провадження № 22-ц/824/627/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа - Гарант», ОСОБА_2 про стягнення невиплаченого страхового відшкодування та шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В:

11 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа - Гарант», ОСОБА_2 про стягнення невиплаченого страхового відшкодування та шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в якому просив стягнути зі страховика на його користь невиплачене страхове відшкодування у розмірі 98 000,00 грн., а з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмір 231 570,53 грн. та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 травня 2019 року о 10 год. 50 хв. в Запорізькій області, Запорізький район, с. Григорівка, на перехресті вул. Радісної та траси Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом TOYOTA COROLLA, р.н. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, а саме перестроюванні, не переконалася, що це буде безпечно і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, та допустила зіткнення з транспортним засобом TOYOTA LAND CRUISER 120 PRADO, р.н. НОМЕР_2 , що перебуває у власності ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, відтак Позивачеві як власнику ТЗ TOYOTA LAND CRUISER 120 PRADO, р.н. НОМЕР_2 , було завдано майнової шкоди.

Обставини скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди стали предметом дослідження досудового розслідування кримінального правопорушення, що здійснювалось слідчим відділом Запорізького РВП Дніпровського РВ ГУНП в Запорізькій області (кримінальне провадження №0000641). У рамках вказаного кримінального провадження було призначено судово-інженерну експертизу з дослідження обставин і механізму скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, за результатами, якої було складено Висновок експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №9-798 від 04 грудня 2019 року. Зазначеним висновком встановлено, що: «1. В дорожньо-транспортній ситуації, що розглядається, водій ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил Дорожнього руху, водій - ОСОБА_2 - у відповідності до вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху. 2. В діях водія ОСОБА_1 невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху не вбачається, тому його дії не знаходяться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Дії водія ОСОБА_2 не відповідають вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. 3. В даній дорожній ситуації технічна можливість водія ОСОБА_2 уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди залежала від виконання нею вимог п.10.1 Правил дорожнього руху. 4. В даній дорожній ситуації водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди».

Цивільно-правова відповідальність Відповідача 2 як винної особи за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, на момент настання ДТП була застрахована відповідно до Полісу ОСЦПВВНТЗ АМ/8543389, виданого ТДВ «СК «Альфа-Гарант», дійсного на дату ДТП, у межах страхової суми 100 000,00 грн. (розмір франшизи 2 000,00 грн.).

Згідно зі Звітом №127/05-19 від 17 травня 2019 року про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику ТЗ TOYOTA LAND CRUISER 120 PRADO, р.н. НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку складає 139 006,12 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу в результаті його пошкодження при ДТП складає 329 570,53 грн. Зазначену шкоду Позивачу на час подання позову не відшкодовано. Керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до Відповідача 1 та надав усі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі Заяву про страхове відшкодування від 07 травня 2019 року. Листом від 09 квітня 2020 року за вих. №12/1455 Відповідач 2 повідомив Позивача, що не буде приймати рішення про здійснення на його користь страхового відшкодування через неотримання копії постанови суду при притягнення до адміністративної відповідальності осіб, винних у скоєнні ДТП, яка вступила в законну силу.

З відповіді ГУНП в Запорізькій області від 30 квітня 2021 року вих. №С-278/02/6-2021 вбачається, що кримінальне провадження №0000641 було закрито на підставі Постанови слідчого від 22 лютого 2021 року у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування (на підставі абз. 14 (п. 10) ч. 1 ст. 284 КПК України).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа - Гарант», ОСОБА_2 про стягнення невиплаченого страхового відшкодування та шкоди, заподіяної внаслідок ДТП відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Конюшка Дениса Борисовича, 20 жовтня 2023 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі представник підтримав доводи апелянта, викладені у заявах по суті справи, поданих до суду першої інстанції та вказав на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апелянт вважає помилковими висновки місцевого суду про те, що у рамках досудового розслідування кримінального правопорушення слідством було встановлено порушення позивачем ПДР, що призвело до ДТП, а не ОСОБА_2 .

Зазначає, що суд першої інстанції, не надавши належну оцінку доказам, наданим і додатково долученим стороною позивача, брав до уваги лише надані стороною Відповідача 2 докази, котрі подані на долучення з порушенням процесуальних строків і отримані із невідомого джерела та містять суттєві розбіжності з дійсним оригіналом постанови слідчого від 22 лютого 2021 року.

За наявності в матеріалах справи суперечливих постанов слідчого від 22 лютого 2021 року про закриття кримінального провадження №0000641 є необхідність витребувати оригінали цих доказів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про стягнення невиплаченого страхового відшкодування та шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

22 грудня 2023 року представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» - Шпак Марія Володимирівна подала відзив, у якому заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Вказала, що постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя у справі №333/2922/20 під час розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не встановлено вину останньої у заподіянні шкоди позивачу під час ДТП, яка мала місце 04 травня 2019 року. Відтак, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями страхувальника відповідача ОСОБА_2 та майновою шкодою, завданою позивачу, а тому страховик ТДВ СК «Альфа-Гарант» не порушило права позивача щодо отримання страхового відшкодування, оскільки цивільно-правова відповідальність за полісом №АМ/8578543 не виникла.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду в суді апеляційної інстанції з повідомленням учасників справи.

05 січня 2024 року представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» - Шпак Марія Володимирівна подала відзив, у якому заперечила проти задоволення вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Богуцький Іван Олександрович вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 травня 2019 року о 10 год. 50 хв. в Запорізькій області, Запорізький район, с. Григорівка, на перехресті вул. Радісної та траси Харків-Сімферополь-Алушта-Ялта, сталася ДТП між автомобілями «TOYOTA COROLLA», р.н. НОМЕР_1 , яким керувала водій ОСОБА_2 , з автомобілем «TOYOTA LAND CRUISER 120 PRADO», р.н. НОМЕР_2 , що перебуває у власності ОСОБА_1 , який ним керував.

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, відтак Позивачеві як власнику ТЗ «TOYOTA LAND CRUISER 120 PRADO», р.н. НОМЕР_2 , було завдано майнової шкоди.

Обставини скоєння вказаної дорожньо-транспортної пригоди стали предметом досудового розслідування кримінального правопорушення, що здійснювалось слідчим відділом Запорізького РВП Дніпровського РВ ГУНП в Запорізькій області (кримінальне провадження №0000641).

У рамках вказаного кримінального провадження було призначено судово-інженерну експертизу з дослідження обставин і механізму скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, за результатами, якої було складено Висновок експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №9-798 від 04 грудня 2019 року. Зазначеним висновком встановлено, що: «1. В дорожньо-транспортній ситуації, що розглядається, водій ОСОБА_1 повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3 Правил Дорожнього руху, водій - ОСОБА_2 - у відповідності до вимог п.10.1 Правил дорожнього руху. 2. В діях водія ОСОБА_1 невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху не вбачається, тому його дії не знаходяться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Дії водія ОСОБА_2 не відповідають вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху, що знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. 3. В даній дорожній ситуації технічна можливість водія ОСОБА_2 уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди залежала від виконання нею вимог п.10.1 Правил дорожнього руху. 4. В даній дорожній ситуації водій ОСОБА_1 не мав технічної можливості уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди».

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як винної особи за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, на момент настання ДТП була застрахована відповідно до Полісу ОСЦПВВНТЗ АМ/8543389, виданого ТДВ «СК «Альфа-Гарант», дійсного на дату ДТП, у межах страхової суми 100 000,00 грн. (розмір франшизи 2 000,00 грн.).

Згідно зі Звітом №127/05-19 від 17 травня 2019 року про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику ТЗ «TOYOTA LAND CRUISER 120 PRADO», р.н. НОМЕР_2 , ринкова вартість автомобіля 482 796,96 грн., вартість матеріального збитку складає 139 006,12 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу в результаті його пошкодження при ДТП складає 329 570,53 грн.

Керуючись нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» та надав усі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі Заяву про страхове відшкодування від 07 травня 2019 року.

Листом від 09 квітня 2020 року за вих. №12/1455 ТДВ «СК «Альфа-Гарант» повідомило, що не буде приймати рішення про здійснення страхового відшкодування через неотримання копії постанови суду при притягнення до адміністративної відповідальності осіб, винних у скоєнні ДТП, яка вступила в законну силу. ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило позивача про зупинення розгляду заяви на виплату страхового відшкодування у зв`язку із відсутністю документів щодо визнання Страхувальника винним в ДТП, що мала місце 04 травня 2019 року.

Відповідно до протоколу огляду від 16 травня 2019 року, підписаного ОСОБА_1 автомобіль останнього мав пошкодження не пов`язані з ДТП. ТДВ СК «Альфа-Гарант» було направлено уповноваженого представника для проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, який відбувся 16 травня 2019 року, з метою визначення вартості матеріального збитку, якого зазнав власник автомобіля у зв`язку з пошкодженням належного йому транспортного засобу. Так, згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №21-D/68/1 вартість матеріального збитку автомобіля «TOYOTA LAND CRUISER 120 PRADO», р.н. НОМЕР_2 становить 102 791,32 грн., з врахуванням ПДВ 14 709,14 грн.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд встановив наявність в матеріалах справи двох висновків експерта, які повністю протирічать один одному.

Так, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_2 надано висновок експерта, зроблений під час досудового розслідування №9-449 від 05 вересня 2019 року. Суд вважав, що під час проведення цієї експертизи експерту були надані об`єктивні вихідні дані, які включають покази обох водіїв та всіх без виключення свідків. Згідно до висновків експерта №9-449 від 05 вересня 2019 року дії водія ОСОБА_1 визнано такими, що не відповідали вимогам п.п.10.1 та 12.3 ПДР України, що перебувають у причинному зв`язку з подією ДТП. Дії ОСОБА_2 , у відповідності до висновку, не знаходяться у причинному зв`язку з подією ДТП. При цьому, покази водія ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_3 визнані експертом технічно неспроможними.

При цьому, позивачем на підтвердження винуватості ОСОБА_2 надано до суду лист ГУНП в Запорізькій області від 30 квітня 2021 року, яким ОСОБА_1 повідомлено про закриття 22 лютого 2021 року провадження №0000641 у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування. Про те, при вивчені копії зазначеної постанови, суд встановив, що причиною ДТП, що мала місце 04 травня 2019 року стали дії водія ОСОБА_1 , а не ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності належними та допустимими доказами позовних вимог про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, а позовні вимоги про стягнення моральної шкоди є похідними.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які впливають на правильність вирішення спору на підставі наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Апеляційним судом встановлено, що оскаржуване рішення ухвалено 01 березня 2023 року.

Відповідно до довідки секретаря судових засідань від 01 березня 2023 року, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання призначеного на 01 березня 2023 року о 14-30 год не здійснювалася у зв`язку з неявкою учасників справи.

Однак, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції врахував відзив ТОВ СК «Альфа-Гарант» зареєстрований канцелярією суду 02 березня 2023 року за вх. №27445, а також пояснення ОСОБА_2 і надані нею додаткові докази зареєстровані канцелярією суду 06 березня 2023 року за вх. №28572.

Отже, фактично, в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції надавав правову оцінку та послався на докази, які не були і не могли бути досліджені в судовому засіданні, оскільки на час ухвалення 01 березня 2023 року рішення у суді не перебували.

З матеріалів справи вбачається, що до позовної заяви позивачем долучено копію постанови слідчого Запорізького РВП Дніпровського РВ ГУНП в Запорізькій області від 22 лютого 2021 року про закриття кримінального провадження №0000641, у якій слідчий посилається на зміст висновку судового експерта від 04 грудня 2019 року, відповідно до якого саме невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам ПДР знаходиться у причинному зв`язку з подією ДТП.

Проте, 06 березня 2023 року ОСОБА_2 надала до суду першої інстанції копію іншої редакції постанови слідчого від 22 лютого 2021 року про закриття кримінального провадження №0000641 невідомого походження, у якій слідчий посилається на зміст іншого Висновку судового експерта від 05 вересня 2019 року, відповідно до якого невідповідність дій уже водія ОСОБА_1 вимогам ПДР знаходиться у причинному зв`язку з подією ДТП.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Положеннями статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Оскільки долучені сторонами постанови слідчого від 22 лютого 2021 року про закриття кримінального провадження №0000641 є суперечливими за своїм змістом, з метою встановлення обставин, які мають значення для вирішення справи, ухвалою Київського апеляційного суду від 17 червня 2024 року за клопотанням апелянта витребувано зі Запорізького районного управління поліції Головного управління національної поліції України в Запорізькій області матеріали кримінального провадження №0000641, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 травня 2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КПК України.

З оригіналів матеріалів кримінального провадження встановлено, що 20 травня 2019 року до ЄРДР внесено відомості про кримінальне провадження №0000641 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Відповідно до фабули, 04 травня 2019 року приблизно о 10 год 00 хв рухаючись на автошляху «Харків-Сімферополь» поблизу с. Григорівка, Запорізького району, Запорізької області автомобіль «Тойота» ланд крузер р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 не справився з керуванням та здійснив зіткнення з автомобілем «Тойота» корола р.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 від чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді переломів кісток, закрита черепно-мозкова травма.

Постановою слідчого СВ Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Савченка С.О. від 13 лютого 2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000641 від 20 травня 2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. Копії матеріалів кримінального провадження направлено начальникові Запорізького РВП для вирішення питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_2 .

Постановою прокурора Запорізького відділу Запорізької місцевої прокуратури №2 Запорізької області Іванової А.С. від 29 квітня 2020 року постанову слідчого СВ Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Савченка С.О. від 13 лютого 2020 року про закриття кримінального провадження №0000641 від 20 травня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України скасовано. Кримінальне провадження №0000641 від 20 травня 2019 року за ч. 1 ст. 286 КК України з постановою направлено начальнику СВ Запорізького РВП ДВП ГУНП в Запорізькій області для організації подальшого досудового розслідування.

Постановою слідчого СВ Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Савченка С.О. від 30 квітня 2020 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000641 від 20 травня 2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. Копії матеріалів кримінального провадження направлено начальникові Запорізького РВП для вирішення питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_2 .

Постановою слідчого СВ Запорізького РВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Савченка С.О. від 22 лютого 2021 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000641 від 20 травня 2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України закрито у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування.

У постанові від 22 лютого 2021 року слідчим встановлено, що згідно висновку експерта Запорізького НДЕКЦ №9-798 від 04 грудня 2019, складеного за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи, своїми діями водій ОСОБА_2 порушила вимоги п.п. 10.1 ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, зі змінами №136 від 06 березня 2012 року, відповідно до яких: п. 10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам п. 10.1 ПДР України знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Технічна можливість водія ОСОБА_2 уникнути дорожньо-транспортної пригоди залежала від виконання нею вимог п. 10.1 ПДР України.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Пунктом першим частини першої статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відноси, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно п. 1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Таким чином, відповідно до наведених положень чинного законодавства, у випадку укладення між страховою організацією та юридичними або фізичними особами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, особою, відповідальною за завдані збитки у межах, передбачених договором, є страховик (страхова організація).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.

Згідно ч. 3 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У цій справі позивач у встановлений Законом строк подав страховику ОСОБА_2 - ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяву про страхове відшкодування, до якої долучив визначені у статті 35 Закону, документи.

Відповідно до п. 36. 1 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За пунктом 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку (п. 36. 7 ст. 36 Закону).

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить вичерпний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Листом від 09 квітня 2020 року за вих. №12/1455 ТДВ «СК «Альфа-Гарант» повідомив, що не буде приймати рішення про здійснення страхового відшкодування через неотримання копії постанови суду при притягнення до адміністративної відповідальності осіб, винних у скоєнні ДТП, яка вступила в законну силу. ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомило позивача про зупинення розгляду заяви на виплату страхового відшкодування у зв`язку із відсутністю документів щодо визнання Страхувальника винним в ДТП, що мала місце 04 травня 2019 року.

Разом з тим, як попередньо встановлено, дорожньо-транспортна пригода від 04 травня 2019 року за мірою суспільної небезпечності мала ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а не адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а тому винуватість осіб у вчиненні ДТП не могла бути встановлена постановою суду про притягнення до адміністративної відповідальності. Вказане свідчить про безпідставне затягування страховиком позивачу страхової виплати.

При цьому, зі змісту частини другої статті 1166 ЦК України вбачається, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Тому спростування цієї вини (у тому числі з підстав вини самого позивача в заподіяній шкоді) є процесуальним обов`язком її заподіювача.

Попри те, що ч. 6 ст. 82 ЦПК України не відносить факти та обставини, встановлені у постановах органів досудового розслідування до підстав звільнення від процесуального обов`язку доказування, колегія суддів надає їй оцінку у сукупності з іншими доказами та доходить висновку про неспростування ОСОБА_2 своєї вини у вчиненні ДТП 04 травня 2019 року.

Надана відповідачкою постанова слідчого від 22 лютого 2021 року не відповідає за своїм змістом тій, яка знаходиться в матеріалах кримінального провадження №0000641 від 20 травня 2019 року, а інших доказів на спростування своєї винуватості відповідачем не надано.

На підставі наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 дійшов помилкового висновку про винуватість саме позивача у вчинення ДТП 04 травня 2019 року у зв`язку з неповним дослідженням обставин справи.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до полісу №АМ/8543389 від 12 грудня 2018 року, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну забезпеченим транспортним засобом «TOYOTA COROLLA», р.н. НОМЕР_1 , становить 100 000,00 грн., з них розмір франшизи 2 000,00 грн.

Вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу при ДТП від 04 травня 2019 року, визначена у звіті №127/05-19 від 17 травня 2019 року. Так, вартість матеріального збитку у результаті його пошкодження при ДТП складає 139 006,12 грн., вартість відновлювального ремонту транспортного засобу в результаті його пошкодження при ДТП складає 329 570,53 грн.

Вказаний висновок долучено позивачем до позову в порядку ст. 106 ЦПК України та відповідає чинному законодавству України про проведення судових експертиз.

Колегія суддів не враховує долучений ТДВ СК «Альфа-Гарант» до відзиву на позовну заяву висновок експертного автотоварознавчого дослідження №21-D/68/1 від 04 травня 2020 року як такий, що поданий після закінчення судового розгляду справи судом першої інстанції та в силу ст. ст. 13, 263, 367 ЦПК України не може бути прийнятий до уваги як недопустимий доказ.

Оскільки розмір завданого позивачу збитку (329 570,53 грн.) є більшим ніж ліміт страхового відшкодування (100 000,00 грн.), з ТОВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 98 000,00 грн. (з вирахуванням розміру франшизи).

Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічні по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 та від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 та ін.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує ліміт страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням, а саме 231 570,53 грн = 329 570,53 грн. (вартість матеріального збитку) - 98 000,00 грн. (ліміт страхового відшкодування).

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За викладених позивачем обставин на обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, яку переніс позивач, суд вважає, що з урахуванням обставин справи, тривалості часу, протягом якого позивач вживав заходи для відновлення своїх порушених прав, вимушеності змін звичного способу життя у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000,00 грн. справедливим та співмірним.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанцій не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог щодо кожного з відповідачів, а саме з ТДВ СК «Альфа-Гарант» - 28,03%, а з ОСОБА_2 - 67,10 %.

З ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 за розгляд справи судом першої інстанції підлягає стягненню судовий збір у розмірі 980,00 грн, а за розгляд справи судом апеляційної інстанції - 1 470,00 грн.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за розгляд справи судом першої інстанції підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 345,70 грн, а за розгляд справи судом апеляційної інстанції - 3 518,43 грн.

Також апелянт просив стягнути з відповідачів на його користь витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. за розгляд справи судом першої інстанції.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року по справі №922/445/19 зазначено, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі №750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі №757/60277/18-ц.

На підтвердження надання професійної правничої допомоги надано: копію ордеру серії ВН №019424 від 07 жовтня 2021 року на надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Конюшком Д.Б.; копію Договору про надання правової допомоги №07/10/21-ЮП/IL, укладеного 07 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 та адвокатом Конюшком Д.Б.

Відповідно до п. 4.1 Договору, за послуги, надані адвокатом, замовник сплачує кошти в розмірі, який зазначається в Додатку №1 до цього договору.

Відповідно до Акту виконаних робіт від 23 жовтня 2021 року в процесі надання правової допомоги клієнту адвокатом виконано наступні роботи (з розрахунку 1 000,00 грн. за 1 годину):

юридична консультація - 1 000,00 грн;

вивчення документів, наданих замовником - 2 000,00 грн;

збирання доказів - 1 000,00 грн;

підготовка та подання до суду позовної заяви - 6 000,00 грн.

Загалом, адвокатом надано послуги на суму 10 000,00 грн, з яких оплачено 5 000,00 грн.

Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордера №07/10/21-01 від 07 жовтня 2021 та №07/10/21-01 від 23 жовтня 2021 позивачем оплачено за правову допомогу 10 000,00 грн.

Ураховуючи вище встановлене, апеляційний суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є реальним та доведеним наданими до апеляційної скарги доказами та матеріалами справи.

Поряд з цим, колегія суддів ураховує, що заявлений апелянтом розмір витрат на професійну правничу допомогу може бути зменшений судом лише за наявності обґрунтованого клопотання та /або заперечень сторони позивача.

У додатковій постанові від 24 червня 2024 року у справі №712/3590/22 Верховний Суд звернув увагу на необхідність врахування судами, що для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката недостатньо лише клопотання сторони. У такому разі на сторону покладається також обов`язок доведення неспівмірності витрат. Наведене є обов`язком, визначеним частиною першою статті 81 ЦПК України.

Клопотання та/або заперечення щодо зменшення заявленого позивачем розміру витрат на професійну правничу допомогу від відповідачів на адресу суду не надходило.

Отже, колегія суддів вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, який підлягає до стягнення на користь ОСОБА_1 складає: з ТДВ СК «Альфа-Гарант» - 2 803,00 грн, а з ОСОБА_2 - 6 710,00 грн., пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Відповідно до ч. 6, 8, 9 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до квитанції №25-10-21 від 25 жовтня 2021 року позивачем сплачено 3 000,00 грн. за оцінку матеріального збитку на рахунок ФОП ОСОБА_4 .

За висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року у справі №712/4126/22 (провадження №14-123цс23) відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ (п. 148).

Під час розгляду справи та ухвалення судового рішення суд врахував як доказ звіт про оцінку колісного транспортного засобу №127/05-19, складений 17 травня 2019 року СОД ФОП ОСОБА_4 , а тому витрати позивача за проведення експертизи підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів, а саме: з ТДВ СК «Альфа-Гарант» - 840,90 грн, а з ОСОБА_2 - 2 013,00 грн.

Загальний розмір судових витрат, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 з ТДВ СК «Альфа-Гарант» становить - 6 093,90 грн., а з ОСОБА_2 - 14 587,13 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Конюшком Денисом Борисовичем - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа - Гарант», ОСОБА_2 про стягнення невиплаченого страхового відшкодування та шкоди, заподіяної внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа - Гарант» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 ) страхове відшкодування у розмірі 98 000 (дев`яносто вісім тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 ) матеріальну шкоду у розмірі 231 570, 53 грн, моральну шкоду у розмірі 3 000,00 грн, а всього 234 570 (двісті тридцять чотири тисячі п`ятсот сімдесят тисяч) гривень 53 копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа - Гарант» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування судових витрат 980,00 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, 1 470,00 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції, 2 803,00 грн витрат на правничу допомогу за розгляд справи судом першої інстанції, 840,90 грн витрат на проведення експертизи, а всього 6 093 (шість тисяч дев`яносто три) гривні 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 ) в рахунок відшкодування судових витрат 2 345,70 грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції, 3 518,43 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції, 6 710,00 грн витрат на правничу допомогу за розгляд справи судом першої інстанції, 2 013,00 грн витрат на проведення експертизи, а всього 14 587 (чотирнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят сім) гривень 13 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2024 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова