ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/7965/23 Номер провадження 22-ц/814/2671/24Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Кузнєцова О.Ю.,

судді: Панченка О.О., Пікуля В.П.

імена (найменування) сторін:

позивач: Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго"

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 травня 2024 року,

по справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, які надавалися в квартиру АДРЕСА_1 .

Внаслідок неналежного виконання зобов`язань щодо оплати за комунальні послуги, що надавалися за вищевказаною адресою, за період з 01.10.2020 по 01.10.2023 утворилася заборгованість у сумі 28925,86 грн.

Крім того, оскільки боржники прострочили виконання грошового зобов`язання, просило стягнути з відповідачів, відповідно до ст. 625 ЦК України індекс інфляції у розмірі 651,98 грн. та 3 % річних у сумі 238,43 грн.

Враховуючи викладене, ОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» просило стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за постачання теплової енергії з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних за період з 01.10.2020 по 01.10.2023 в загальному розмірі 29816,27 грн. та судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 травня 2024 року позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" суму заборгованості за послуги теплопостачання, отримані за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.10.2020 по 01.10.2023 в сумі 28925 грн. 86 коп., індекс інфляції в сумі 651,98 грн., 3 % річних в сумі 238,43 грн., всього 29816 грн. 27 коп., з кожного в розмірі по 14908 грн. 14 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" понесені судові витрати з кожного в розмірі по 1342 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , просили скасувати його та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг ґрунтуються на тому, що відповідачами було успадковано квартиру АДРЕСА_1 , проте в даній квартирі вони не проживають, мають інше зареєстроване місце проживання, а тому не є споживачами наданих позивачем послуг, що виключає можливість стягнення з них заборгованості за послуги теплопостачання.

Від ОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до суду надійшов відзив на апеляційні скарги, в якому просило судове рішення залишити без змін, а скарги без задоволення.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води для населення багатоквартирних будинків м. Полтава.

ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.10.2020 року по 01.10.2023 року надавало послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищевказана квартира на підставі свідоцтва про право на спадщину належить відповідачам на праві приватної спільної часткової власності, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 4-5).

З свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що спірна квартира належала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 125).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, що надавалися за адресою АДРЕСА_1 , за період з 01.10.2020 по 01.10.2023 утворилась заборгованість в розмірі 28925,86 грн. У порядку ст. 625 ЦК України у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання нараховано індекс інфляції в сумі 651,98 грн., 3 % річних в сумі 238,43 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції прийшов до висновку про їх доведеність та обгрунтованість.

Колегія суддів не повною мірою погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 4 ЦПК України гарантовано право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правовідносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з теплопостачання у вигляді централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води регулюються, зокрема, Житловим Кодексом України, законами України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Одним із різновидів комунальних послуг є послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

За змістом п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

В силу ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно положень частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном.

Таким чином, закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що спірна квартира належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, по частині кожному, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З свідоцтв про право на спадщину за законом вбачається, що попереднім власником квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Таким чином, починаючи з 16 квітня 2021 року відповідачі є власниками даної квартири та з цього часу несуть обов`язок з утримання належного їх майна, зокрема і в частині оплати комунальних послуг.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за період з 16.04.2021 по 01.10.2023 у розмірі 21518,34 грн.

Позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.10.2020 по 15.04.2021 задоволенню не підлягають, оскільки в даний період вони не були власниками даної квартири, доказів того, що протягом даного часу вони проживали в квартирі та були споживачами наданих позивачем послуг матеріали справи не містять.

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Даний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2023 року справа № 716/932/22, провадження № 61-7594св2.

Позовних вимог до відповідачів, в порядку ст. 1281 ЦК України позивачем не заявлено, тому підстави для стягнення з них заборгованості за період з 01.10.2020 по 15.04.2021 відсутні.

Відповідно до ст. 541 ЦПК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Оскільки особовий рахунок на оплату комунальних послуг між відповідачами не розділений та між ними відсутня домовленість про розподіл комунальних платежів, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за надані комунальні послуги з теплопостачання, що передбачено статтею 9 Закону «Про житлово-комунальні послуги» та статтею 541 ЦК України.

Як зазначено у ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки з відповідачів підлягає стягненню заборгованість починаючи з 16.04.2021, тому, стягнення індексу інфляції та 3 % річних також має здійснюватися з даного часу.

Таким чином, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню індекс інфляції в сумі 555,75 грн. та 3 % річних у розмірі 223,21 грн.

Отже, з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за період з 16.04.2021 по 01.10.2023 з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних у загальному розмірі 22297,30 грн., по 11148,65 грн. з кожного.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що відповідачі не проживають у належній їм квартирі, а тому не є споживачами послуг з теплопостачання, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно зі статтею 317 ЦК України, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Тобто персональне не отримання послуги з теплопостачання не є підставою для звільнення власника майна від оплати фактично наданих послуг.

На користь вказаному свідчать прийнята Верховним Судом правова позиція, висловлена у постановах від 19.08.2020 р. у справі № 703/2200/15-ц, від 02.04.2020 р. у справі № 757/29813/17-ц, згідно з якою не проживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності, не звільняє його як власника квартири від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення місцевого суду зміні, шляхом зменшення суми заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача з 29816,27 грн. до 22297,30 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» задоволено на 74,78 %.

За розгляд справи в суді першої інстанції було сплачено судовий збір у сумі 2684 грн.

Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню судовий збір сплачений за розгляд справи в суді першої інстанції у сумі 2007,10 грн., по 1033,55 грн. з кожного.

За розгляд справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 сплатив судовий збір у сумі 2033,13 грн.

В задоволенні позову відмовлено на 25,22 %.

Таким чином, з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 512,75 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» підлягає стягненню судовий збір у сумі 520,80 грн.

Оскільки ОСОБА_2 , ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13.06.2024 звільнено від сплати судових витрат в суді апеляційної інстанції, тому за результатами перегляду його апеляційної скарги, судові витрати на сторін не покладаються.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ч. 4 ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 травня 2024 року змінити, зменшивши суму заборгованості за послуги теплопостачання, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 29816,27 грн. до 22297,30 грн., по 11148,65 грн. з кожного.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" судові витрати у розмірі 520,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" судові витрати у розмірі 1033,55 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: О. О. Панченко

В. П. Пікуль