РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/271/24

Провадження № 2/293/225/2024

17 жовтня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Збаражського О.М.,

за участі секретаря судового засідання Крисюк О.О.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом -

В С Т А Н О В И В:

І. СУТЬ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

22.02.2024 ОСОБА_1 звернулась до Черняхівського районного суду Житомирської області із позовом до ОСОБА_3 , в якому просила визначити їй додатковий строк тривалістю два місяці для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 .

В обґрунтування позову позивач зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Черняхів Житомирського району Житомирської області померла її мати ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_5 заповіт не склала. Для оформлення спадщини вона звернулась до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Драч Н.В., яка роз`яснила їй, що вона пропустила встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини.

Позивач зазначає, що пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки знала про наявність постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», відповідно до якої строк для прийняття спадщини продовжувався до 10 місяців. Про втрату чинності даною постановою обізнана не була. В подальшому нею був скерований позов до Черняхівського районного суду Житомирської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, однак, рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області у задоволенні її позову було відмовлено. Зазначені обставини вважала поважними для пропуску строку для прийняття спадщини.

10.04.2024 ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , за змістом якого просила усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 .

В обґрунтування позову вказала, що після смерті їхнього батька з 2021 року її мати ОСОБА_5 проживала сама за адресою: АДРЕСА_1 . 22.03.2022 мати була госпіталізована до Черняхівської лікарні з діагнозом "діабетична стопа" і 01.04.2022 їй була проведена хірургічна операція з ампутації правої ноги. В 2019 році мати перенесла інсульт, внаслідок якого в неї практично не працювала ліва нога та ліва рука, а тому після ампутації правої ноги мати не могла пересуватися самостійно, пересувалася лише в інвалідному візку з сторонньою допомогою. Після лікування ОСОБА_3 забрала матір до себе додому. 03.01.2023 ОСОБА_5 була знову госпіталізована у зв`язку з відмовою нирки, у зв`язку з чим була підключена до апаратів "штучна нирка" і примусової вентиляції легенів. За характером своєї роботи відповідач не мала змоги цілодобово доглядати матір, тому найняла доглядальницю, яка здійснювала догляд за матір`ю під час її перебування в лікарні. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла. Відповідач зазначає, що поховання матері організувала за власні кошти. Зазначає, що мати через похилий вік та тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані, однак позивач ОСОБА_1 , маючи фізичну матеріальну можливість надавати матері допомогу, безпідставно ухилялась від такої допомоги. З вказаних підстав, ОСОБА_3 просила усунути позивача ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті їх матері ОСОБА_5 .

ІІ. ПРОЦЕДУРА та ПОЗИЦІЇ СТОРІН

22.02.2024 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді Збаражському О.М. для розгляду.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 26.02.2024 позов ОСОБА_1 прийнятий до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

08.04.2024 до суду надійшов відзив на позов.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 11.04.2024 зустрічний позов про усунення від права на спадкування прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

23.04.2024 до суду надійшла відповідь на відзив.

30.04.2024 до суду надійшов відзив на зустрічний позов.

06.05.2024 ОСОБА_3 подала до суду відповідь на відзив.

09.05.2024 до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 27.05.2024 підготовче провадження закрито, призначено справу до розгляду по суті, постановлено витребувати з КНП «Черняхівське ТМО» історію хвороби та медичну картку амбулаторного хворого ОСОБА_5 та з Черняхівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про смерть ОСОБА_5 Здійснено виклик в судове засідання свідків.

Ухвалою суду від 15.07.2024, яка в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача на 30.07.2024.

Ухвалою суду від 30.07.2024, яка в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено за клопотанням представника позивача на 16.09.2024.

Ухвалою суду від 16.09.2024, яка в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання, судове засідання відкладено на 17.10.2024.

17.10.2024 в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позов підтримали з підстав викладених у позові, просили його задовольнити. Зустрічний позов ОСОБА_3 просили залишити без задоволення, з мотивів викладених у відзиві. Заперечуючи проти зустрічного позову, ОСОБА_1 також зазначила, що після виписки матері з лікарні в квітні 2022 року відповідач забрала її до себе додому і чинила перешкоди у спілкуванні з матір`ю. Про госпіталізацію матері до лікарні у зв`язку із відмовою нирки позивач ОСОБА_1 не знала, оскільки відповідач забороняла матері спілкуватися з нею.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Колосінський І.А. позов ОСОБА_1 не визнали, просили відмовити в його задоволенні, зустрічний позов підтримали з підстав викладених у зустрічній позовній заяві, просили його задовольнити. Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 , відповідач зазначила, що після того, як її мати ОСОБА_5 захворіла, ОСОБА_3 піклувалася про неї, за власні кошти купувала їй ліки, доставила її до Черняхівської лікарні, так як ОСОБА_5 сама не могла пересуватися у зв`язку з хворобою ноги. Крім того зазначила, що в шестимісячний термін після смерті матері ОСОБА_1 оформляла спадщину після смерті діда ОСОБА_6 , тобто була обізнана з порядком і строком подання заяви про прийняття спадщини.

У судовому засіданні 17.10.2024, відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ та ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ

ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Черняхів Житомирського району Житомирської області померла ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 (а.с.7).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними сестрами, матір`ю яких є ОСОБА_5 . Ступінь їх родинних відносин підтверджується матеріалами справи (а.с.9,10,52).

Згідно листа приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Драч Н.В. від 22.09.2023, ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 (а.с.8).

09.05.2023 приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. заведена спадкова справа №67/2023 до майна померлої ОСОБА_5 (а.с.25-41).

Згідно матеріалів спадкової справи, спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняла її донька ОСОБА_3 шляхом подання заяви про прийняття спадщини 09.05.2023 (а.с.26).

До дня смерті ОСОБА_5 проживала за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою окрім ОСОБА_5 ніхто не проживав, що підтверджується довідкою Черняхівської селищної ради (а.с.32).

Згідно довідки, виданої КНП «Черняхівське ТМО» Черняхівської селищної ради 04.04.2024, ОСОБА_5 дійсно перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні у період з 22.03.2022 по 14.04.2022; а також у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії у період з 03.02.2023 по 10.02.2023 (а.с.57). Вказане підтверджується дослідженими в судовому засіданні медичною книжкою та медичними картками стаціонарного хворого ОСОБА_5 , згідно яких остання потребувала постійного стороннього догляду.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 03.04.2023, позивач прийняла спадщину після смерті діда ОСОБА_6 шляхом подання заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Драч Н.В. (а.с.141).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , який є чоловіком позивача ОСОБА_1 пояснив, що його дружина та відповідач ОСОБА_3 є рідними сестрами. Після смерті батька ОСОБА_1 надавала матері допомогу, піклувалась про неї, відвідувала її, однак ОСОБА_3 старша сестра, після виписки з лікарні у 2022 році забрала матір до себе додому, відібрала в неї телефон і здійснювала перешкоди у спілкуванні з тещею, нікого до неї не пускала. Таким чином, перед смертю тещі ОСОБА_1 не могла спілкуватися із своєю матір`ю та надавати їй будь-яку допомогу.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що позивач ОСОБА_1 відвідувала матір коли вона перебувала в лікарні. Після смерті ОСОБА_5 , позивач ОСОБА_1 оплатила поминальний обід.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що працювала молодшою медичною сестрою (санітаркою) в КНП «Черняхівське ТМО» Черняхівської селищної ради. В березні-квітні 2022року під час перебування ОСОБА_5 в лікарні, позивач ОСОБА_1 неодноразово відвідувала матір, приносила їй одяг, продукти харчування, здійснювала догляд за нею: кормила, переодягала.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що працює в хірургічному відділенні КНП «Черняхівське ТМО» Черняхівської селищної ради. Під час перебування у лікарні ОСОБА_5 в березні 2022 року та січні 2023 року, догляд за нею здійснювала лише її старша донька ОСОБА_3 , яка приходила до матері разом із сином. ОСОБА_5 потребувала сторонньої допомоги, оскільки в неї була ампутована нога і вона не могла самостійно пересуватися та обслуговувати себе.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що є медичною сестрою реанімаційного відділення КНП «Черняхівське ТМО» Черняхівської селищної ради. В квітні 2022 року ОСОБА_5 перебувала у відділенні з приводу хірургічного втручання - ампутації ноги та потребувала стороннього догляду. Пам`ятає, що в цей час до ОСОБА_5 навідувалась її донька ОСОБА_3 , інших дітей ОСОБА_5 не бачила. Крім того, пам`ятає, що ОСОБА_5 лікувалася в січні 2023 року та перебувала на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділені близько 10 днів. Весь цей час догляд за ОСОБА_5 здійснювала також її донька ОСОБА_3 , яка приносила продукти харчування, одяг, купувала ліки.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що є донькою відповідачки ОСОБА_3 , а ОСОБА_5 є її бабусею. З 2022 року бабуся проживала в їхньому будинку. Догляд за бабусею здійснювала одноосібно її мати - ОСОБА_3 , купувала їй ліки, здійснювала за нею догляд під час перебування останньої у лікарні в 2022 році.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що є сином відповідачки ОСОБА_3 . Підтвердив той факт, що його бабуся через похилий вік та неможливість самостійно пересуватися потребувала сторонньої допомоги, тому проживала в їхньому домі. Догляд за нею здійснювала його мати ОСОБА_3 , а він допомагав матері у цьому. Інші родичі, зокрема позивач ОСОБА_1 , не надавала такої допомоги, не відвідувала бабусю, не купувала їй ліки. Коли бабуся хворіла, ОСОБА_3 її лікувала, відвідувала у лікарні. Всі витрати по організації поховання його бабусі понесла ОСОБА_3 .

Допитаний свідок ОСОБА_14 показав, що з відповідачем ОСОБА_3 проживає по сусідству. Пам`ятає, що в 2022 році після перебування ОСОБА_5 у лікарні, ОСОБА_3 забрала матір до себе додому, оскільки вона через тяжку хворобу не могла самостійно пересуватися та потребувала сторонньої допомоги. Відповідач належним чином здійснювала догляд за матір`ю, та була доглянутою.

ІV. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, ОЦІНКА та МОТИВИ СУДУ

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статей 15 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Аналогічні висновки щодо тлумачення і застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України містяться у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц (провадження № 61-18578св18), від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17 (провадження № 61-48393св18), від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20), 19 травня 2020 року у справі № 453/968/17 (провадження № 61-17623св19), 01 червня 2020 року у справі № 431/5445/19 (провадження № 61-6789св20).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядом справи встановлено, що спадкодавець ОСОБА_5 через похилий вік та тяжку хворобу ампутацію правої ноги та перенесеного інсульту не могла самостійно пересуватися, обслуговувати себе, а тому перебувала у безпорадному стані та потребувала сторонньої допомоги.

Однак, під час розгляду справи ОСОБА_3 не довела, що вона чи її мати ОСОБА_5 звертались до ОСОБА_1 з проханням про допомогу, догляд та утримання, від якого остання ухилилась, не доведено потребу ОСОБА_5 в допомозі саме ОСОБА_1 .

Розглядом справи також не встановлено, що позивач ОСОБА_1 навмисно ухилялась від надання своїй матері допомоги, утримання; не доведено, що ОСОБА_1 вчинила умисні дії чи бездіяльність, спрямовані на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто своїй матері ОСОБА_5 , а навпаки встановлено, що належну та достатню допомогу матері надавала ОСОБА_3 .

Таким чином, ОСОБА_3 не доведено належними, допустимими та безспірними доказами, що є її процесуальним обов`язком в силу статей 12, 81 ЦПК України, одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, які б давали підстави для застосування такого крайнього заходу, як усунення ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5 .

З огляду на викладене, оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення ОСОБА_1 від права на спадкування є необґрунтованими та такими що не доведені належними доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері суд зазначає наступне.

Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обґрунтовуючи поважність пропуску ОСОБА_1 строку звернення для прийняття спадщини, вона вказує на те, що смерть матері наступила у період дії воєнного стану, в той час як постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022№164 «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», було продовжено строк для прийняття спадщини. Крім того вказала, що вона скористалась своїм правом на подання позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері, однак в позові їй було відмовлено, у зв`язку із поданням позову до неналежного відповідача.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Як зазначено Верховним Судом в постанові від 26.06.2019 у справі №565/1145/17, правила частини третьої статті 1272ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07.02.2024 у справі № 474/454/18, провадження № 61-14756св23.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо (постанова Верховного Суду від 28 жовтня 2022 року у справі №361/1699/20-ц).

У постанові від 20 жовтня 2021 року в справі №405/7111/19 Верховний Суд зазначив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

При цьому, постановою Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №676/47/21 визначено, що «Основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі - закон). Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного кодексу України (частина друга статті 4 ЦК України). Актами цивільного законодавства України є також постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону (частина четверта статті 4 ЦК України). Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням ЦК України, або іншому закону, мають застосовуватися відповідні положення ЦК або іншого закону. Правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються Цивільним кодексом України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України. Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присічним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина друга статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини. Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.»

Таким чином, вказані обгрунтування позивача в частині змін в законодавстві щодо призупинення строків для прийняття спадщини не можуть бути взяті до уваги судом.

Важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину.

Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети.

У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є спадкоємцями за законом після смерті матері ОСОБА_5 . Приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Драч Н.В. на підставі заяви дочки спадкодавця ОСОБА_3 від 09.05.2023, заведена спадкова справа №67/2023. Судом встановлено, що між спадкоємцями за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існує спір щодо прийняття спадщини.

Об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю ОСОБА_1 додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини судом не встановлено. Крім того, позивач в шестимісячний строк після смерті матері зверталась до нотаріуса та оформила спадщину після смерті діда ОСОБА_6 , що доводить те, що позивач була обізнана із порядком та строками прийняття спадщини.

Відповідач, яка також є спадкоємцем першої черги, прийняла спадщину у встановленому ЦК України порядку, тому поновленням порушених, на переконання позивача, прав відбудеться втручання у право власності відповідача, що не відповідатиме принципу пропорційності, а також це призведе до порушення принципу правової визначеності стосовно іншого спадкоємця, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права.

Також суд не може визнати поважною та прийняти до уваги вказану позивачем підставу для прийняття спадщини - звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, адже подання вказаного позову не впливає на поважність пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

У рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклала обставини, якими обґрунтовувала свої вимоги, зазначила докази, що підтверджують вказані обставини.

Отже, позивачка на власний розсуд розпорядилася своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За викладених фактичних обставин, суд дійшов висновку, що позивач належних та достатніх доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність перешкод для подання заяви про прийняття спадщини після смерті своєю матері ОСОБА_5 не подала. Натомість безпідставне визначення додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності, як елемента верховенства права, та є незаконним втручанням у права відповідача як спадкоємця, який прийняв спадщину.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Зважаючи, що за наслідком розгляду справи у задоволенні позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено, судові витрати залишаються за вказаними особами.

Керуючись ст. 89, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач:

ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2

адреса проживання: АДРЕСА_2

РНОКПП: НОМЕР_2

Відповідач:

ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_3

адреса реєстрації: АДРЕСА_3

РНОКПП: НОМЕР_3

Повне рішення складено та підписано 28.10.2024.

Суддя Олег ЗБАРАЖСЬКИЙ