Справа № 404/668/24
Провадження № 2-о/405/70/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2024 року Суддя Ленінського районного суду м.Кіровограда Іванова Л.А.,при вирішенні питання про прийняття до провадження та відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Кропивницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (м. Кропивницький, вул. Преображенська, буд.2) про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 04 січня 2024 року звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда в порядку окремого провадження з заявою, в якій, посилаючись на ст.ст.256-259, 315 ЦПК України, просив встановити юридичний факт про те, що за правоустановчими документами, а саме: паспортом, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру, пенсійного посвідчення, акту МСЕК, свідоцтва про народження, він ( ОСОБА_1 ) є однією, і тією ж самою особою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 січня 2024 року справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кропивницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту, що має юридичне значення присвоєно єдиний унікальний номер судової справи: 404/42/24, номер провадження 2о/404/7/24 (окреме провадження), визначено головуючого суддю Кулінку Л.Д.

В подальшому, згідно з розпорядженням керівника апарату Кіровського районного суду м. Кіровограда щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи №6 від 29 січня 2024 року відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду здійснено повторну реєстрацію та автоматизований розподіл позовної заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Номер 404/42/24, номер провадження 2-о/404/7/24, який був присвоєний вищевказаній справі вважати помилковим, з тих підстав, що при реєстрації позовної заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, дану позовну заяву було помилково зареєстровано в порядку окремого провадження та присвоєно номер 404/42/24, номер провадження 2о/404/7/24, здійснено автоматизований розподіл справи та визначено суддю Кулінку Л.Д. Однак вказана позовна заява повинна бути зареєстрована в позовному провадженні, оскільки в позовній заяві позивач посилається на Цивільно процесуальне законодавство, а саме: ч.3 ст.315 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 січня 2024 року справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Кропивницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту, що має юридичне значення присвоєно єдиний унікальний номер судової справи: 404/668/24, номер провадження 2/404/139/24 (позовне провадження) та визначено головуючого суддю Кулінку Л.Д.

В свою чергу, ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Кулінки Л.Д. від 23 лютого 2024 року матеріали позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Кропивницького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (м. Кропивницький, вул. Преображенська, буд.2) про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, разом з доданими до неї документами передано за підсудністю до Ленінського районного суду м.Кіровограда на підставі ч.2 ст.27, п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.27 ЦПК України, яка визначає підсудність справ за місцем проживання або місцезнаходженням відповідача, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Зазначена ухвала Кіровського районного суду м.Кіровограда від 23 лютого 2024 року заявником ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржувалася, тим самим, є підстави вважати, що заявник погодився з доводами, викладеними в зазначеній ухвалі суду, пред`явивши позов до суду.

Разом з тим, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ленінського районного суду м.Кіровограда від 09 квітня 2024 року зазначена справа розподілена судді Івановій Л.А. та присвоєно єдиний унікальний номер судової справи: 404/668/24, провадження № 2о/405/70/24, тобто, як окреме провадження.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Встановлено, що місцем проживання заявника ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , що відповідно до адміністративно-територіального поділу міста Кропивницький на райони, відноситься до території Фортечного району м.Кропивницького, на яку поширюється юрисдикція Кіровського районного суду м.Кіровограда.

Пунктом 15 та п.17 Розділу II Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України 20 серпня 2019 року № 814 (у редакції наказу Державної судової адміністрації України від 17 жовтня 2023 року № 485) кожній судовій справі (кримінальному провадженню) надається єдиний унікальний номер, який формується відповідно до Положення про АСДС.

Реєстрація та облік судових справ (матеріалів кримінального провадження) у суді здійснюються в АСДС в обліково-статистичних (інформаційних) картках, з використанням відповідних індексів (додаток 3).

Крім того, пунктом 4 Розділу ІІІ позовні заяви, справи, які надійшли з інших судів, подання, апеляційні скарги, заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, інші передбачені законодавством процесуальні документи, що подаються до суду і можуть бути предметом судового розгляду, реєструються в день їх надходження в порядку, установленому розділом II Інструкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин в їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Так, захист прав в порядку цивільного судочинства здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, і, зокрема, в порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (ч.2 ст.19 ЦПК України).

Подання позовної заяви, передбачено Розділом ІІІ "Позовне провадження" ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

При розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Статтею 175 ЦПК України визначені основні вимоги до форми та змісту позовної заяви, які мають бути дотримані особами, які звертаються до суду за захистом своїх прав та інтересів шляхом пред`явлення позову до суду.

Так, відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, серед іншого, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень вище зазначених норм права розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Суд забезпечує захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються, шляхом здійснення провадження у справах.

Для ефективного судового захисту цивільного права або інтересу важливим також є обраний позивачем спосіб захисту, який має відповідати природі такого права або охоронюваного законом інтересу, характеру незаконного посягання та бути ефективним.

Суд звертає увагу заявника ОСОБА_1 , що позов - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, звернена через суд або інший орган цивільної юрисдикції про захист порушеного, оспореного чи невизнаного права або інтересу, який здійснюється у певній, визначеній законом, процесуальній формі.

Позов як складне явище має декілька елементів, до яких відносяться: предмет, підстава, зміст.

З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Зміст позову - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог процесуального законодавства, що забезпечує прийняття суддею заяви та порушення ним провадження у справі. Значення елементів позову також полягає у тому, що за ними визначаються межі судового розгляду, оскільки суд відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначений статтею 13 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог.

При цьому, спосіб захисту порушеного права обирає позивач, а суд захищає порушене право позивача з урахуванням ефективного способу захисту та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Приписами ч.1 ст.187 ЦПК України визначено, що суд відкриває провадження у справі за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження.

Статтями 175, 177 ЦПК України визначено вимоги до змісту та форми позовної заяви, документів, що додаються до позовної заяви, обов`язок дотримання яких покладається на позивача.

В свою чергу, подання заяви окремого провадження передбачено Розділом IV "Окреме провадження" ЦПК України.

Відповідно до ч.4 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Зі змісту частини першої статті 294 ЦПК України вбачається, що справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, підлягають розгляду у порядку не позовного цивільного судочинства, а саме: у порядку окремого провадження.

У статті 315 ЦПК України закріплено, які юридичні факти можуть бути встановлені в судовому порядку, а саме: факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому, згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 та частини другої статті 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно закону вони породжують юридичні наслідки.

Характерною і визначальною відмінністю окремого провадження від позовного провадження є відсутність спору про право (за частиною четвертою статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду).

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в статті 315 ЦПК України. Так, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Але законодавцем передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

З вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

При цьому, законом встановлено окремі вимоги до заяви, що подається для встановлення судом певного юридичного факту, зокрема, частиною першою статті 318 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт.

В свою чергу, звертаючись до суду у розрізі спірних правовідносин, заявник ОСОБА_1 подав до суду позовну заяву, вказавши себе як Заявника та вказавши Заінтересовану особу - Кропивницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), обґрунтовуючи її подання положеннями статті 316 ЦПК України щодо розгляду справи в порядку окремого провадження та в прохальній частині заяви просить встановити юридичний факт про те, що за право установчими документами, а саме: паспортом, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру, пенсійного посвідчення, акту МСЕК, свідоцтва про народження, він ( ОСОБА_1 ) є однією, і тією ж самою особою.

При цьому, суд зауважує, що ключова відмінність окремого провадження від позовного полягає у відсутності спору про право, а також в особливому предметі справ окремого провадження - встановлення юридичного факту чи конкретної обставини, що має юридичне значення. Так, відсутність спору про право полягає в тому, що у таких справах не йде мова про оспорення чи невизнання суб`єктивного права особи, що випливає із житлових, сімейних, спадкових правовідносин тощо. У справах окремого провадження відсутній опонент - протилежна сторона процесу, яка і обумовлює виникнення суперечки, спору про право, але наявний заявник - заінтересована особа, яка прагне задовольнити свій інтерес, встановивши юридичний факт. Так, інколи у цивільних правовідносинах виникають випадки, коли є необхідність у захисті прав не лише, коли вони порушуються, але й коли просто потрібно встановити обставини, що стануть підставою для здійснення суб`єктивних прав.

Наступною визначальною ознакою, що вирізняє окреме та позовне провадження є такий інститут цивільного процесу як інтерес. Дана категорія виступає предметом судового захисту як у окремому, так і в позовному провадженні. При цьому, правова природа інтересу, різна. Так, в обох випадках метою заявника (позивача) є задоволення інтересу, але в окремому провадженні для заявника на етапі задоволення цього інтересу справа вичерпується. На цьому сам інтерес особи визначається задоволеним і розгляд справи завершується. Що ж стосується позовного провадження, то в його рамках категорія інтересу розглядається дещо в іншому ракурсі. Так, у таких справах інтерес також має місце бути, але при цьому, він має складнішу правову природу, адже обумовлюється спором про право і суд не лише встановлює сам факт, але і зобов`язується зробити власні висновки про наявність чи відсутність правовідносин між сторонами процесу, про права та обов`язки суб`єктів, про зміст суб`єктивного права і юридичного обов`язку тощо. У справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, безпосередньо захист суб`єктивного матеріального права не здійснюється. Суд не визнає наявності у заявника суб`єктивного матеріального права, не зобов`язує інших осіб до вчинення дій в інтересах заявника.

Враховуючи зазначене, у разі, якщо заявник ОСОБА_1 звертається до суду в порядку позовного провадження, то із змісту позовної заяви має вбачатися предмет спору між сторонами та наявність вимог до відповідача, що визначено положеннями ст.174 ЦПК України.

Окремо суд зауважує та звертає увагу заявника, що відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

За визначенням «Правовстановлюючі документи» це документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності на майно, зокрема, на нерухомість, вони є доказом правового зв`язку між особою та майном і необхідні для проведення реєстрації права власності, а також для здійснення операцій з цим майном.

Поряд з цим, відповідно до ч.3 ст.315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

За правилами ч.ч.1, 2 ст. 49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо.

Аналогічні положення містяться у ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» унормовано, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Державний реєстр актів цивільного стану громадян - це державна електронна інформаційна система, яка містить відомості про акти цивільного стану, зміни, що вносяться до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання та відомості про видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану і про видачу витягів з нього, що відповідає положенням ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Крім того, згідно з абз. 2 п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судами не встановлюється тотожність особи, та, крім того, відповідно до роз`яснень, які містяться в листі Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», не можуть бути встановлені в судовому порядку факти щодо тотожності осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах; якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження. У цих справах, суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них, а також не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

Таким чином, з огляду на викладене вище в сукупності, суд приходить до висновку про неможливість відкриття провадження у справі за зазначеною заявою, та залишення заяви без руху на підставі ч.1 ст.185 ЦПК України, при цьому, заявнику необхідно визначитись, чи подана ним заява є позовною заявою чи подати заяву, яка відповідатиме вимогам Розділу IV "Окреме провадження" ЦПК України та яка відповідно до положень ст.315 ЦПК України підлягатиме судовому розгляду.

У разі, якщо подана заявником заява має розглядатися в порядку позовного провадження, повідомити заявника про необхідність виправлення недоліків позовної заяви, зазначивши конкретні вимоги до відповідача, спосіб (способи) захисту прав та інтересів, передбачені законом, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону, який відповідачем заперечується та не визнається (п.п.4, 5 ч.3 ст.175 ЦПК України), подавши позовну заяву в новій редакції, врахувавши при цьому, наявність підстав для розгляду справи в порядку саме цивільного судочинства.

У разі, якщо дана заява має розглядатися в порядку окремого провадження, повідомити заявника про необхідність виправлення недоліків, шляхом подання до суду заяви, яка відповідатиме вимогам Розділу IV "Окреме провадження" ЦПК України (ст.318 ЦПК України), з зазначенням складу учасників справи за правилами окремого провадження: заявник, заінтересовані особи, врахувавши при цьому, положення ст.315 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 та 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Окремо судом відзначається, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава - учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити перетворення судового процесу у безладний рух, у зв`язку з чим залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Враховуючи, що дана заява подана без додержання вимог, викладених в п.п.3, 4 ч.3 ст. 175 ЦПК України, то відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України вона підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Керуючись ст. 175, ст. 177, ч. 1 ст. 185, 318 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Кропивницький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (м. Кропивницький, вул. Преображенська, буд.2) про встановлення факту, що має юридичне значення, - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Запропонувати ОСОБА_1 в установлений строк виправити зазначені в мотивувальній частині ухвали недоліки заяви, а саме: визначитись чи подана ним заява є позовною заявою чи подати заяву, яка відповідатиме вимогам Розділу IV "Окреме провадження" ЦПК України.

У разі, якщо подана заява має розглядатися в порядку позовного провадження, повідомити заявника про необхідність виправлення недоліків позовної заяви, зазначивши конкретні вимоги до відповідача, спосіб (способи) захисту прав та інтересів, передбачені законом, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону, який відповідачем заперечується та не визнається, подавши позовну заяву в новій редакції, яка за формою та змістом повинна відповідати вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України.

У разі, якщо заява має розглядатися в порядку окремого провадження, повідомити заявника про необхідність виправлення недоліків, шляхом подання до суду заяви, яка відповідатиме вимогам Розділу IV "Окреме провадження" ЦПК України (ст.318 ЦПК України), з зазначенням складу учасників справи за правилами окремого провадження: заявник, заінтересовані особи; факт, який заявник просить встановити та з якою метою; докази, що підтверджують факт, та з урахуванням положень ст.315 ЦПК України

В разі невиконання вказаних вимог заява буде вважатись неподаною і повернута заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова