КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 2-9/13

Апеляційне провадження № 22-ц/824/7350/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 лютого 2014 року, ухвалене під головуванням судді Шевчук О.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого за цими правовідносинами є Товариство з обмеженої відповідальністю «Діджі Фінанс», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У липні 2010 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог, просив: стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № ML-008/216/2008 від 16 липня 2008 року в розмірі 126 555,07 доларів США, що еквівалентно 1 011 554, 67 грн., пеню в розмірі 3 692 174,60 грн., що разом складає 4 703 729,27 грн.; судові витрати в розмірі 3 441,00 грн. на 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (т. 1 а.с. 2-6, 118 - 120).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 липня 2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк» укладено кредитний договір № ML-008/216/2008. За умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 103 000 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 4,99 % річних та FIDR (процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку) на строк 366 днів з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору.

Кредитні кошти надавались банком на підставі кредитної заявки позичальника від 16 липня 2008 року шляхом перерахування коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок позичальника.

ОСОБА_4 в свою чергу зобов`язалася прийняти, належним чином використати та повернути позивачу зазначені кредитні кошти у строки, передбачені договором, а також сплатити відповідну плату за користування кредитними коштами і виконати всі інші зобов`язання, визначені кредитним договором.

При цьому, угодою встановлено, що за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожний день прострочки.

Крім того, умовами договору встановлено, що за прострочення виконання боргових зобов`язань позичальник, крім пені, додатково сплачує на користь банку штраф - за прострочення понад 15 календарних днів у розмірі 0,01 % від суми прострочених боргових зобов`язань, але не менше 25 грн.; за прострочення понад 30 календарних днів - 0,02 % від суми прострочених боргових зобов`язань, але не менше 50 грн.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позичальником виникла заборгованість, яка не погашена.

26 лютого 2009 року позичальнику було направлено вимогу про повернення боргу, яка отримана відповідачем та залишена без задоволення.

Крім того, з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 16 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № SR-008/216/2008, за умовами якого поручитель зобов`язався відповідати у повному обсязі за борговими зобов`язаннями ОСОБА_2 , що виникають з умов кредитного договору (т. 1 а.с. 2-6, 118 - 120).

В ході розгляду справи позивача ПАТ «ОТП Банк» замінено на ТОВ «ОТП Факторинг Україна», оскільки 05 листопада 2010 року між зазначеними юридичними особами укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, у тому числі вимоги за кредитним договором № ML-008/216/2008, укладеним 16 липня 2008 року з ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 107 - 114, 138-139).

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 лютого 2014 року вказаний позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором кредиту в розмірі 126 555, 07 доларів США, що еквівалентно 1 011 554,67 грн., пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 3 692 174,60 грн., а всього стягнуто 4 703 729,27 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати в розмірі 3 561 грн. (т. 1 а.с. 212, 214-218).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2014 року залишено без задоволення (т.1 а.с. 249-251).

Не погоджуючись з заочним рішенням, 12 січня 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким в позові ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовити (т. 2 а.с. 1-3).

Постановою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2014 року залишено без змін (т. 2 а.с. 82-88).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 142-147).

Постановою Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2014 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за договором кредиту, пені за прострочення виконання грошового зобов`язання та загальної суми, що підлягає стягненню, а також в частині судового збору скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ML-008/216/2008 від 16 липня 2008 року задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-008/216/2008 від 16 липня 2008 року в сумі 104 547,54 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір в сумі 1780,50 грн. Стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2196,42 грн. (т. 2 а.с. 182-189).

Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у цій справі № 2-9/13 (провадження № 61-14869ск23) у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року відмовлено. Відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2023 року у цій справі № 2-9/13 (провадження № 61-18016ск23) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року у справі № 2-9/13.

Не погодившись з заочним рішенням районного суду, 24 січня 2024 року представник ОСОБА_1 , який не брав участі у справі - адвокат Волошина Н.А. направила на електронну пошту Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким в позові відмовити (т. 2 а.с. 206-215, 226-229).

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Другим співвласником квартири є відповідач-1 - ОСОБА_2 . Згідно свідоцтва про право власності на житло від 30 січня 1995 року ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить в рівних долях з ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_1 .

В січні 2024 року апелянтом було прийнято рішення про продаж своєї частки у праві власності на вказану квартиру, проте, стало відомо про наявність обтяження по даній квартирі за зобов`язаннями ОСОБА_2 . Так, 19 червня 2024 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. про арешт майна боржника накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , де апелянт є співвласником. Таким чином, оскаржуване рішення стосується майнових прав апелянта на вищевказану квартиру. Через накладений арешт на квартиру апелянт не має права розпоряджатись своєю часткою у зазначеній квартирі, крім того, існує ризик її подальшої реалізації відділу примусового виконання рішень.

Вказувала, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, а також на підставі неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначала, що банк володіє суперечливими даними щодо погашення заборгованості кредитором, адже зазначаючи, що останній платіж здійснено 17 листопада 2008 року, банк розраховує суму погашення відсотків, що була здійснена після 17 листопада 2008 року. Отже, кредитором були здійснені платежі і після 17 листопада 2008 року, а відповідно сума розрахунку заборгованості банку не містить всіх дат та сум платежів з боку кредитора. Виходячи з викладеного, суд мав дослідити докази надані банком, та встановити, що останній не довів розмір заборгованості відповідачів, зважаючи на суперечливість даних в розрахунку, його неповноту та явне неврахування всіх платежів. Крім того, згідно банківських виписок, дебет/кредит у розрахунках між банком та кредитором на момент розгляду справи судом становить нуль доларів США, що також не встановлено судом.

Звертала увагу на те, що в оскаржуваному рішенні суд задовольняє пеню та відсотки нараховані після заявлення банком дострокового повернення кредиту, що суперечить закону згідно ст.1048, 1050 ЦК України. Також судом не досліджено, що графік платежів до кредитного договору не містить всіх даних, що передбачені Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджені постановою Правління НБУ №168 від 10 травня 2007 року. Тоді як графік платежів кредитного договору не містить даних щодо реальної відсоткової ставки та відомостей щодо абсолютного здорожчання кредиту, враховуючи також те, що згідно того ж розрахунку, який долучений банком, відсоткова ставка змінюється і вже з 01 вересня 2009 року становила інший розмір 12,49%. Відтак, суд не дослідив, що внаслідок не зазначення вказаних вимог, умови щодо нарахування відсотків та пені за даним договором є нікчемними (т. 2 а.с. 227-229).

18 березня 2024 року від представника позивача ТОВ «ОТП Факторинг України» - адвоката Череда Т.М. надійшло клопотання про заміну позивача ТОВ «ОТП Факторинг України» на ТОВ «Діджі Фінанс», у зв`язку з укладенням 29 січня 2024 року договору факторингу № 01/2024-ДФ, за яким здійснено відступлення прав вимоги за кредитним Договором № ML-008/216/2008 від 16 липня 2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк» та за Договором поруки № SR-008/216/2008 від 16 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 (т. 3 а.с. 8-21)

Ухвалою (протокольною) Київського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року, замінено позивача ТОВ «ОТП Факторинг України» на ТОВ «Діджі Фінанс» (т. 3 а.с. 22)

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 , який не брав участі у справі - адвокат Волошина Н.А. підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Відповідачка ОСОБА_2 була сповіщена 28 квітня 2024 року про розгляд справи судом 23 травня 2024 року, про що є відмітка працівників пошти про вручення адресату поштового відправлення. Повідомлення відповідачки ОСОБА_3 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною нею адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Факт належного сповіщення ОСОБА_1 його представник - адвокат Волошина Н.А. в суді не заперечувала, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 248-249 т. 3 а.с. 1-7, 23-29).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю, з наступних підстав.

За змістом статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 статті 129 Конституції України).

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац 3 підпункт 3 пункту 3.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 №11-рп/2007).

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у рішенні у справі "Белле проти Франції" ("Bellet v. France", заява N 13343/87) від 04.12.1995 Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права". Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Відповідно до частини 1 статті 17 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 1 статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Таким чином, наведеною нормою передбачено право осіб, які не брали участі у справі, подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, але при дотриманні певних умов. Тобто, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому ст. 352 ЦПК України, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію, як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок, як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкований іншими правовідносинами.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та/або обов`язків цієї особи (тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник) або міститься судження про права та/чи обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення є висновки суду про права та/чи обов`язки цієї особи або якщо у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та/чи обов`язки. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги (постанова Верховного Суду від 11.07.2018 у справі №911/2635/17).

У разі встановлення судом відповідних обставин суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та як наслідок, скасовує судове рішення на підставі пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права у будь-якому випадку є підставою для скасування рішення місцевого суду, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку немає правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, а отже немає і суб`єкта апеляційного оскарження.

Верховний Суд у своїх постановах від 27 лютого 2019 року у справі № 360/1938/16, від 16 січня 2020 року у справі № 925/1600/16, від 08 квітня 2020 року у справі №2018/2- 3638/11, від 17 лютого 2020 року у справі 668/17285/13, дійшов висновків, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі в розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу. При цьому, якщо обставини вирішення судом першої інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі в справі, не підтвердилися, апеляційне провадження підлягає закриттю (п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, представник ОСОБА_1 - адвокат Волошина Н.А. зазначила, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 , на яку постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Телявського А.М. від 19 червня 2019 року накладено арешт на забезпечення виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва у справі № 2-9/13 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОТП «Факторинг Україна» 4 703 729,27 грн. заборгованості за кредитним договором № МL-008/216/2008 від 16 липня 2008 року. Проте, участі ОСОБА_1 у справі не приймав, у зв`язку з чим вважала, що оскаржуваним рішенням суду вирішене питання про його права та інтереси.

Однак, колегія суддів вважає безпідставними такі доводи скаржника, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 16 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № МL-008/216/2008, згідно з умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 103 000,00 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка у розмірі 4,99 % річних та FIDR (процентної ставки по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) (т. 1 а.с. 11-14).

16 липня 2008 року на забезпечення виконання вищевказаних кредитних зобов`язань між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № SR-008/216/2008, згідно з умовами якого остання зобов`язалася відповідати солідарно з позичальницею за невиконання умов кредитного договору від 16 липня 2008 року.

Позичальник ОСОБА_2 умови вищевказаного кредитного договору належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у липні 2010 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В ході розгляду справи позивача ПАТ «ОТП Банк» замінено на ТОВ «ОТП Факторинг Україна», оскільки 05 листопада 2010 року між зазначеними юридичними особами укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, у тому числі вимоги за кредитним договором № ML-008/216/2008, укладеним 16 липня 2008 року з ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 107 - 114, 138-139).

Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 лютого 2014 року вказаний позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за договором кредиту в розмірі 126 555, 07 доларів США, що еквівалентно 1 011 554, 67 грн., пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 3 692 174,60 грн., а всього стягнуто 4 703 729,27 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судові витрати в розмірі 3 561 грн. (т. 1 а.с. 212, 214-218).

Постановою Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2014 року залишено без змін (т. 2 а.с. 82-88).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2 а.с. 142-147).

Постановою Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 10 лютого 2014 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за договором кредиту, пені за прострочення виконання грошового зобов`язання та загальної суми, що підлягає стягненню, а також в частині судового збору скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-008/216/2008 від 16 липня 2008 року задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-008/216/2008 від 16 липня 2008 року в сумі 104 547,54 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір в сумі 1780,50 грн. Стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 2196,42 грн. (т. 2 а.с. 182-189).

Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у цій справі № 2-9/13 (провадження № 61-14869ск23) у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року відмовлено. Відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року у справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2023 року у цій справі № 2-9/13 (провадження № 61-18016ск23) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Київського апеляційного суду від 27 липня 2023 року у справі № 2-9/13.

Поряд з цим, ні мотивувальна частина рішення, ні резолютивна частина не містять висновків суду про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 .

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 19 червня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 по виконанню виконавчого листа № 2-1676/2014, виданого 18 березня 2014 року Деснянським районним судом м. Києва щодо стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за договором кредиту в розмірі 126 555,07 дол. США, що еквівалентно 1 011 554,67 грн., пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 3 692 174,60 грн., а всього 4 703 729,27 грн. (т. 1 а.с. 45).

19 червня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59377243 по виконанню виконавчого листа № 2-1676/2014, виданого 18 березня 2014 року Деснянським районним судом м. Києва щодо стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судових витрат в розмірі 3 561,00 грн. (т. 1 а.с. 46).

19 червня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. винесено постанову винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження № НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 47).

19 червня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Телявським А.М. винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_2 в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця 5 176 060,74 (т. 2 а.с. 214).

З доданого до апеляційної скарги свідоцтва про право власності на житло від 30 січня 1995 року, ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності належить в рівних долях з ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 235).

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що 02 серпня 2007 року приватним нотаріусом Київського МНО Юдіним М.А. було зареєстровано обтяження за іпотечним договором № 3070 від 02 серпня 2007 року: обтяжувач - АТ «Альфа-Банк», особи, майно/права яких обтяжуються - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 237-239)

За витягом з Державного реєстру актів цивільного стану 21 лютого 2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінив прізвище на ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 233-234).

10 березня 2020 року приватним нотаріусом Київського МНО Юдіним М.А. право власності на вказану квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за АТ «Альфа-Банк». Крім того, на вказану квартиру накладено арешт на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 06 червня 2023 року у справі № 761/19172/23 (т. 2 а.с. 237-240).

Цих обставин представник апелянта - адвокат Волошина Н.А. в суді апеляційної інстанції не заперечувала і не спростувала.

Таким чином, на час звернення до суду із апеляційної скаргою і розгляду скарги апеляційним судом, апелянт ОСОБА_1 не був зареєстрованим власником вищевказаної квартири.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (ч. 2 ст. 362 ЦПК України).

Враховуючи викладене, оскільки заочним рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 10 лютого 2014 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 не вирішувалося, апеляційне провадження за апеляційною скаргою останнього підлягає закриттю відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362, 367, 368, 381 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 10 лютого 2014 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», правонаступником якого за цими правовідносинами є Товариство з обмеженої відповідальністю «Діджі Фінанс», до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту ухвали - 24 травня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова