Провадження № 2-н/522/2054/24
УХВАЛА

28 жовтня 2024 року cуддя Приморського районного суду м. Одеси Чорнуха Ю.В., розглянувши заяву Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

На адресу суду надійшла заява Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 14882,73 гривень, а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 302,80 гривень.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали заяви передані для розгляду судді Чорнусі Ю.В.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці дійшов висновку, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави (п. 53 рішення від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі", заява № 28249/95).

Згідно з ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Приписи п. 3 ч. 1ст. 161 ЦПК України передбачають, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2011 наказне провадження є самостійним і спрощеним видо судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Таким чином, в порядку наказного провадження підлягають задоволенню вимоги заявника, що мають безспірний характер.

У заяві про видачу судового наказу зазначається, що заявник надає житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 . Однак до заяви не додано доказів того, що боржник володіє на праві власності вказаним об`єктом.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 165 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

В порушення вимог вказаної норми заявником не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків боржника фізичної особи або номера та серії паспорта боржника, що унеможливлює здійснення запиту до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно для отримання відомостей щодо державної реєстрації права власності боржника на об`єкт нерухомого майна, зазначеного заявником у заяві про видачу судового наказу.

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу (п.1 ч.1 ст. 165 ЦПК України).

Крім того, згідно п. 8. ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Враховуючи викладене, наявні підстави для відмови у видачі судового наказу, зважаючи на те, що заява про видачу судового наказу подана із порушенням вимог ст. 163 ЦПК України та, оскільки із поданої заяви не вбачається виникнення та порушення грошової вимоги стягувача, адже із наданих заявником матеріалів неможливо встановити, чи є ОСОБА_1 власником нерухомого майна, зазначеного у заяві про видачу судового наказу.

Суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що, відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачу судового наказу з такої підстави не є перешкодою для повторного звернення до суду з такою самою заявою, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 19, 160, 161, 165, 352 - 355 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити Комунальному підприємству «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Роз`яснити Комунальному підприємству «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» , що згідно ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Cуддя Юлія ЧОРНУХА