Справа № 463/6990/23
Провадження № 2/463/300/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Жовніра Г.Б.,

з участю секретаря судового засідання Косопуд М.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди,-

встановив:

позивачка звернулася із позовом до відповідача про відшкодування шкоди в сумі 800 євро, що еквівалентно 40000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03.04.2022 о 15.00 год. в с Чишки Пустомитівського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої належний їй на праві власності автомобіль марки Nissan Pixo, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням її чоловіка ОСОБА_5 , зазнав ушкоджень. Винуватцем у дорожньо-транспортній пригоді є відповідач ОСОБА_4 , власник автомобіля Citroen Jumpy, р.н. НОМЕР_2 .

За змістом розписки від 03.05.2023, наданої відповідачем в присутності двох свідків, він зобов`язався компенсувати власнику автомобіля Nissan Pixo ОСОБА_3 вартість ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 800 євро, що еквівалентно 40000 грн, до 31.05.2023. Однак, жодної компенсації відповідачем так і не було виплачено. У зв`язку із цим позивачка була змушена звернутися із позовом до суду. Переконана, що вона, як власник майна, яке зазнало пошкодження внаслідок дій відповідача, має право на відшкодування завданих збитків в повному розмірі за його рахунок. Розмір таких збитків підтверджується взятим на себе зобов`язанням відповідачем у вигляді розписки, яке добровільно ним не виконується, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 23 серпня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким просить відмовити у її задоволенні за безпідставністю. Зазначено, що дійсно 03.04.2022 о 15.00 год. в с Чишки Пустомитівського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Nissan Pixo, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 та Citroen Jumpy, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 . За наслідками події, учасниками дорожньо-транспортної пригоди спільно було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду «Європротокол», а 05.04.2022 водій автомобіля Nissan Pixo, р.н. НОМЕР_1 , інформував про дорожньо-транспортну пригоду страхову компанію ПрАТ «Страхова група «ТАС», якою була застрахована цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Citroen Jumpy, р.н. НОМЕР_2 . Відтак, у відповідності до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач повинен був отримати страхове відшкодування за наслідками завданої шкоди діями відповідача. Однак, жодних доказів про отримання страхового відшкодування, розмір заподіяних збитків позивачем суду не надано.

Натомість, чоловік позивача скориставшись юридичною необізнаністю відповідача, став телефонувати відповідачу та вимагати грошові кошти, а в подальшому 03.05.2023 прибув за місцем проживання ОСОБА_4 , де в присутності свідків змусив відповідача скласти розписку про наявність зобов`язання на 800 євро.

Проте, відповідно до усталеної практики Верховного Суду покладення обов`язку відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Тому, без надання доказів щодо отримання страхового відшкодування, розміру завданих збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та що розмір цих збитків перевищує ліміт страхового відшкодування, вимоги до відповідача про стягнення будь яких коштів в рахунок відшкодування заподіяної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є безпідставними.

Представником позивачки надано відповідь на відзив, якою просить суд не приймати відзив до уваги за його необґрунтованістю. Зазначено, що до правовідносин, які є предметом розгляду даного спору не підлягають застосуванню положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Предметом позову є стягнення матеріальної шкоди, згідно з виданою розпискою від 03.05.2023 в розмірі, обумовленому борговим документом. Оскільки взяте на себе зобов`язання боржником у вказаний в розписці строк не виконано, на даний час прострочено виконання зобов`язання, а тому позивачка вправі захищати своє порушене право.

Крім цього, вважає, голослівними є твердження про маніпулятивні дії ОСОБА_5 метою яких було отримання коштів від відповідача, оскільки із змісту розписки вбачається, що сторонами зобов`язальних правовідносин є позивачка та відповідач. Перед ОСОБА_5 у відповідача не виникало жодних зобов`язань, такий не являється кредитором відповідача, відтак для розгляду справи не мають значення суб`єктивні бачення сторони відповідача обставини надання розписки. В той же час, надані відеодокази підтверджують відсутність примусу, добровільність волевиявлення відповідача та його щире бажання компенсувати позивачці завдану шкоду при складенні розписки.

У визначений законом строк відповідачем заперечення щодо відповіді на відзив до суду не подано, в той же час, представником відповідача подано клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС».

Ухвалою суду від 15.01.2024 задоволено клопотання представника відповідача, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», визначено 15 денний строк для надання пояснень третьої особи.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на відзив, просить позов задоволити.

Представник відповідача щодо задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просить в задоволенні позову відмовити за його безпідставністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання явку свого представника не забезпечила, у визначений судом строк пояснень третьої особи щодо позову не надала, про розгляд справи була повідомлена у встановленому законом порядку, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони та інші учасники посилаються, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, 03.04.2022 о 15.00 год. в с Чишки Пустомитівського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, за участі транспортного засобу марки Nissan Pixo, р.н. НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , під керуванням ОСОБА_5 , та транспортного засобу марки Citroen Jumpy, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 .

Оскільки, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_5 була застрахована ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ», а водія ОСОБА_4 ПрАТ «СГ «ТАС», у відповідності до положень п.33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасниками подій було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.20), згідно з яким вину у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнав водій ОСОБА_4 .

Як вбачається із відповіді ПрАТ «СГ «ТАС» на адвокатський запит представника позивача (а.с.91), що страховиком здійснювалося страхове врегулювання відшкодування шкоди за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 03.04.2022, винуватцем якої визнано водія застрахованого транспортного засобу марки Citroen Jumpy, р.н. НОМЕР_2 , згідно з полісу від 08.10.2021 АТ1162046. За результатами проведеного огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб страхового відшкодування з врахуванням франшизи в розмірі 48500 грн., яка була перерахована 13.04.2022 на рахунок, вказаний у заяві ОСОБА_3 про виплату страхового відшкодування.

03.05.2023 відповідачем ОСОБА_4 , в присутності двох свідків, складено розписку в м. Винники про те, що він, як винуватець ДТП, зобов`язується компенсувати власнику автомобіля Nissan Pixo ОСОБА_3 вартість ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 800 євро, що еквівалентно 40000 грн. до 31.05.2023.

Встановлено, що на виконання складеної розписки відповідачем жодних коштів позивачу не було передано.

Представник позивача у поданій відповіді на відзив конкретизував предмет заявленого позову, який полягає у борговому зобов`язанні, яке добровільно взяте на себе відповідачем за умовами боргової розписки, а підставами заявленого позову є своєчасне невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання внаслідок чого допущено прострочення виконання боргового зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом статей 12, 13, 60, 81 ЦПК України, суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною другою статті 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як зазначив у своїй постанові Верховний Суд від 27.11.2019 за результатами розгляду справи № 752/19567/14-ц, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

З наведеного випливає, що боргова розписка за своєю правовою суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Тобто, неодмінною умовою виникнення обов`язку у боржника з виконання боргового зобов`язання перед кредитором за розпискою є попереднє отримання цим боржником від кредитора грошових коштів, речей, іншого майна.

Однак, як вбачається із змісту представленої стороною позивача розписки, така не підтверджує факту отримання відповідачем від позивача грошових коштів, речей, майна на суму 800 євро, що еквівалентні 40000 грн.

За час розгляду справи стороною позивача не представлено суду і інших доказів в підтвердження факту передачі позивачем відповідачу до моменту укладення боргової розписки грошових коштів, речей, іншого майна на вказану у ній суму, а тому у суду відсутні підстави вважати, що між сторонами виникли договірні правовідносини за якими у відповідача настало грошове зобов`язання перед позивачем на суму 800 євро, що еквівалентні 40000 грн, і яке в подальшому відповідачем своєчасно не виконано.

А тому, враховуючи конкретизований представником позивача предмет та підстави позову слід дійти до переконання про їх необґрунтованість та недоведеність, а в задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Разом з тим, всебічно, повно та об`єктивно досліджуючи обставини справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із змісту боргової розписки від 03.05.2023 (а.с.19), така складена відповідачем на підтвердження його обов`язку із відшкодування шкоди, заподіяної ним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шляхом пошкодження транспортного засобу, належного на праві власності позивачці.

Дійсно, за змістом ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначений Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Тобто, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Положення статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Згідно з ст. 1194 ЦК України в редакції Закону від 18.11.2021 особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданою нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.07.2018 у справі 755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Як уже встановлено судом, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «СГ «ТАС» на підставі поліса від 08.10.2021 АТ1162046.

Відтак, обов`язок відповідача відшкодувати позивачу заподіяну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди може виникати виключно за умови, що згідно з цим договором страхування або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ПрАТ «СГ «ТАС» не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування позивачу (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Як вбачається із відповіді ПрАТ «СГ «ТАС» на адвокатський запит, позивачем отримано страхове відшкодування за наслідками пошкодження її майна в розмірі 48500 грн і з таким розміром відшкодування вона погодилася.

В той же час, позивачем не представлено суду жодних доказів про те, що вартість заподіяних збитків перевищує ліміт відповідальності страховика, зокрема оцінки, експертного дослідження вартості пошкодженого майна, відновлювальних робіт, а наявні в матеріалах розписка від 03.05.2023 та листок із записами про вартість робіт, послуг, запчастин (а.с.54) не можуть бути належними та допустимим доказами розміру заподіяних збитків.

Суд враховує, що з матеріалів справи вбачається, що позивачу виплачено страхове відшкодування за мінусом франшизи 1500 грн, яка перебуває поза лімітом страхового відшкодування та щодо відшкодування якої у відповідача міг виникнути обов`язок перед позивачем.

Проте, суд розглядає цивільний позов в межах заявленого предмету та підстав позову, у зв`язку із чим не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для задоволення позову не вбачає.

Керуючись ст.ст.2, 10-13, 76-81, 141, 258, 259, 279, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 800 євро, що еквівалентно 40000 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 16 травня 2024 року.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження)

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», місцезнаходження: м.Київ, пр. Берестейський, 65, .

Суддя Г.Б. Жовнір