П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2024 року

м. Рівне

Справа № 572/775/24

Провадження № 22-ц/4815/921/24

Головуючий у Сарненському районному суді

Рівненської області: суддя Довгий І.І.

Рішення суду першої інстанції (повний текст)

проголошено:

о 10 год. 55 хв. 29 квітня 2024 року в м. Сарни

Сарненського району Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року Акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" (далі АТ "ПУМБ" або банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 61 448,18 гривень. Мотивуючи свої вимоги, позивач покликався на те, що 04 березня 2020 року відповідач на підставі кредитного договору № 101 отримала кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 30 000 гривень, який згодом було збільшено до 39 000 гривень. Проте внаслідок невиконання позичальником зобов`язань за правочином у неї утворились станом на 31 грудня 2023 року заборгованість у розмірі 61 448,18 гривень, з яких: 37 688,15 гривень за тілом кредиту, а 23 760,03 гривень - за процентами.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2024 року банку в задоволенні позову до ОСОБА_1 відмовлено.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не обумовили у письмовому виді ціну договору, яка встановлена у формі кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами. Крім того, й розмір фактично отриманих відповідачем кредитних коштів не підтверджений належними, допустимими та достатніми доказами.

На рішення суду АТ "ПУМБ" подано апеляційну скаргу, де покликається на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в невідповідності викладених в ньому висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач стверджував про те, що відповідачу було запропоновано в порядку ст. 633 ЦК України укласти публічний договір, до якого вона приєдналася на підставі ст. 634 ЦК України шляхом підписання відповідної заяви і отримала кредит. Сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, за невиконання якого була нарахована заявлена до стягнення заборгованість. Також ним були надані достатні докази, зокрема банківську виписку, яка підтверджує використання кредитних коштів. Разом з тим відповідач розміру заборгованості та правильності її розрахунку не спростувала. Крім того, позичальник підписала й паспорт споживчого кредиту, яким надається споживачу необхідна інформація до укладення договору про споживчий кредит.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове - про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У поданому відзиві відповідач, вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 04 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до АТ "ПУМБ" з метою отримання банківських послуг та підписала заяву № 101 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб.

Підписавши в порядку ст. 634 ЦК України заяву, позичальник підтвердила, що приймає публічну пропозицію на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена на сайті АТ "ПУМБ" pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані їй в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін), і погодилась з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку).

Звертаючись до суду з позовом, як на підставу для його задоволення банк посилався на те, що в порушення умов договору та положень ст.ст. 509, 526, 629, 1054 ЦК України ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором не виконала. Тому станом на 31 грудня 2023 року утворилася заборгованість в сумі 61 448,18 гривень, з яких: 37 688,15 гривень за тілом кредиту, а 23 760,03 гривень - за процентами.

Факт узгодження умов договору підтверджується поданими до суду попередньої інстанції документами, а саме заявою про приєднання до кредитного договору, паспортом споживчого кредиту, розрахунком заборгованості, випискою по рахунку, наданими при укладені правочину відповідачем копії паспорта громадянина України та картки платника податків, витягом з публічної пропозиції АТ "ПУМБ" на укладення договору.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший ч. 1 ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України).

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Між тим, матеріали справи не містять доказів, що відповідач розуміла, ознайомилася та погодилася з умовами та правилами банківських послуг, підписуючи заяву про приєднання до них, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у визначених банком розмірах і порядках нарахування.

Витяг із веб-сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Тому колегія суддів вважає правильним застосування при вирішенні цивільно-правового спору висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19), які в т.ч. викладені щодо правильного застосування норм права, зокрема, щодо належності та допустимості витягів з тарифів, умов і правил надання банківських послуг, а також особливостей, за відповідних обставин, укладення договору приєднання в порядку ст. 634 ЦПК України та необхідності врахування принципу захисту прав споживачів фінансових послуг.

Отже, при врегулюванні спірних правовідносин не підлягають застосуванню правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, що може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору.

У справах споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну, рівність сторін у цивільно-правових відносинах шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених частиною другою ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інше не відповідало б принципу справедливості, добросовісності, розумності та уможливило покладання на слабшу сторону невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Разом з тим повністю погодитися з твердженнями суду першої інстанції про ненадання банком належних та допустимих доказів на обґрунтування заявлених вимог колегія суддів не може.

Так, як було з`ясовано, відповідач підписала заяву приєднання до кредитного договору, в якій, зокрема, сторонами обумовлено розмір кредитного ліміту. Підписавши заяву, позичальник також підтвердила й те, що вона отримала певний платіжний інструмент, а саме кредитну картку миттєвого випуску № НОМЕР_1 .

Доказів того, що персональні дані ОСОБА_1 (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісним кредиторам здійснювалося перерахування позичених грошових коштів) були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від її імені, відповідачем не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій позичальник не зверталась.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Тому колегія суддів визнає хибними висновки суду про недоведеність отримання ОСОБА_2 кредиту, оскільки це спростовується доказами, поданими позивачем, а саме заявою та банківською випискою, які підтверджують факт використання кредитного ліміту в т.ч. й часткового погашення заборгованостей, що було б неможливим без отримання кредитної картки.

Приходячи до переконання про часткове задоволення апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги, що у спірних правовідносинах діє презумпція винуватості боржника, а факт порушення прав кредитора є очевидним. Отже, слід стягнути на користь кредитодавця з відповідача заборгованість за тілом кредиту в сумі в розмірі встановленого кредитного ліміту в сумі 30 000 гривень, як отримані нею, та в добровільному порядку не повернутими.

При цьому, незважаючи на встановлення в заяві приєднання відсоткової ставки в розмірі 47,88%, підстави для стягнення такої заборгованості відсутні, позаяк цю ставку визначено абстрактно, без визначення періоду, за який вони підлягають нарахуванню. Крім того, визначений банком розмір заборгованості здійснено на підставі необумовлених між сторонами умов кредитного договору. Тобто помилковість розрахунку позивача полягає не в арифметичних діях, а в принципах та підставах нарахування боргу, що безумовно впливає на його розмір, який не може ґрунтуватися на припущеннях.

Безпідставно нараховуючи відсотки за користування кредитом, погашаючи їх та тіло кредиту за рахунок непогодженого сторонами овердрафту, нараховуючи за це перевищення кредиту (овердрафт) і його прострочення відсотки, банк незаконно та штучно збільшував суму заборгованості.

Відповідач же цю неправомірно нараховану заборгованість періодично погашала, що також простежується з виписки по рахунку, хоча справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Натомість дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Щодо підписаного сторонами паспорта споживчого кредиту, то згідно з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, що викладена в постанові від 23 травня 2022 року в справі № 393/126/20, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту і його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, адже в паспорті кредиту не фіксується волі сторін договору та його змісту.

Як убачається, при вирішенні спірних правовідносин суд першої інстанції увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Підставою для прийняття нової постанови - про часткове задоволення позову відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" задовольнити частково.

Скасувати рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2024 року.

Позов Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк" 30 000 (тридцять тисяч) гривень заборгованості.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Акціонерне товариство "Перший український міжнародний банк" ( м. Київ, вул. Андріївська, 4, 04070; ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

Н.М.Ковальчук