Справа № 167/672/24
Номер провадження 2/167/286/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року місто Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Н.В. Шептицької,

з участю:

секретаря судового засідання О.В. Давидюк,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів,

в с т а н о в и в:

10.07.2024 року позивач, від імені та в інтересах якого діє адвокат О.С. Сидун, звернулася в суд з позовом до відповідача про зміну способу стягнення аліментів та стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2009 року по 22.04.2019 року і від спільного подружнього життя народилися діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу залишилися проживати з матір`ю і фактично їх вихованням та утриманням позивач займається одноосібно.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 29.10.2018 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1 000, 00 грн щомісячно на кожного, починаючи з 03.09.2018 року до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації відповідно до закону.

Постановою головного державного виконавця Рожищенського ДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 29.01.2019 року відкрито виконавче провадження № 58234866 з примусового виконання рішення суду. Станом на 07.05.2024 за відповідачем ОСОБА_2 рахується заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 168 743, 67 грн і пеня за прострочення сплати аліментів станом на 01.05.2024 року становить 167 336, 55 гривень.

На даний час сума стягуваних аліментів на утримання дітей є занадто низькою. У зв`язку із зростанням цін на продукти харчування та промислові товари значно зросли витрати утримання дітей, а тому визначених судом аліментів не вистачає, а відповідач взагалі не приймає участі у вихованні синів та додаткових коштів на їх утримання не надає.

В зв`язку з війною на даний час позивач з синами проживають в Німеччині, де діти навчаються та отримують психологічну допомогу. Ці обставини збільшили витрати на утримання дітей.

Відповідач є здоровою, працездатною людиною, тому з урахуванням вищевикладеного вважає, що заявлені позивачем вимоги відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного і соціального розвитку.

Просить змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача, і стягувати з нього на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання синів щомісячно в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

Щодо вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів вказує, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватись щомісячно. Оскільки у відповідача у зв`язку з несвоєчасною сплатою аліментів станом на 07.05.2024 року виникла заборгованість в сумі 168 743, 67 грн, просить стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання синів у розмірі 167 336, 55 гривень.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2024 року, справа передана на розгляд головуючому судді Н.В. Шептицькій (ас 21).

11.07.2024 року на запит головуючого судді надійшла відповідь з ЄДДР про місце реєстрації сторін (ас 22, 23), оскільки це має значення для вірного визначення територіальної підсудності даної категорії справ, згідно частини 1 статті 27, частини 1 статті 28 ЦПК України.

Ухвалою головуючого судді від 15.07.2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання (ас 24-25).

Сторони, які були вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи (ас 32, 38-43), в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Суд ухвалив: судове засідання проводити у відсутності учасників справи, згідно частини 1 статті 223 ЦПК України.

У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття рішення у цій справі є 25 вересня 2024 року - дата складення повного судового рішення.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд встановив наступне.

В судовому засіданні встановлено, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.07.2009 року по 22.04.2019 року і від спільного подружнього життя народилися діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу залишилися проживати з позивачем.

Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 29.10.2018 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1 000, 00 грн щомісячно на кожного, починаючи з 03.09.2018 року до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексації відповідно до закону.

Постановою головного державного виконавця Рожищенського ДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 29.01.2019 року відкрито виконавче провадження № 58234866 з примусового виконання рішення суду. Станом на 07.05.2024 за відповідачем ОСОБА_2 рахується заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 168 743, 67 грн і пеня за прострочення сплати аліментів станом на 01.05.2024 року становить 167 336, 55 гривень.

Відповідач розмір заборгованості по аліментах і по пені не заперечив і не спростував, хоча суд надав йому таку процесуальну можливість.

Дані обставини підтверджуються письмовими доказами: копією свідоцтва про народження від 20.11.2009 року (ас 4); копією свідоцтва про народження від 13.04.2012 року (ас 5); копією рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 22.04.2019 року (ас 6); копією рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 29.10.2018 року (ас 7-8); копією супровідного листа № 1636-1637 від 29.01.2019 року про відкриття виконавчого провадження (ас 10); копією постанови головного державного виконавця Рожищенського ДВС у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) М.В. Грущук від 29.01.2019 року про відкриття виконавчого провадження № 58234866 (ас 11); копією розрахунку заборгованості зі слати аліментів ОСОБА_2 станом на 07.05.2024 року ВП № 58234866 (ас 12-15); копією розрахунку пені за прострочення сплати аліментів (ас 16-18).

Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За приписами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Звертаючись до суду із позовом, представник позивача просить змінити спосіб присуджених із відповідача аліментів на утримання дітей, посилаючись при цьому на те, що визначений рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для потреб малолітньої дитини та є меншим, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину для дитини відповідного віку. Представник позивача визначив способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу відповідача.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Таким чином, право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Такі ж висновки містяться і в постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року (справа № 6-143цс13) та в постановах Верховного Суду від 12.09.2018 року (справа №459/2181/17), від 14.08.2019 року (справа № 524/7388/17), від 11.09.2019 року (справа №662/64/18), від 05.02.2020 року (справа № 664/252/19-ц), від 13.02.2020 року (справа № 466/4009/18), від 27.05.2020 року (справа № 128/373/18).

Ураховуючи наведене, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. При цьому правомірність такого способу встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст. 182-184, 192 СК України.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Крім того, суд звертає увагу, що Законом України від 03.07.2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20.06.2019 року (справа №632/580/17) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 року (справа № 682/3112/18).

Таким чином, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Законом України «Про внесення змін до статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язку виконавця проводити індексацію розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 01 вересня 2020 року № 831-ІХ встановлено, що індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17 травня 2016 року було внесено зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Із викладеного вбачається, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, повинна проводитись відповідно до вищевказаного законодавства органом виконавчої служби або підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Отже, законодавством передбачено відповідний механізм індексації (підвищення) розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі.

У даному випадку до позовної заяви не додано жодних доказів на підтвердження змін в розумінні ст. 192 СК України, які б давали можливість змінити спосіб присуджених аліментів.

Зокрема, не надано доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоров`я як позивача, так і відповідача. Не надано жодного доказу на підтвердження викладеної у позові обставини, що на даний час позивач з синами проживають в Німеччині, що там діти навчаються та отримують психологічну допомогу, і що ці обставини збільшили витрати на утримання дітей.

При цьому, не надано доказів того, що відповідач працевлаштований та має дохід, який би дозволяв сплачувати аліменти в тому розмірі, про який просить представник позивача. Разом з тим, клопотань про витребування судом таких доказів не заявлялося.

Звертаючись до суду з даним позовом в цій частині вимог, представник позивача обмежилася наданням суду копій свідоцтв народження дітей, копій рішень суду про стягнення з відповідача аліментів та розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, докази, якими обґрунтовується позов в цій частині вимог, суд доходить висновку про відсутність підстав для зміни способу стягнення аліментів, а тому в задоволенні позову в цій частині вимог слід відмовити.

В частині вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дітей, то суд зазначає наступне.

Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

В судовому засіданні встановлено, що наданий позивачем розрахунок неустойки (пені) є правильним та відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц ( провадження № 14-616цс18), відповідачем не спростований.

Належних та допустимих доказів в підтвердження відсутності вини у прострочені сплати аліментів та утворенні заборгованості відповідачем не надано, не містять їх і матеріали справи.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів є підставними, обгрунтованими, а тому підлягають до задоволення і, з урахуванням вимог частин 1, 2 статті 196 СК України, частини 14 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 167 336, 55 гривень.

З відповідача слід стягнути судовий збір в частині вимог про стягнення пені, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 12, 13, 89, 141, 247, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 167 336 (сто шістдесят сім тисяч триста тридцять шість) гривень 55 (п`ятдесят п`ять) копійок пені за прострочення сплати аліментів на утримання малолітніх дітей.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині вимог про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1 673 (одну тисячу шістсот сімдесят три) гривні 36 (тридцять шість) копійок судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Дата складення повного тексту рішення суду: 25.09.2024 року.

Головуючий суддя Н.В. Шептицька