У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" жовтня 2024 р.

м. Київ

справа № 755/3217/15-ц

провадження № 6/755/2002/24

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Прокопчук Н.А.,

розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Романа Сергійовича, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», ОСОБА_1 , про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника,

ВСТАНОВИВ:

25.10.2024 року приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Варава Р.С. звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 з метою опису та арешту майна, що належить ОСОБА_1 , мотивуючи тим, що на виконанні у приватного виконавця Варави Р.С. знаходиться виконавчий лист № 755/3217/15-ц від 06.10.2023 року, виданий Дніпровським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК Укрфінстандарт» боргу в сумі 33 580,25 доларів США, оскільки добровільно виконати виконавчий документ боржник відмовляється, ігнорує виклики приватного виконавця, чим чинить перешкоди виконавцю в проведенні виконавчих дій та унеможливлює виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 439 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Варава Р.С. в судове засідання не з`явився, будучи обізнаним про порядок та строки розгляду подання.

Вивчивши матеріали подання, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 Цивільного процесуального кодексу України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3цього Закону, крім рішень та обмежень, визначених у ч. 2-4 ст. 5 цього Закону.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначені заходи примусового виконання рішень. Заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як убачається з матеріалів справи, 27.11.2023 року приватним виконавцем Варавою Р.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 755/3217/15-ц від 06.10.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «ФК Укрфінстандарт», боргу в сумі 33 580,25 доларів США.

27.11.2023 року приватним виконавцем Варавою Р.С. прийнято постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 .

30.11.2023 року приватним виконавцем Варавою Р.С. складено виклик приватного виконавця боржнику ОСОБА_1 , яку зобов`язано з`явитись до кабінету приватного виконавця. Однак виклик не містить ані дати, ані часу, у які божник має з`явитись до виконавця.

30.11.2024 року приватним виконавцем Варавою Р.С. складено Акт про те, що двері за адресою зареєстрованого проживання боржника ОСОБА_1 ніхто не відчинив. Однак дата даного Акту не відповідає дійсності, оскільки є такою, що не настала на день вчинення виконавчих дій, а також Акт не містить підписів, прізвищ, імен свідків, які були присутні при проведенні вказаної виконавчої дії.

Крім того, до матеріалів подання долучено виклики приватного виконавця від 18.07.2024 року, 01.10.2024 року боржнику ОСОБА_1 , яку зобов`язано з`явитись до кабінету приватного виконавця. Однак виклики аналогічно не містять ані дати, ані часу, у які божник має з`явитись до виконавця.

Крім того, до матеріалів подання долучено Акти приватного виконавця Варави Р.С. від 18.07.2024 року, 01.10.2024 року про те, що двері за адресою зареєстрованого проживання боржника ОСОБА_1 ніхто не відчинив. Однак Акти не містять підписів, прізвищ, імен свідків, які були присутні при проведенні вказаних виконавчих дій.

При цьому матеріали подання не містять Витягу з Єдиного державного реєстру права власності на нерухоме майно, задля підтвердження належності боржнику ОСОБА_1 на праві власності квартири АДРЕСА_1 станом на день звернення виконавця з даним поданням до суду.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Наведена норма законодавства передбачає можливість примусового проникнення до житла чи іншого володіння не тільки боржника, а й іншої особи, що можливо у випадку коли у володінні такої особи знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб. При цьому, факт наявності майна боржника у іншої особи має бути належно обґрунтованим, а до подання додані належні докази.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

Частиною першою статті 439 Цивільного процесуального кодексу України и визначено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 Цивільного кодексу України передбачено право на недоторканність житла.

Частинами 1, 2 статті 311 Цивільного кодексу України зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Суд при вирішенні спірного питання враховує пропорційність втручання в особисті права людини, з метою дотримання відповідного балансу між приватним та суспільним інтересом.

Примусове проникнення до житла є крайнім заходом при проведенні виконавчих дій і може застосовуватися лише за тих обставин, коли виконавець вичерпав усі можливі шляхи для забезпечення виконання судового рішення, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Ухвала суду про проникнення до володіння боржника має бути вмотивована, що вказує на те, що суб`єкт такого подання має надати суду належні, допустимі, достовірні докази, що свідчать про те, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до володіння боржника. Також, виконавець має надати докази, які підтверджують перешкоджання вільному доступу виконавця до володіння боржника.

Вирішуючи питання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника, суд повинен встановити, що боржник повідомлений про наявність виконавчого провадження, отримав повідомлення про необхідність бути присутнім при проведенні виконавчих дій та встановити обставини вчинення перешкод у проведенні виконавчих дій. Виконавець може звертатись до суду з поданням про примусове проникнення до володіння особи лише у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань під час примусового виконання рішення суду.

Звертаючись до суду з поданням про примусове проникнення до житла, приватний виконавець Варава Р.С. не долучив процесуальних документів, які мали свідчити про належне проведення виконавчих дій та належне проведення примусового виконання виконавчого листа, серед іншого доказів, які мали підтвердити здійснення необхідного обсягу виконавчих дій виконавцем в період з листопада 2023 року по день звернення з даним поданням до суду, як і відсутні дані про дійсну належність боржнику на праві власності квартири АДРЕСА_1 станом на день звернення виконавця з даним поданням до суду, дійсне місце проживання боржника за вказаною адресою, що унеможливлює вирішення питання про наявність правових підстав проведення будь-яких виконавчих дій саме за адресою: АДРЕСА_2 .

Примусове проникнення до житла є крайнім заходом при проведенні виконавчих дій і може застосовуватися лише за тих обставин, коли виконавець вичерпав усі можливі шляхи для забезпечення виконання судового рішення, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», однак докази вчинення приватним виконавцем всіх можливих виконавчих дій задля виконання рішення суду до матеріалів подання не долучено, як і відсутні належні докази, які підтверджують перешкоджання вільному доступу виконавця до володіння боржника.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Романа Сергійовича, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», ОСОБА_1 , про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника не підлягає задоволенню, оскільки виконавцем не вжито повний обсяг заходів, визначених законодавством про виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення, не використані всі права, надані приватним виконавцям, спрямованих на своєчасне та повне вчинення виконавчих дій.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 5, 10, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 432 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Варави Романа Сергійовича, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», ОСОБА_1 , про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники судового розгляду мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 28 жовтня 2024 року.

Суддя: В.І. Галаган