Справа №751/9378/24
Провадження №4-с/751/38/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого судді Павлова В.Г.,

при секретарі Овдій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігів скаргу представника адвоката Петренко Олени Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на дії державного виконавця та зобов`язання до вчинення дій -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2024 р. адвокат Петренко О.М. звернулась до Новозаводського районного суду міста Чернігова зі скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт майна та заборону на відчуження №35250385 від 06.12.2013 р., виданою Комінтернівським ВДВС ХМУЮ у виконавчому провадженні №46874117, та зобов`язання зняти арешт з послідуючим внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав.

Узагальнений зміст скарги зводиться до того, що 21.12.2016 р. державним виконавцем на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» було повернуто виконавчий лист стягувачеві, однак не скасовано накладений арешт.

Представник заявниці адвокат Петренко О.М. та представник Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові в судове засідання не з`явились.

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_2 вказує на те, що накладений арешт на належне майно її довірительки за відсутності виконавчого провадження, в межах якого він накладався, є порушенням прав останньої, як власника майна, вільно розпоряджатися належним їй майном.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на момент повернення виконавчого документа стягувачу) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не встановлювало обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника у випадку повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки арешт майна боржника є заходом, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Представник також вказує на те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

У той же час, втручання у право на мирне володіння майном ОСОБА_1 є законним та здійснено виконавцем на підставі закону, а саме ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент накладення арешту на майно). Невиправданим втручання у право мирно володіти своїм майном матиме місце у тому випадку, коли боржником у повному обсязі виконано рішення суду про стягнення боргу, а арешт продовжує діяти та безпідставно не знятий виконавцем.

Разом з тим, вказуючи на незаконність дій державного виконавця, які виразились у відмові в скасуванні накладеного арешту, скаржник не надав суду жодного доказу виконання ним рішення суду про стягнення з нього боргу.

За змістом ч.ч.2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи те, що виконавче провадження не було закінчене, а виконавчий лист повертався стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке можна звернути стягнення, суд вважає, що у державного виконавця при поверненні виконавчого листа були відсутні підстави для зняття арешту, не має для цього підстав і на даний час, оскільки повернення виконавчого документа стягувачу без виконання не є підставою для закінчення виконавчого провадження та зняття арешту.

З огляду на відсутність порушень вимог закону в діях державного виконавця, який не був зобов`язаний знімати арешт з майна боржника у випадку повернення виконавчого документу стягувачу (п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент повернення виконавчого листа), останній не може бути зобов`язаний до вчинення дій, які не є обов`язковими для нього.

Керуючись ст.ст.10,13,211,247,258-261,450-451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги представника адвоката Петренко Олени Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на дії державного виконавця та зобов`язання до вчинення дій - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.Г. Павлов