ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8300/23 Номер провадження 22-ц/814/2392/24Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е.М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

за участі секретаря Дороженка Р.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 березня 2024 року, ухвалене суддею Сініциним Е.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до Першої полтавської державної нотаріальної контори про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

встановила:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Першої Полтавської державної нотаріальної контори про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона після смерті свого чоловіка, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася 27.10.2021 року до Третьої полтавської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

27.10.2021 нотаріусом після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа №45/2021.

На момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

16.06.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Третьої полтавської державної нотаріальної контори, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після померлого чоловіка.

Проте нотаріус Третьої полтавської державної нотаріальної контори Замулко Л.В. дійшла висновку про відмову позивачці у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з неможливістю встановлення кола спадкоємців та ідентифікації об`єкта спадкового майна.

Позивач зазначає, що житловий будинок АДРЕСА_1 (адреса до перейменування: АДРЕСА_1 ) належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та на момент смерті була громадянкою РФ та проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

Нотаріальною конторою роз`яснено, що згідно з Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, підписаної у Мінську 22.01.1993 року, Протоколу від 28.03.1997 року, спадкова справа після смерті громадянки РФ ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведена Третьою полтавською державною нотаріальною конторою 16.12.2014 року за №143/2014 на підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини з будь-яких підстав після померлої матері, заява зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ Нотаріальної контори за порядковим номером №380.

Крім того спадкова справа заведена ОСОБА_4 , нотаріусом по Кіровському районному нотаріальному округу Ставропольського краю, РФ, 08.09.2014 року за №255/2014 на підставі заяви ОСОБА_5 про прийняття спадщини за заповітом, заява зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за порядковим номером №1164.

Позивач вказує, що в матеріалах спадкової справи міститься копія заповіту, посвідченого ОСОБА_6 , державним нотаріусом Третьої полтавської державної нотаріальної контори від 01.03.1994 року за №2-626 на все майно на ім`я ОСОБА_2 , а також заповіт, посвідчений ОСОБА_4 , нотаріусом по Кіровському районному нотаріальному округу Ставропольського краю, РФ, від 04.12.2013 року за №7-8386 на все майно на ім`я громадянина Російської Федерації ОСОБА_5 , посвідчений ОСОБА_4 , нотаріусом по Кіровському районному нотаріальному округу Ставропольського краю Російської Федерації від 07.05.2015 року за №1-3012, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові кошти від 07.05.2015 року за №1-3014, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на недоотриману пенсію від 07.05.2015 року за №1-3016, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові виплати від 07.05.2015 року за №1-3018, свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_3 .

Крім того відсутні будь які докази того, що починаючи з 2015 р. по даний час ОСОБА_4 , нотаріусом по Кіровському районному нотаріальному округу Ставропольського краю РФ на ім`я громадянина РФ ОСОБА_5 або іншої особи видавалось свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_4 .

Позивач просить визнати протиправною постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 106/02-31 від 16.06.2022 року та просить її скасувати, посилаючись на те, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України (стаття 71 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Зазначає, що відповідно до матеріалів спадкової справи №45/2021, зареєстрованої на підставі поданої нею заяви про прийняття спадщини після померлого чоловіка, заява про прийняття спадщини на нерухоме майно в Україні громадянином РФ ОСОБА_5 або будь-якою іншою особою не подавалась, тому відсутні підстави вважати, що коло спадкоємців є невстановленим.

Відповідно до документів, що знаходяться у вищевказаній спадковій справі, єдиним нерухомим майном, яке є об`єктом спадкування, є житловий будинок АДРЕСА_1 (адреса до перейменування: АДРЕСА_1 ), що належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_7 , державним нотаріусом Третьої полтавської державної нотаріальної контори від 12.05.1988 року, зареєстрованого в реєстрі за №918, право власності зареєстровано Полтавським міжміським бюро технічної інвентаризації від 20.05.1988 року в реєстрову книгу №2, за реєстровим № 327.

Відповідно єдиним визначеним законним спадкоємцем на нерухоме майно є вона, ОСОБА_1 , яка вчинила всі визначені національним законодавством дії, спрямовані на прийняття спадщини за законом після померлого чоловіка.

З наведених підстав позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову Третьої полтавської державної нотаріальної контори №106/02-31 від 16.06.2022 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 березня 2024 року в позові ОСОБА_1 до Першої полтавської державної нотаріальної контори про визнання протиправною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, яке ухвалене без врахування обставин справи та доказів, без дотримання норм матеріального права, просить скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку відомостям, що вказані в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії №106/02-31 від 16.06.2022, вважаючи, що її покійний чоловік є таким, що не прийняв спадщину після померлої ОСОБА_3 , та, відповідно, відсутність у неї права на спадщину. Зазначає, що відповідно до матеріалів спадкової справи №45/2021, зареєстрованої на підставі поданої нею заяви про прийняття спадщини після померлого чоловіка, заява про прийняття спадщини на нерухоме майно в Україні громадянином РФ ОСОБА_5 або будь-якою іншою особою не подавалась, тому відсутні підстави вважати, що коло спадкоємців є невстановленим.

Відповідно до документів, що знаходяться у вищевказаній спадковій справі, єдиним нерухомим майном, яке є об`єктом спадкування, є житловий будинок АДРЕСА_1 (адреса до перейменування: АДРЕСА_1 ), що належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_7 , державним нотаріусом Третьої полтавської державної нотаріальної контори від 12.05.1988 року, зареєстрованого в реєстрі за №918, право власності зареєстровано Полтавським міжміським бюро технічної інвентаризації від 20.05.1988 року в реєстрову книгу №2, за реєстровим № 327. Отже єдиним визначеним законним спадкоємцем на нерухоме майно є вона, ОСОБА_1 , яка вчинила всі визначені національним законодавством дії, спрямовані на прийняття спадщини за законом після померлого чоловіка.

Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що Верховною Радою України прийнято Закон «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01.12.2022 №2783-ІХ.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подавався.

Відповідач до апеляційного суду не з"явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_8 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що вона задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 27.10.2021 року звернулася до Третьої полтавської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі чого була зведена спадкова справа за №45/2021.

16.06.2022 року позивачка звернулася до Третьої полтавської державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після померлого чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та на момент смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою №106/02-31 від 16.06.2022 року відмовлено ОСОБА_1 в видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з неможливістю встановлення кола спадкоємців та ідентифікації об`єкта спадкового майна.

Зі змісту постанови вбачається, що нотаріус дійшов такого висновку з підстав того, що житловий будинок АДРЕСА_1 (адреса до перейменування: АДРЕСА_1 ) належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , і яка на момент смерті була громадянкою РФ та проживала за адресою: АДРЕСА_2 .

За життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений ОСОБА_6 , державним нотаріусом Третьої полтавської державної нотаріальної контори від 01.03.1994 року за №2-626 на все майно на ім`я ОСОБА_2 , а пізніше 04.12.2013 року склала новий заповіт, посвідчений ОСОБА_4 , нотаріусом по Кіровському районному нотаріальному округу Ставропольського краю, РФ, за №7-8386 на все майно на ім`я громадянина Російської Федерації ОСОБА_5 .

Наказом Міністерства юстиції України від 03.05.2023 року №1581/5 «Про реорганізацію деяких державних нотаріальних контор Полтавської області», Третю полтавську державну нотаріальну контору шляхом їх приєднання до Другої полтавської державної нотаріальної контори, перейменовано у Першу полтавську державну нотаріальну контору.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що заповіт на все майно на ім`я громадянина Російської Федерації ОСОБА_5 складено спадкодавцем ОСОБА_3 04.12.2013 року, тобто пізніше, ніж заповіт, складений ОСОБА_3 01.03.1994 року на ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 у справі № 367/704/16-ц заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України). Отже ураховуючи правову природу заповіту можна дійти висновку, що основним змістом заповіту є призначення спадкоємця або спадкоємців, а також визначення юридичної долі майна (прав та обов`язків спадкодавця), що виступає об`єктом спадкового наступництва.

Право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання (Постанова КЦС ВС від 20.07.2022 року у справі № 461/2565/20).

Відповідно до частин1-3 статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт.

Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Аналіз частини другої та третьої статті 1254 ЦК України дозволяє констатувати, що законодавець для випадку, коли заповідачем складено декілька заповітів, передбачив правила, що повинні враховуватися для того, щоб визначити який саме заповіт (заповіти) визначає (визначають) спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкове майно. Такі правила полягають в тому, що: по-перше, внаслідок складення нового заповіту відбувається втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт повністю суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі останнього заповіту; по-друге, внаслідок складення нового заповіту відбувається часткова втрата чинності попереднім заповітом. Тобто, якщо новий заповіт частково суперечить попередньому заповіту, то новий заповіт тільки частково скасовує попередній заповіт і визначення спадкоємця (спадкоємців) і/або спадкового майна відбувається на підставі двох заповітів (Постанова Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 369/3186/17 (№ 61-42486св18).

Відповідно до п.п. 4.14 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.20212 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст.77 ЦПК України ).

Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наявність заповіту, складеного ОСОБА_3 04.12.2013 року на все майно на ім`я громадянина Російської Федерації ОСОБА_5 , а також прийняття ним спадщини, позбавило нотаріуса можливості видати позивачці свідоцтво про право на спадщину після померлої ОСОБА_3 .

Подання ОСОБА_2 16.12.2014 року заяви про прийняття спадщини після смерті громадянки РФ ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та заведення спадкової справи Третьою полтавською державною нотаріальною конторою за №143/2014, не доводить факту набуття ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки свідоцтво про право на спадщину йому не видавалось. Відповідно ОСОБА_2 за життя не набув права власності на вказаний житловий будинок, що належав ОСОБА_3 .

Позивачка в суді першої інстанції послалася на те, що оскільки громадянин РФ ОСОБА_5 не прийняв спадщину на території України, тому спадкове майно повинно було перейти до ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції надав правильну правову оцінку вказаним твердженням позивача, які є безпідставними, оскільки згідно пояснень представника позивачки, ОСОБА_2 не прийняв спадщину після померлої громадянки РФ ОСОБА_3 через відповідний стан відносин між державами, що пропорційно ставить ОСОБА_5 в теж саме положення.

Таким чином наявність заповіту, а також інших спадкоємців померлої ОСОБА_3 , яка є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , надало право нотаріусу винести постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Враховуючи те, що позивачем не доведено протиправність оскаржуваної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 дублюють обґрунтування позовних вимог, зводяться до незгоди з рішенням суду та не спростовують правильних висновків суду про відмову у задоволенні її позову.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися з позовом до спадкоємців ОСОБА_3 про визнання права власності на спірне спадкове майно.

Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі доводів апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки суд апеляційної інстанції не ухвалює нового рішення та не змінює рішення суду першої інстанції, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 23.09.2024.

Головуючий суддя О. В. Чумак

Судді Ю. В. Дряниця

Л. І. Пилипчук