Справа № 282/1021/24
Провадження № 2/282/273/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року

селище Любар

Суддя Любарського районного суду Житомирської області Носач В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якої представляє ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини,-

У С Т А Н О В И В:

Представник позивачки звернувся до суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини.

Позовна заява мотивована тим, що 4 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любарського районного управління юстиції у Житомирській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , актовий запис №57.

За час спільного перебування у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 .

Позивачка та відповідач прожили у спільному шлюбі 10 років, вели спільне господарство та намагалися побудувати міцні сімейні відносини. Останні два роки сторони не можуть, як сім`я, проживати разом, виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми.

Сторони неодноразово намагалися вирішити особисті сімейні проблеми, однак ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося, хоча вони намагалися прикладати для цього максимально зусиль.

Сторони не проживають в одному будинку, спільний побут не ведуть, не спілкуються один з одним, спільних інтересів не мають.

Позивачка вважає, що на даний час спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх з відповідачем інтересам, а також інтересам їхньої неповнолітньої дитини.

Позивачка вважає, що збереження їх сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем неможливе. Просить строк на примирення не давати.

Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини позивачка зазначає, що на сьогоднішній день у неї немає фінансового доходу, який би надав її можливість повністю забезпечити фізичний та духовний розвиток дитини, розвиток її творчих та пізнавальних здібностей. Дитина потребує значних грошових витрат: кошти на особисті потреби, нормальне харчування, одяг та взуття, кошти на лікування.

Останні два роки позивачка з дитиною проживають в Данії. Батько дитини жодної участі у житті дитини не приймає, кошти на утримання не надає.

На підставі викладено, позивачка просить розірвати її шлюб з ОСОБА_3 та ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 29 серпня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалу суду про відкриття провадження у справі відповідач отримав 5 вересня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження від відповідача до суду не надходило. Правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

З урахуванням викладеного, відсутності клопотань сторін про призначення розгляду справи в судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

4 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любарського районного управління юстиції у Житомирській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище - " ОСОБА_6 ", що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , актовий запис №57.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , її батьками записані ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 3.

Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 114 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Згідно з частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно зі статтею 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені її особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно положень ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками цього обов`язку визначаються за домовленістю між батьками. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч.2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи вищенаведене та з урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини підлягають до задоволення.

У відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 1211,20 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1211,20 грн. судового збору.

Керуючись ст. 4, 23, 81, 82, 141,247, 259, 265, 273, 354, 430 ЦПК України, ст. 24, 110, 112-115, 180 - 183 Сімейного Кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 4 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любарського районного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №57, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвати.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення розпочати з 13 серпня 2024 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок понесених судових витрат пов`язаний зі сплатою судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід Держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 копійок судового збору, отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106, найменування коду класифікації доходів бюджету: Судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050)".

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про учасників судового процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя В.М. Носач