Справа № 183/6029/19
№ 4-с/183/11/24

У Х В А Л А
11 червня 2024 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.,
з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на дії (бездіяльність) органу примусового виконання та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: Новомосковський відділі державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач ОСОБА_1 , -
11 січня 2024 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» звернулося до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) органу примусового виконання та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: заінтересовані особи: Новомосковський відділі державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач ОСОБА_1 .
В обґрунтування скарги Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» посилалося на те, що в провадженні Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадженні № 73671195 з примусового виконання виконавчого листа № 183/6029/19 від 31.07.2023 року, виданого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.07.2021 року у справі № 183/6029/19 за позовом Акціонерного Товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу, та за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, відповідно до якого відмовлено Акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення вартості не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу. Позов ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, - задоволено частково. Визнати неправомірними дії Акціонерного Товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» по відключенню від газопостачання домоволодіння ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано Акціонерне Товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» підключити домоволодіння ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 до постачання газу за рахунок коштів Акціонерного Товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз». Визнано незаконним рішення засідання комісії з розгляду актів про порушення Кодексу газорозподільних систем № 90 від 22 травня 2019 року Акціонерного Товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» щодо донарахування вартості не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу за Актом порушення від 15 травня 2019 року № 1255. В іншій частині позову ОСОБА_1 , - відмовлено.
26.12.2023 року старшим державним виконавцем Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Харченко Тетяною Володимирівною було відкрито виконавче провадження № 73671195.
Крім того, 26.12.2023 року у даному виконавчому провадженні старшим державним виконавцем Харченко Т.В. було прийнято постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 305,01 грн. та виконавчий збір в сумі 26 800,00 грн.
Вказані постанови боржником були отримані 02.01.2024 року.
05.01.2024 року для уникнення арешту коштів на відкритих поточних рахунках Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» вимушено було сплатити витрати виконавчого провадження в сумі 305,01 грн. та виконавчий збір в сумі 26 800,00 грн.
Заявник вважає, що виконавче провадження № 73671195 було відкрито на підставі виконавчого листа № 183/6029/19 від 31.07.2023 року, виданого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, що не підлягає виконанню, оскільки виданий згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.07.2021 року у справі № 183/6029/19, яке не набрало законної сили.
Так, заявником повний тест зазначеного судового рішення було отримано лише 09.01.2024 року під розписку, а тому кінцевий строк на подання апеляційної скарги припадає на 08.02.2024 року, в той час як виконавче провадження було відкрито 26.12.2023 року.
У зв`язку з наведеним, посилаючись на норми ст.ст. 447, 448 ЦПК України, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» просило суд:
- визнати протиправними дії (бездіяльність) Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в частині відкриття виконавчого провадження № 73671195 згідно постанови старшого державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Харченко Тетяни Володимирівни від 26.12.2023 року;
- скасувати постанову старшого державного виконавця Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Харченко Тетяни Володимирівни від 26.12.2023 року про відкриття виконавчого провадження № 73671195.
У відзиві представник Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) скаргу вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Зокрема зазначив, що виконавче провадження № 73971195 було відкрито 26.12.2023 року на підставі виконавчого листа № 183/6029/19 від 31.07.2023 року, виданого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області згідно рішення суду від 26.07.2021 року, яке набрало законної сили 26.08.2021 року. При цьому, посилання заявника, на те, що даний виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню є безпідставними, оскільки останнім не було здійснено необхідних дій по його визнанню таким, що не підлягає виконанню, а туму відсутні підстави вважати, що виконавчий документ було видано помилково. Крім того, 05.01.2024 року представником заявника АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз» подано заяву про закінчення виконавчого провадження, оскільки згідно наданого боржником акту № 92 про відновлення розподілу природного газу останнім підключено до постачання газу домоволодіння ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим 08.01.2024 року державним виконавцем Харченко Т.В. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 73971195 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. За таких обставин, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження відповідно до вимог закону та на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Станом на час подання скарги, відомості про те, що дане рішення скасовано та виконавчий лист визнано таким, що не підлягає виконанню відсутні.
В судове засідання заявник та заінтересовані особи, кожен окремо, не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка сторін не перешкоджає розгляду скарги.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає скаргу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Розглянувши скаргу, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до нижченаведеного.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Відповідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, приватних виконавців. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що в провадженні Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадженні № 73671195 з примусового виконання виконавчого листа № 183/6029/19 від 31.07.2023 року, виданого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області згідно рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.07.2021 року у справі № 183/6029/19 за позовом Акціонерного Товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» до ОСОБА_1 про стягнення вартості не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу, та за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, відповідно до якого відмовлено Акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» у задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення вартості не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу. Позов ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» про захист прав споживача, визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, - задоволено частково. Визнати неправомірними дії Акціонерного Товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» по відключенню від газопостачання домоволодіння ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано Акціонерне Товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» підключити домоволодіння ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 до постачання газу за рахунок коштів Акціонерного Товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз». Визнано незаконним рішення засідання комісії з розгляду актів про порушення Кодексу газорозподільних систем № 90 від 22 травня 2019 року Акціонерного Товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» щодо донарахування вартості не облікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу за Актом порушення від 15 травня 2019 року № 1255. В іншій частині позову ОСОБА_1 , - відмовлено.
Встановлено, що 26.12.2023 року старшим державним виконавцем Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Харченко Тетяною Володимирівною було відкрито виконавче провадження № 73671195 з виконання зазначеного вище виконавчого листа.
Крім того, 26.12.2023 року у даному виконавчому провадженні старшим державним виконавцем Харченко Т.В. було прийнято постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 305,01 грн. та виконавчий збір в сумі 26 800,00 грн.
Судом встановлено, що 05.01.2024 року боржником Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» було сплачено витрати виконавчого провадження в сумі 305,01 грн. та виконавчий збір в сумі 26 800,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 22 та № 23 від 05.01.2024 року.
Встановлено, що 05.01.2024 року представником заявника АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз» подано заяву про закінчення виконавчого провадження, оскільки згідно наданого боржником акту № 92 про відновлення розподілу природного газу останнім підключено до постачання газу домоволодіння ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим 08.01.2024 року державним виконавцем Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Харченко Тетяною Володимирівною було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 73971195 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду.
Заявник вважає дії (бездіяльність) Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) протиправними, оскільки на його думку виконавче провадження № 73971195 було відкрито державним виконавцем на підставі виконавчого листа № 183/6029/19 від 31.07.2023 року, виданого помилково Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області згідно рішення суду від 26.07.2021 року, який згідно до приписів ст. 432 ЦПК України фактично є таким, що не підлягаю виконанню.
Вирішуючи питання по суті вимог скарги, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до статті Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль, де сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, що відповідає приписам ст. 447 ЦПК України.
Згідно п. а ч.1, ч.2 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у 10-денний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").
Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби урегульований статтею 74 Закону України "Про виконавче провадження".
Приписами ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Частинами першою та другою статті 74 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що 1. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. 2. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження"закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов виконавця про стягнення про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані
До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні
Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №766/740/17-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №927/769/16.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.
У відповідності до ч. 1 ст. 5 ст. 2 ЗУ «Про виконавче провадження» Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Приписами п. ч.1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
У відповідності до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 404/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
При цьому, ч. 2 ст. 451 ЦПК України встановлено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Водночас, ч. 3 ст. 451 ЦПК України передбачено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Положеннями частин 1 та 2 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Згідно статті 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. На цьому ж наголошено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.
Отже, сторони виконавчого провадження мали діяти відповідно до закону і самі з розумним інтервалом часу цікавитися станом виконання зобов`язань (примусових чи добровільних) виконавчим провадженням у справі за їх участю, добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Однак вказаного своєчасно здійснено не було.
Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).
Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою, зокрема, у п. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», п. 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.
Згідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.
Так, приписами п. ч.1 ст. 3 ЗУ «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Згідно ч. 5 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Статтею 27 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що 1. Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. 3. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Згідно частини 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суду надано належні, достатні та допустимі доказів щодо фактичного виконання заявником виконавчого листа. В той же час, судом не встановлено та суду не надано доказів, які вказують на порушення прав заявника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», з підстав, зазначених у скарзі.
Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року у справі № 572/2303/19 (провадження № 61-407св20) вказано, що відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями статей 77-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановивши, що матеріалами виконавчого провадження підтверджена наявність навмисного невиконання рішення суду з боку заявника, а останній не був позбавлений подати такі докази на спростування наявного у виконавчому провадженні, проте належними та допустимими доказами не спростував, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, прийшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги».
Як вже встановлено, 05.01.2024 року боржником Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» було сплачено витрати виконавчого провадження в сумі 305,01 грн. та виконавчий збір в сумі 26 800,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 22 та № 23 від 05.01.2024 року.
05.01.2024 року представником заявника АТ «ОГС «Дніпропетровськгаз» подано заяву про закінчення виконавчого провадження, оскільки згідно наданого боржником акту № 92 про відновлення розподілу природного газу останнім підключено до постачання газу домоволодіння ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим 08.01.2024 року державним виконавцем Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Харченко Тетяною Володимирівною було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 73971195 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду.
В той же час, заявник вважає дії (бездіяльність) Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) протиправними, оскільки на його думку виконавче провадження № 73971195 було відкрито державним виконавцем на підставі виконавчого листа № 183/6029/19 від 31.07.2023 року, виданого помилково Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області згідно рішення суду від 26.07.2021 року, який згідно до приписів ст. 432 ЦПК України фактично є таким, що не підлягаю виконанню.
Так, приписами ч. 1 ст. 431 ЦПК України визначено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 432 ЦПК України, 1. Суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. 2. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. 4. Про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.
Судом встановлено, що 10.01.2024 року Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області було подано заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, яку ухвалою суду від 10.01.2024 року було повернуто заявнику без розгляду.
15.01.2024 року заявником було повторно подану заяву про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, рішення по якій станом на час розгляду даної скарги не прийнято.
В той же час, судом встановлено, що заявником 05.02.2024 року Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» було подано апеляційну скаргу на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.07.2021 року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29.02.2024 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз».
Ухвалою Верховного Суду України від 25.03.2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз».
Отже судом встановлено, що станом на час розгляду даної скарги виконавчий лист не визнано таким, що не підлягає виконанню, зокрема рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області не скасовано, а тому вважається таким, що набрало законної сили 26.08.2021 року.
Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Статтею 384 ЦПК України визначено, що постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Відповідно до ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду.
У відповідності до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Отже, орган примусового виконання - Новомосковський відділ державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) своїми діями не порушив права заявника, як сторони виконавчого провадження, у зав`язку з чим дії останнього в частині відкриття виконавчого провадження № 73671195 не є протиправними, а тому постанова про відкриття провадження від 26.12.2023 року є законною та такою, що прийнята відповідно до вимог чинного законодавства,.
При цьому, суд зауважує, що заявник, який є боржником у даному виконавчому провадженні виконав рішення суду, а саме згідно акту № 92 про відновлення розподілу природного газу підключив до постачання газу домоволодіння ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а також сплатив в повному обсязі сплатив виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, у зв`язку з чим за заявою останнього державним виконавцем Новомосковського відділу державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Харченко Тетяною Володимирівною від 08.01.2024 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 73971195 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ України «Про виконавче провадження» у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що скарга підлягає задоволенню.
Згідно до ст. 19 Конституції України ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Відповідно до ч. 3, 6 ст. 13 ЦК України «Межі здійснення цивільних прав»: не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 261, 353-354, 447-453 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
В задоволенні скарги Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на дії (бездіяльність) органу примусового виконання та зобов`язання вчинити певні дії, заінтересовані особи: Новомосковський відділі державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), стягувач ОСОБА_1 , - відмовити.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Повний текст ухвали суду складено 11 червня 2024 року.
Суддя Д.І. Городецький