнародного права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини 1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійснені правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення, крім випадків, встановлених законом (ст.ст. 126, 129 Конституції України).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути видно, що воно чиниться (рішення у справах «Білуха проти України», пункт 53, «Де Куббер проти Бельгії», пункт 26).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року № 8 «Про незалежність судової влади» суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23).

На думку Європейського суду з прав людини, судді у своїй професійній діяльності мають бути вільними від особистих симпатій, уподобань, схильностей. Вважається, що суддя є безстороннім, якщо немає доказів, які свідчили б про протилежне (суб`єктивна безсторонність). Суду також належить бути безстороннім об`єктивно, тобто мати достатньо гарантій, що виключають будь-які сумніви стосовно нього. Цей аспект висуває додаткові обмеження для суддів щодо їхньої участі в політичному житті держави або будь-якій іншій діяльності, оскільки це може викликати підозру в їхній особистій заінтересованості під час вирішення справ. Суддя не буде об`єктивно безстороннім у випадку його залежності від чогось або когось.

Закон не покладає на суддю обов`язку переконувати у своїй неупередженості. Суддя (суд) своєю процесуальною та поза процесуальною поведінкою має таку неупередженість та безсторонність транслювати, демонструючи презумпцію неупередженості судді. Якщо у судді існують реальні факти для самовідводу, які впливатимуть на його безсторонність, суддя має вказати про це у поданій заяві (процесуальному рішенні).

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. Саме така позиція відображена у пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, та статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року.

У рішенні у справі «Castillo Algaro v. Spain» (постанова від 28 жовтня 1998 року, збірник 1998-VIII, с. 3116, параграф 45) зазначено, що дійсно навіть припущення про факти, які ставлять під сумнів безсторонність суду, можуть мати певне значення; йдеться про довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні викликати у людей.

Як зазначено у коментарі до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, відчуття упередженості - це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях.

Разом з тим ч. 4 ст. 36 ЦПК України прямо вказує на те, що незгода з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Як зазначено у пункті 104 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Craxi v. Italy» від 7 грудня 2000 року, професійні судді мають досвід та підготовку, що дозволяє їм не піддаватись впливу якихось зовнішніх чинників, коли йдеться про судовий розгляд.

Згідно з п.п. 3,5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відвід повинен бути вмотивований із наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні. Для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Таким чином, доказів, які б свідчили про упередженість або необ`єктивність судді Мартьянової С.М., її професійної некомпетентності чи заінтересованості у результаті розгляду справи № 465/4388/20 не вбачається.

Суд не вправі, за відсутності підстав, передбачених ст.36 ЦПК України задовольняти необґрунтовану, безпідставну, заяву про відвід, оскільки наведене суперечитиме основним засадам цивільно-процесуального законодавства, вимогам, встановленим у Законі України «Про судоустрій і статус суддів», Кодексі суддівської етики, Бангалорським принципам поведінки судді.

Фактично з заяви про відвід судді вбачається, що заявник не погоджується з процесуальними діями та рішеннями судді, а тому суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу та його невідповідність вимогам ст.ст. 36,37 ЦПК України.

На думку суду, підстав для самовідводу також не вбачається.

Керуючись ст. 33, 36, 37, 39,40 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

заяву позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про відвід судді Мартьянової С.М. по справі №465/4388/20, за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», треті особи ОСОБА_2 , Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради, Приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Романій Наталія Василівна про визнання договору іпотеки недійсним - визнати необґрунтованою.

Заявлений відвід передати для розгляду судді, визначеному у порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Мартьянова С.М.