Справа № 161/8585/24
Провадження № 2/161/2863/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2024 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Шарунович К.П.,

розглянувши у відкритому судового засіданні в порядку спрощене позовного провадження залі суду в м. Луцьку цивільну справу №161/8585/24 за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат у розмірі 13 769,55 грн. та 3% відсотків річних у розмірі 2 967,11 грн. за період прострочення грошового зобов`язання з 23.06.2021 по 17.04.2024. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по справі у розмірі 1 211,20 грн. судового збору та витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалою суду від 06 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи.

Ухвалою суду від 12 червня 2024 року постановлено перейти від розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, водночас, представник відповідача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнали частково.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2021 року у справі №161/21389/20 стягнуто ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 30 058 грн. 48 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп. (а.с. 8-12).

Рішення суду набрало законної сили 30.07.2021 року.

На виконання рішення суду видано виконавчий лист від 23 вересня 2021 року та 02 лютого 2022 року відкрито виконавче провадження №68451288 (а.с. 15).

Позивач стверджує, що загальний розмір заборгованості відповідача згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2021 року становить 35 058 грн. 48 коп. Загальна сума 3% річних за користування грошовими коштами за період з 23.06.2021 по 14.04.2024 складає 2 967 грн. 11 коп. Загальний розмір інфляційних витрат за вказаний період складає 13 769 грн. 55 коп.

Як слідує з повідомлення приватного виконавця Шульженко І.С. №421 від 26.01.2024 щодо примусового виконання виконавчого провадження №68451288 станом на 26.01.2024 боржником рішення суду не виконано, розмір заборгованості згідно рішення суду не змінився, стягнень не було (а.с. 18).

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ч. 1 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили обов`язкові для всі органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи частини другої статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язують із індексом інфляції, орієнтує на їх компенсаційний, а не штрафний характер. Тому 3% річних не є неустойкою у розумінні статті 549 ЦК України.

За змістом вказаних статей нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання і не позбавляє кредитора права отримати за час прострочення суми, передбачені статтею 625 ЦК.

Правомірність застосування ст. 625 ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена, також, у постанові Верховного суду у складі Великої Палати від 16.05.2018р. по справі № 686/21962/15-ц, постановах Верховного суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018р., № 463/4711/15 від 04.07.2018р., № 703/4704/15-ц від 28.02.2018р., № 361/7939/2015ц від 06.08.2018р.

Суд виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, тому позивач вправ вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, відповідно до результатів розрахунку штрафних санкцій до позовної заяви, наданого позивачем основна сума заборгованості за договором з 23.06.2021 до 17.04.2024 складає 35 058,48 грн. Загальна сума 3% річних за період з 23.06.2021 до 31.12.2023 2 656,76 грн., за період з 01.01.2024 до 17.04.2024 310,35 грн., загальна сума інфляційних витрат 13 769,55 грн., а всього 16 736,66 грн. (а.с. 19).

З огляду на викладене, з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що виконання зобов`язань порушено з вини відповідача, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у розмірі 1 211,20 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Позивачем також заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача.

В обґрунтування понесених витрат на правничу допомогу позивач долучив до матеріалів справи договір про надання правничої (правової) допомоги адвоката від 02.02.2021, акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до договору про надання правової (правничої) допомоги №8 від 02.02.2021, квитанцію до прибуткового касового ордера від 22.04.2024 у розмірі 5 000,00 грн.

З огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, участь адвоката у справі, клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, а також відповідає характеру спору, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 2 500,00 грн. В решті вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 77, 78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 13 769 (тринадцять тисяч сімсот шістдесят дев`ять) грн. 11 коп. та 3 % річних в сумі 2 967 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят сім) грн. 11 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати по справі, а саме 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. судового збору та 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

В задоволені решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , місце знаходження: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк