ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 725/2545/21

провадження № 61-18122св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів:Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

треті особи: Чернігівська районна державна адміністрація, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Дар`я Володимирівна, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Савчук Віталіна Григорівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 жовтня 2022 року у складі судді Войтуна О. Б. та постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 вересня 2023 року у складі колегії суддів: Литвинюк І. М., Лисака І. Н., Перепелюк І. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»), треті особи: Чернігівська районна державна адміністрація, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пономарьова Д. В., приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В. Г., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання протиправними дій державних реєстраторів та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову посилався на те, що 25 вересня 2004 року за договором купівлі-продажу він набув у власність нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

30 жовтня 2006 року за договором іпотеки № 29269 він виступив поручителем та передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» вказану квартиру в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 11067213 від 30 жовтня 2006 року, укладеним між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк».

У подальшому, на підставі договору відступлення права вимоги від 12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступив ТОВ «Кей-Колект» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до боржника ОСОБА_4 , а також за договорами іпотеки в тому числі щодо іпотекодавця ОСОБА_1

10 грудня 2017 року позивач отримав Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зі змісту якої дізнався, що вказана вище квартира йому не належить, а право власності на зазначене нерухоме майно зареєстроване за ТОВ «Кей-Колект» на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 25273247 від 14 жовтня 2015 року (на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

У зв`язку із цим ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М., третя особа - Міністерство юстиції України, про відновлення становища, яке існувало до порушення права, визнання протиправними та скасування рішення.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 травня 2018 року у справі № 725/5719/17 позов задоволено частково, визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 № 25273247 від 14 жовтня 2015 року.

03 вересня 2018 року на підставі вказаного судового рішення право власності ТОВ «Кей-Колект» на спірну квартиру було скасовано, з цієї дати позивач повернув у свою власність указане нерухоме майно.

Разом із тим, позивачу стало відомо, що 16 червня 2020 року державний реєстратор Чернігівської державної адміністрації Чернігівської області Пінчук І. Ю. на підставі договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки, серія та номер 5207-5208, виданий 12 грудня 2011 року, видавник приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е. В., прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52672086 від 16 червня 2020 року, та вніс в Державний реєстр іпотек запис про іпотеку майна позивача (реєстраційний номер іпотеки: 3970094) після п`яти років припинення обтяження та іпотеки № 29269 (14 жовтня 2015 року) та після закінчення строку дії іпотечного договору № 29269 у 2017 році.

Вважає такі дії незаконними та такими, що вчинені державним реєстратором з порушенням положень статей 10, 17, 18, 24, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У подальшому ОСОБА_1 дізнався, що на підставі договору купівлі-продажу від 01 липня 2020 року, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В., право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_3 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за номером: 52901846 від 01 липня 2020 року).

Згідно зазначеного договору ТОВ «Кей-Колект», відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», здійснило відчуження спірної квартири як іпотекодержатель на підставі договору іпотеки № 28269, посвідченого 30 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М. М. за реєстровим номером 3409, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , що містить іпотечне застереження, та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, посвідченого 12 грудня 2011 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е. В. за реєстровими номерами 5207-5208, укладеного 12 грудня 2011 року між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк».

11 вересня 2020 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В. Г. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54021956 від 11 вересня 2020 року), за умовами якого ОСОБА_2 придбано квартиру АДРЕСА_1 за 407 688,24 грн.

Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки 01 липня 2020 року приватний нотаріус Пономарьова Д. В. незаконно прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за власником ОСОБА_3 без повідомлення, яке передбачено статтею 38 Закону України «Про іпотеку», та без повідомлення про оцінку майна, за яку має намір продати іпотекодержатель майно, без вимоги про усунення порушення основного зобов`язання із зазначенням суми боргу.

Позивач вважає, що ОСОБА_2 незаконно заволодів його майном, майно вибуло з його права власності не з його волі, а на підставі вказаних вище незаконних дій відповідачів та третіх осіб.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просив суд:

визнати протиправними дії державного реєстратора Чернігівської державної адміністрації Пінчука І. Ю. щодо внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомостей про іпотеку та обтяження за іпотечним договором № 29269 та при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за номером: 52672086 від 16 червня 2020 року реєстрації іпотеки та обтяження;

визнати протиправними дії приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Пономарьової Д. В., яка здійснила реєстраційну дію щодо посвідчення договору купівлі-продажу майна від 01 липня 2020 року, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 27,4 кв. м, житловою площею 21,1 кв. м, без перевірки виконання зобов`язання, письмових вимог та повідомлень про вручення, довідок про суму боргу, наявності повідомлень про наміри укладення договору купівлі-продажу;

витребувати з незаконного володіння у ОСОБА_2 на користь власника ОСОБА_1 нерухоме майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 27,4 кв. м., житловою площею 21,1 кв. м. (реєстраційний номер майна: -5638059, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), припинивши право власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 жовтня 2022 року позов задоволено частково.

Витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 27,4 кв. м., житловою площею 21,1 кв. м. (реєстраційний номер майна: 5638059, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01), та припинено право власності ОСОБА_2 на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 27,4 кв. м., житловою площею 21,1 кв. м. (реєстраційний номер майна: 5638059, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Кей-Колект» при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від свого імені на підставі договору купівлі-продажу не дотрималось умов договору іпотеки від 30 жовтня 2006 року та вимог Закону України «Про іпотеку», що призвело до порушення прав ОСОБА_1 , як іпотекодавця, та вибуття майна - квартири АДРЕСА_1 поза волею власника.

Зокрема, іпотекодержателем не дотримано вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання, що унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

Зазначив, що саме по собі укладення договору іпотеки не може вважатись вираженням волі власника на вибуття майна з власності, саме тому і законодавством передбачена необхідність повідомлення іпотекодавця про порушення позичальником зобов`язання, яким забезпечена іпотека, задля можливості усунення таких порушень замість позичальника, тим самим зберегти своє майно.

Оскільки спірне житлове приміщення вибуло з власності ОСОБА_1 поза його волею, суд вважав, що позовні вимоги про витребування квартири у ОСОБА_2 та припинення його права власності на квартиру є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги про визнання протиправними дії державного реєстратора Чернігівської державної адміністрації Пінчука І. Ю. щодо внесення в державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомостей про іпотеку та обтяження за іпотечним договором № 28269 та при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за номером: 52672086 від 16 червня 2020 року реєстрації іпотеки та обтяження, суд першої інстанції виходив з того, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки у 2015 році до державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було внесено відомості про припинення іпотеки, однак після скасування за рішенням суду за ТОВ «Кей-Колект» права власності на предмет іпотеки сторони договору повернулись до початкового становища. При цьому, після внесення 03 вересня 2018 року відомостей до вказаного реєстру про скасування права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру не було відновлено запис про іпотеку, яка продовжувала діяти. У зв`язку із цим, державним реєстратором Чернігівської державної адміністрації Пінчуком І. Ю. при прийнятті оскаржуваного рішення не було вчинено протиправних дій, а тому ця вимога задоволенню не підлягає.

Вирішуючи позов в частині вимоги щодо визнання протиправними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Д. В., яка здійснила реєстраційну дію щодо посвідчення договору купівлі-продажу майна від 01 липня 2020 року, а саме двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , без перевірки виконання зобов`язання, письмових вимог та повідомлень про вручення, довідок про суму боргу, наявності повідомлень про наміри укладення договору купівлі-продажу, місцевий суд виходив з того, що зазначена вимога не потребує вирішення, оскільки задоволення належно заявленого віндикаційного позову у повній мірі забезпечує захист порушених прав позивача.

Вказане у повній мірі відповідає правовим висновкам , викладеним у постанові Великої Палата Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_2 , ТОВ «Кей-Колект»та ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 звернулись до суду з апеляційною скаргою.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 21 вересня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_2 , ТОВ «Кей-Колект» задоволено частково, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , залишено без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 жовтня 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та розподілу судових витрат скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази про надсилання повідомлення, оформленого відповідно до вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Отже, ТОВ «Кей-Колект», при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу від свого імені на підставі договору купівлі-продажу не дотрималось умов договору іпотеки від 30 жовтня 2006 року та вимог Закону України «Про іпотеку», що призвело до порушення прав ОСОБА_1 , як іпотекодавця, та вибуття майна - квартири АДРЕСА_1 із його володіння поза волею власника.

Разом із цим, апеляційний суд вказав, що оцінці у справі, яка переглядається, підлягали не тільки обставини вибуття майна з володіння ОСОБА_1 , а й обставини набуття цього майна ОСОБА_2 у контексті добросовісності останнього набувача.

У цій справі суд першої інстанції не встановлював обставин, які могли би свідчити про недобросовісність ОСОБА_2 .

Надаючи оцінку обставинам вибуття спірного майна з власності позивача ОСОБА_1 та набуття ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру в контексті добросовісності набувача, апеляційний суд звернув увагу на те, що ОСОБА_2 придбав спірне майно 11 вересня 2020 року у ОСОБА_3 , у зв`язку з чим не знав і не міг знати про існування спорів між ТОВ «Кей-Колект» і ОСОБА_1 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення кредитної заборгованості. При цьому вказав, що на момент придбання спірного майна ОСОБА_2 в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були відсутні відомості щодо обтяжень нерухомого майна, яке він набув у власність. Під час придбання майна ОСОБА_2 правомірно очікував, що ОСОБА_3 мав право ним розпоряджатися, а він після отримання цього майна матиме змогу мирно ним володіти.

Обставини вибуття спірної квартири з володіння ОСОБА_1 мають значення і для висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном добросовісним набувачем, який набув спірне майно за відплатним договором.

Крім того, апеляційний суд звернув увагу на те, що в разі задоволення позову в цій справі ОСОБА_2 буде змушений сам шукати способи компенсації своїх витрат, як на придбання спірної квартири, так і витрат, понесених ним на її поліпшення, що є неприйнятним та покладає на відповідача як добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар.

Тому апеляційний суд вважав помилковими висновки суду першої інстанції про можливість витребування спірної квартири у ОСОБА_2 .

Разом із тим, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання неправомірними дій та рішень державних реєстраторів, зазначивши, що вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права в цій частині вимог.

Узагальнені доводи касаційної скарги

14 грудня 2023 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 жовтня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 вересня 2023 року.

В касаційній скарзі заявник просить суд: скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду в частині задоволених позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування права власності; скасувати постанову апеляційного суду та рішення місцевого суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дій та рішень державних реєстраторів та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення указаних вимог позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені судами попередніхінстанцій з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, та без урахування правових висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

17 квітня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з відзивом, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення апеляційного суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2024 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

08 травня 2024 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 жовтня 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Судами встановлено, що 30 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 29269, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку банку належну йому на праві власності двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з метою забезпечення належного виконання ОСОБА_4 умов кредитного договору № 11067213 від 30 жовтня 2006 року.

Квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25 вересня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Ткачук В. О.

Умовами договору іпотеки від 30 жовтня 2006 року передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами (пункт 2.1.1).

У пункті 4.2 договору іпотеки сторони погодили, що звернення стягнення здійснюється на підставі: або рішення суду; або виконавчого напису нотаріуса; або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя; або за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктами 4.3 та 4.4 договору іпотеки визначено, що у випадках зазначених у п.п. 2.1.1-2.1.2 іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення оформлене згідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку». У разі не виконання іпотекодавцем вимог, зазначених у повідомленні, про яке йдеться у п. 4.3, іпотекодержатель здійснює звернення стягнення.

Згідно з пунктом 4.6 договору іпотеки звернення стягнення по застереженню про задоволення вимог іпотекодержателя, здійснюється відповідно до розділу 5 договору та відповідно до V розділу Закону України «Про іпотеку».

Так, розділом 5 договору іпотеки сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у договорі.

Відповідно до пункту 5.1 іпотекодержатель самостійно визначає один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Пунктом 5.2 передбачено, що у разі настання обставин, зазначених в п. 4.1 цього договору іпотеки, іпотекодержатель надсилає рекомендованим листом іподекодавцю повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з пунктом 5.3 в повідомленні, про яке йдеться в п. 5.2, іпотекодержатель зазначає який із способів задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачені частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку», застосовується іпотекодержателем для задоволення своїх вимог.

Пунктом 5.5 договору визначено, що у разі застосування права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки як способу задоволення вимог іпотекодержалеля він реалізує норми статті 38 Закону і повідомлення, про яке йдеться в пункті 5.2, вважається повідомленням іпотекодавцю про намір укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого банк відступив товариству свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до боржника ОСОБА_4 , а також за договорами іпотеки в тому числі щодо іпотекодавця ОСОБА_1

14 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Кобелєвою А. М. було прийняте рішення № 25273247 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме про проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект».

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці № 725/5719/17 від 14 травня 2018 року визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 , № 25273247 від 14 жовтня 2015 року.

03 вересня 2018 року на підставі зазначено рішення суду було внесено відомості до реєстру про скасування права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру.

16 червня 2020 року державний реєстратор Чернігівської державної адміністрації Чернігівської області Пінчук І. Ю. на підставі договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки, серія та номер 5207-5208, виданий 12 грудня 2011 року, видавник приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е. В., прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 52672086 від 16 червня 2020 року та вніс в Державний реєстр іпотек запис про іпотеку майна ОСОБА_1 (реєстраційний номер іпотеки: 3970094).

01 липня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу від 01 липня 2020 року, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д. В., право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за покупцем - ОСОБА_3 .

Згідно зазначеного договору ТОВ «Кей-Колект» здійснило відчуження спірної квартири як іпотекодержатель на підставі договору іпотеки № 28269, посвідченого 30 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М. М. за реєстровим номером 3409, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , що містить іпотечне застереження та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки посвідченого 12 грудня 2011 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Саєнко Е. В. за реєстровими номерами 5207-5208, укладеного 12 грудня 2011 року між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк».

У подальшому, 11 вересня 2020 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Савчук В. Г. та ОСОБА_2 придбано квартиру АДРЕСА_1 за 407 688,24 грн (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54021956 від 11 вересня 2020 року).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції відповідає не у повній мірі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , зокрема просив суд витребувати з незаконного володіння у ОСОБА_2 на свою користь нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 27,4 кв. м., житловою площею 21,1 кв. м., припинивши право власності ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно.

Таким чином, ОСОБА_1 обрав спосіб захисту порушених прав шляхом пред`явлення віндикаційного позову.

Надаючи оцінку заявленим позивачем вимогам, колегія суддів враховує таке.

За змістом статей 15 та 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження

№ 14-144цс18).

Як правило, суб?єкт порушеного права може скористатися не будь-яким,

а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від

22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18).

Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння

(статті 387, 388 ЦК України). Вказаний спосіб захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного позову.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його із чужого незаконного володіння.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно

у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частини перша та третя статті 388 ЦК України).

Отже, саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна з незаконного володіння (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2110/15-ц

та від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13).

Такий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від

14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц (провадження № 14-190цс20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року

у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок про те, що власник з дотриманням норм статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18).

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший

і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача.

Подібний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 23 вересня

2023 року у справі № 205/7675/20 (провадження № 61-1133св23).

Проте вимоги про визнання недійсним першого правочину - договору купівлі-продажу, укладеного 01 липня 2020 року між ТОВ «Кей-Колект» та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 не заявляв, у зв`язку із чим його звернення до суду з віндикаційним позовом є передчасним, оскільки діє передбачена статтею 204 ЦК України презумпція правомірності правочину, за яким майно вибуло від законного власника.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема,

у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі

№ 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі

№ 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Вирішуючи спір, апеляційний суд на вказане уваги не звернув та, дійшовши правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про витребування спірної квартири, помилився щодо мотивів такої відмови.

Разом із цим, колегія суддів вважає правильними висновки судів першої та апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог про визнання протиправними дій державного реєстратора Чернігівської державної адміністрації Пінчука І. Ю. щодо внесення в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомостей про іпотеку та обтяження за іпотечним договором № 28269 та при прийнятті Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за номером: 52672086 від 16 червня 2020 року реєстрації іпотеки та обтяження, з наступних підстав.

У справі, яка переглядається, встановлено, що 14 травня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Кобелєвою А. М. прийнято рішення № 25273247 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект».

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці у справі № 725/5719/17 від 14 травня 2018 року визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 , № 25273247 від 14 травня 2015 року.

03 вересня 2018 року на підставі зазначено рішення суду було внесено відомості до реєстру про скасування права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру.

Таким чином, при зверненні стягнення на предмет іпотеки у 2015 році до реєстру було внесено відомості про припинення іпотеки, однак після скасування за рішенням суду за ТОВ «Кей-Колект» права власності на предмет іпотеки сторони договору повернулись до початкового становища.

При цьому, 03 вересня 2018 року при внесенні відомостей до реєстру про скасування права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру не було відновлено запис про іпотеку, яка продовжувала діяти.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що державним реєстратором Чернігівської державної адміністрації Пінчуком І. Ю. при прийнятті оскаржуваного рішення не було вчинено протиправних дій, у зв`язку із чим дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині вимог.

Колегія суддів також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправними дій приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Пономарьової Д. В., яка 01 липня 2020 року здійснила реєстраційну дію щодо посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири, оскільки вимоги про визнання протиправними дій державних реєстраторів та скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем у разі належного звернення з віндикаційним позовом (за умови спростування презумпції правомірності першого правочину) не є потрібними для ефективного відновлення порушеного права.

Вказане у повній мірі узгоджується з правовими висновками, викладеним у постанові Великої Палата Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).

Наведені в касаційній скарзі доводи в цій частині вимог зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 412 ЦПК України суд змінює рішення, якщо воно переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов правильного по суті висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, проте помилився щодо мотивів такої відмови, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, постанову апеляційного суду змінити, виклавши мотиви відмови у задоволенні вказаних позовних вимог у редакції цієї постанови.

В іншій частині позовних вимог рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 жовтня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 вересня 2023 року залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 вересня 2023 року в частині вирішення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння змінити, виклавши мотиви відмови у задоволенні указаних вимог в редакції цієї постанови.

В іншій частині позовних вимог рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 жовтня 2022 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов