Справа № 206/4886/24
Провадження № 2-з/206/32/24
УХВАЛА

20 вересня 2024 року суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Сухоруков А.О., розглянувши заяву представника Акціонерного товариства «Перший Український Міжнардний Банк» Посметної Майї Миколаївни про забезпечення позову, яка подається до подання позовної заяви про звернення стягнення на майно, одержане у спадщину,

ВСТАНОВИВ:

20.09.2024 року від представника Акціонерного товариства «Перший Український Міжнардний Банк» Посметної Майї Миколаївни через систему «Електронний суд» надійшла заява про забезпечення позову, яка подається до подання позовної заяви про звернення стягнення на майно, одержане у спадщину, в якій вона просить суд накласти арешт в межах суми позову 941581,00 гривень на домоволодіння, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, земельна ділянка: кадастровий номер: :09:267:0004 за адресою: АДРЕСА_1 , який належить:

- у розмірі 1/3 частки ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 784, виданий 04.04.2024, видавник: ПН ДМНО ОСОБА_2 ;

- у розмірі 1/3 частки ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 786, виданий 04.04.2024, видавник: ПН ДМНО ОСОБА_2 ;

- у розмірі 1/3 частки ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 788, виданий 04.04.2024 00:00:00, видавник: ПН ДМНО Кравченко О.О., шляхом оголошення заборони вчиняти дії з відчуження нерухомого майна у будь-який спосіб, в тому числі, але не виключно, шляхом набуття третіми особами права власності на нерухоме майно при зверненні стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку.

Суддя, дослідивши матеріали справи, перевіривши додержання заявником вимог статті 151 ЦПК України, вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Відповідно до ч. 1ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, в тому числі, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також заборонити вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до п.п. 6, 7 Постанови Пленуму ВСУ №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, особам які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Отже, цивільно-процесуальним законом визначено обов`язок заявника вказати та обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення та його обґрунтування, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц.

У відповідності до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №101 від 10.05.2024 року, домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 80,9 кв. м та земельна ділянка, площею 0,0999 га, кадастровий номер :09:267:0004, зареєстровані на праві власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (по 1/3 частки).

З зазначеної Інформаційної довідки також вбачається, що стосовно зазначеного нерухомого майна, 23.08.2007 року зареєстровано запис про іпотеку №20991289, іпотекодавцем якого є ОСОБА_5 , іпотекодержателем ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», строк виконання зобов`язань 23.08.2022 року.

Також, судом встановлено, що щодо вказаного нерухомого майна 25.01.2018 року зареєстровано обтяження арешт нерухомого майна за ухвалою самарського районного суду м. Дніпропетровська (справа №206/4723/17), обтяжувачем якого є ОСОБА_1 .

Пунктом 5 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину.

Статтею 24 вказаного закону передбачено, що підставою для відмови в державній реєстрації прав зокрема є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

На підставі вищевикладеного вбачається, що стосовно спірного майна - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 80,9 кв. м та земельна ділянка, площею 0,0999 га, кадастровий номер :09:267:0004, наявне обтяження, яке перешкоджає здійсненню суб`єкту державної реєстрації рішень щодо проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

З урахуванням чого, доводи представника заявника, що відповідач має можливість здійснити дії з відчуження спірного майна, що підтверджує наявність загрози можливого невиконання рішення суду, є необґрунтованими, оскільки такі дії відповідач зможе здійснити лише зі згоди іпотекодержателя.

Будь-яких інших доводів, що невжиття заявлених заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду, заявником не обґрунтовано і не доведено жодним доказом.

Будь-яких інших об`єктивних даних, з яких можливо зробити висновок, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а захист цих прав, свобод або інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову, чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, судом не встановлено.

За таких обставин, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, та вважає, що заявником не зазначено обставин, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 149-154, 258-261, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя А.О. Сухоруков