Дата документу 29.10.2024 Справа № 336/3411/24
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 336/3411/24 Головуючий у 1-й інстанції: Галущенко Ю.А.
Провадження № 22-ц/807/1951/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Приладишевої Наталії Геннадіївни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

В обґрунтування позову зазначено, що сторони з 19 грудня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27 лютого 2018 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення, відповідно до якого позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини було задоволено. Стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 грудня 2017 року і до повноліття дитини.

Позивач зазначає, що він не уникає свого обов`язку з утримання сина, однак вважає, що на теперішній час стягуваний розмір аліментів є завищеним у порівнянні з потребами дитини та можливістю відповідача сплачувати такий їх розмір. Позивач має батьків пенсійного віку, один з них має інвалідність. З огляду на їх мінімальну пенсію, вони також, знаходяться на частковому утриманні позивача. Відповідно до довідки до акту МСЕК № 461093 від 08 лютого 2024 року, позивач ОСОБА_1 є інвалідом другої групи через захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини. Крім того, у позивача окрім сина ОСОБА_4 , на якого стягуються аліменти, ще є двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якої позивач щомісячно добровільно сплачує 3000 грн та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також, позивач зазначає, що крім обов`язку зі сплати аліментів, він має обов`язки щодо сплати вартості комунальних послуг за квартиру, в якій проживає, потребу щодо купівлі харчів, одягу, предметів та засобів, які необхідні для його життя.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд зменшити розмір аліментів, який стягується за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 лютого 2018 року, а саме: Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, стягнутих за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2018 року по справі № 336/6906/17 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/2 частини усіх видів заробітку до 1/4 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, представник ОСОБА_1 , адвокат Приладишева Н.Г. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2024 року по справі №336/3411/24 повністю та прийняти нове рішення, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції належним чином не перевірив доводів позивача, не врахував, що позивач довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2018 року, підтвердив погіршення майнового стану, у тому числі у зв`язку з перебуванням на його утриманні батьків пенсійного віку, його мати крім того має інвалідність другої групи безтерміново, сам позивач також є інвалідом другої групи, витрачає кошти на ліки. Також у позивача, окрім сина ОСОБА_4 , є ще двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якої позивач щомісячно добровільно сплачує 3000 грн та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також позивач витрачає кошти на комунальні платежі, одяг, продукти харчування та інше. У зв`язку з чим, він не має змоги сплачувати ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у визначеному судом розмірі 1/4 частки.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому колегія суддів зауважує, що ухвала про відкриття апеляційного провадження, апеляційна скарга була направлена на адресу ОСОБА_1 - 02 вересня 2024 року, зазначені документи були доставлені в електронний кабінет 02 вересня 2024 року (а.с. 153, а.с. 154).

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частину шосту статті 19 доповнено пунктом 3 згідно із Законом № 460-1X від 15 січня 2020: в редакції Закону № 3831-1X від 19 червня 2024 року відповідно до якої малозначними справами є: справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства ( материнства)

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2024 року це 90 840 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн (3028,00 грн Х 30 = 90 840 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що предметом позову в цій справі є зменшення розміру стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та враховуючи зміни в п. 3 ч. 6 статті 19 ЦПК України в редакції Закону № 3831-1X від 19.06.2024, що дана справа відноситься до малозначних справ, тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 та 3 частини шостої статті 19 ЦПК України

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає в повній мірі.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем частково доведено позовні вимоги, надані ним докази дають підстави вважати, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , 2017 року народження, у позивача, як платника аліментів, змінилися умови, визначені ч.1 ст.192 СК України, для зменшення розміру аліментів, а саме: змінився стан здоров`я у порівняні з його станом на момент ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , позивач являється інвалідом ІІ групи, що є підставою для зменшення розміру аліментів, що стягуються з позивача за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2018 року у справі №336/6906/17, а саме з 1/2 частки на 1/4 частку від усіх доходів заробітку (доходу) позивача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Визначений розмір аліментів на утримання дитини, забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме її потребам, при цьому не порушить права позивача.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що з 19 грудня 2015 року між сторонами по справі було укладено шлюб, зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 03 листопада 2022 року Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 1803 (а.с.16).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 11 жовтня 2017 року вбачається, що у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 (а.с.19).

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2018 року у справі № 336/6906/17, що є в загальному доступі в ЄДРСУ, з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з 04 грудня 2017 року і до повноліття дитини (а.с.23-25).

11 червня 2024 року, представником відповідача по справі ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_7 через підсистему «Електронний суд» було долучено до матеріалів справи медичну довідку від 17 травня 2024 педіатричної практики Шерль Кріштофтрассе 13А 71701 Швібердінген, в якій зазначено, що пацієнт ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждає на епілепсію (перший випадок 10/2023), СДУГ та виражену затримку мовленнєвого розвитку, що призводить до підвищеної потреби у догляді, медикаментозного лікування та більшої підтримки у повсякденній діяльності, ніж діти його віку (а.с.77-83).

Крім сина ОСОБА_4 , 2017 року народження, позивач має ще двох дітей від попередніх шлюбів:

- сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 , видане 10 березня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського району м. Запоріжжя) (а.с.17);

- доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане повторно 17 січня 2012 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області) (а.с.18).

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2012 року по справі № 0808/2693/2012 (провадження № 2/0808/1178/2012), на утримання доньки ОСОБА_5 позивач сплачує аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 917 грн, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, до її повноліття (а.с.20-22).

Отже відрахування та сплата аліментів здійснюється на утримання двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якій 03 грудня 2024 року вже виповниться вісімнадцять років.

Також позивач зазначає, що на його утриманні перебувають батьки, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Крім того, в матері позивача, ОСОБА_8 , наявна друга група інвалідності. Даний факт підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК № 165104 серії 12 ААГ від 24 травня 2023 року. У даній довідці зазначено що ОСОБА_8 проведено огляд 24 травня 2023 року та встановлено другу групу інвалідності безтерміново (а.с.35-36).

Позивач є військовослужбовцем. Під час проходження військової служби ним було отримано травму, яка призвела до погіршення стану здоров`я та встановлення йому другої групи інвалідності, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12 ААГ № 461093 від 08 лютого 2024 року. Причина інвалідності: захворювання, пов`язані із захистом Батьківщини. Дата чергового переогляду: безстроково (а.с.26-28).

До матеріалів справи долучено: свідоцтво про хворобу ОСОБА_1 № 420 від 13 жовтня 2022 року, витяг з протоколу засідання військово-лікарської комісії Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України від 22 грудня 2023 року № 5479, в якому зазначено, що захворювання підполковника ОСОБА_1 «хронічне обструктивне захворювання легень ІІІ ст. зі значним порушенням функції зовнішнього дихання, бронхіальна астма, персистуючий перебіг, середньої важкості, вторинна легенева гіпертензія І ст. ЛН ІІІ ст. Гіпертонічна хвороба 1 ст. без порушення загального кровообігу»; виписний епікриз за лютий-квітень 2023 року; довідка щодо втрати проф працездатності № 0016231; консультативний висновок з ЗОКР від 20 січня 2023 року (а.с.29-32,97-102).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 (провадження № 61-7397св21) зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився матеріальний стан, після ухвалення Шевченківським районним судом м. Запоріжжя рішення від 27 лютого 2018 року у справі №336/6906/17 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/2 частини заробітку (доходу), із плином часу та внаслідок погіршення стану здоров`я позивача, встановлення йому другої групи інвалідності, а також маючи інших дітей, яких позивач зобов`язаний утримувати за законом, та обов`язок зі сплати інших платежів, маючи непрацездатних батьків, які у зв`язку з їх віком, хворобами та інвалідністю матері, почали потребувати все більше витрат позивача на їх утримання та допомогу. Отже, обставини змінилися, тому ОСОБА_1 не в змозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у визначеному судом розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Після ухвалення рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2018 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , матеріальний стан ОСОБА_1 змінився, оскільки погіршився стан здоров`я позивача, останньому 08 лютого 2024 року встановлена ІІ група інвалідності і несе витрати на лікування та сплату комунальних платежів, також позивач сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ці докази судом досліджено. У даній справі правильно встановлено наявність підстав для зміни розміру аліментів: зміна матеріального стану, а також погіршення здоров`я позивача.

Отже, з урахуванням всіх обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зменшення розміру аліментів і визначення їх розміру - 1/4 частини усіх видів заробітку(доходу) позивача щомісячно, але неменше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, повністю відповідає найкращим інтересам дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Факт того, що у позивача крім сина ОСОБА_4 , 2017 року народження, є ще син, не є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки старшому сину ОСОБА_6 на час розгляду справи виповнилося 28 років і він в змозі самостійно себе забезпечувати.

Посилання в апеляційній скарзі на перебування непрацездатних батьків на утриманні позивача відхиляються судовою колегією, оскільки сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Проте, ОСОБА_1 в порушення вимог частини першої статті 81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують те, що його батьки перебувають на його утриманні та потребують матеріальної допомоги.

З вищенаведеного вбачається, що доводи заявника апеляційної скарги щодо незаконності оскаржуваного рішення не грунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обгрунтованість ухваленого судом рішення, та не дають підстав для зменшення розміру аліментів у заявленому ОСОБА_1 розмірі.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обгрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав грунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне і правильне по суті рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до підпунктів «б» «в» пункту 4 частини першої статті 382ЦПКУкраїни, суд апеляційної інстанції в резолютивній частині судового рішення повинен зазначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається апеляційний судом без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Приладишевої Наталії Геннадіївни залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 серпня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 29 жовтня 2024 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кочеткова І.В.