Постанова

Іменем України

10 грудня 2024 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/15307/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Марченка М. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 08 травня 2024 року

в складі судді Фролової І. В.

у цивільній справі №761/19585/23 Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3

до ОСОБА_1 ,

треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації,

про усунення перешкод у спілкуванні з онуками та дітьми,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посилаючись на те, що ОСОБА_1 чинить їм перешкоди у спілкуванні з дітьми та у їх вихованні, звернулися до суду з позовом, в якому просили зобов`язати відповідачку не чинити ОСОБА_2 перешкод у контактах із онуками та ОСОБА_3 у контактах з дітьми ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визначити способи участі у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Рішенням Швченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2024 року позов задоволено частково.

Зобов?язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у контактах із онуками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Визначити ОСОБА_2 способи участі у вихованні та спілкуванні з онуками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 наступним чином:

- з понеділка по п?ятницю з 08:15 до 08:45 під час супроводження онуків до дитячого садочка;

- з понеділка по п?ятницю з 18:00 до 19:00 під час вечірніх прогулянок, в тому числі на дитячих майданчиках та місцях загального відпочинку;

- вихідні дні кожного другого та четвертого тижня з 16:00 до 19:00 в місцях загального відпочинку та/або за місцем проживання позивача;

- дні народження онуків ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) в непарні роки з 16:00 до 19:00 в місцях загального відпочинку та/або за місцем проживання позивача.

- День народження ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) кожного року з 16:00 до 19:00 в місцях загального відпочинку та/або за місцем проживання позивача.

Зобов?язати ОСОБА_10 не чинити ОСОБА_3 перешкод у побаченні з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , надавати дітей відповідно до такого графіку зустрічей:

- у будні дні (четвер, п?ятниця, понеділок) та вихідні дні (субота, неділя) кожного першого, третього, п?ятого тижня з четверга з 16 год. до 08 год. понеділка з ночівлею без присутності матері, з можливістю відвідування дітьми місця проживання батька або місця перебування батька, або у загальних місцях відпочинку;

- Державне свято (в Україні та/або Федеративній Республіці Німеччина) Новий рік, в не парні роки - з 16 год. 31 грудня до 20 год. 01 січня з ночівлею, без присутності матері, з можливістю відвідування дітьми місця проживання батька або в місця перебування батька або у загальних місцях відпочинку;

- Державне свято (в Україні та/або Федеративній Республіці Німеччина) Великдень в парні роки - з 10 год. п?ятниці, що передує святкуванню Великодня до 20 год. наступного понеділка після святкування Великодня, з ночівлею, без присутності матері з можливістю відвідування дітьми місця проживання батька або місця перебування батька, або у загальних місцях відпочинку;

- Різдво (25 - 26 грудня) (в Україні та/або Федеративній Республіці Німеччина) в парні роки з 10 год. 25 грудня до 20 год. 26 грудня, з ночівлею, без присутності матері з можливістю відвідування дітьми місця проживання батька або місця перебування батька, або у загальних місцях відпочинку;

- дні народження синів ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) визначити в парні роки, в наступний спосіб - з 10 год. дня народження до 20 год. дня наступного за днем народження, з ночівлею, без присутності матері з можливістю відвідування дітьми місця проживання батька або місця перебування батька, або у загальних місцях відпочинку;

- День народження ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) з 10 год. 22 липня до 20 год. 23 липня, з ночівлею, без присутності матері з можливістю відвідування дітьми місця проживання батька або місця перебування батька, або у загальних місцях відпочинку;

- для сумісного відпочинку та оздоровлення дітей, без присутності матері кожного року, влітку 30 календарних днів, з ночівлею без присутності матері за місцем проживання або перебування батька, взимку 10 календарних днів з 02 січня по 12 січня включно, з ночівлею без присутності матері, за місцем проживання або перебування батька.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, відповідачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції задовольнив позов за відсутності висновку служби у справах дітей.

Суд проігнорував ту обставину, що через сімейне насильство ОСОБА_3 було виселено з орендованої квартири в Німеччині, де вони всі разом проживали з дітьми, а також те, що у червні 2023 року йому була оголошена заборона наближатися до неї та дітей до кінця 2023 року.

Суд також проігнорував наявне в матеріалах справи рішення №61Ф102/23 від 04.07.2023 про виключення контакту батька з дітьми до кінця 2023 року та підстав, які передували такому виключенню.

Судом не взято до уваги, що проти батька дітей наразі тривають два кримінальні провадження в Німеччині.

Суд не врахував, що ОСОБА_2 не надає матеріальної допомоги на виховання дітей, а ОСОБА_3 почав сплачувати аліменти вже після видачі судового наказу.

Вказувала, що бабуся дітей ОСОБА_2 тривалий час не намагалася контактувати з дітьми, а здійснювала спроби лише через своїх адвокатів; визначений судом графік спілкування ніколи не був притаманний відносинам бабусі та дітей. Звернула увагу, що при визначенні графіку спілкування, суд не з`ясував, а позивачі не надали доказів, які підтверджували б, що такий графік мав місце і є звичним для дітей протягом їх життя.

Суд при встановленні графіку не взяв до уваги, що у всякому випадку спілкування бабусі та батька з дітьми повинно ґрунтуватися виключно на бажанні дітей. На думку відповідачки, таке свідчить про те, що рішення ухвалене не в найкращих інтересах дітей.

Також вказувала, що позивачами не надано доказів, які підтверджують перешкоджання з боку ОСОБА_1 спілкування з дітьми та онуками.

Резюмувала, що рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог суперечить інтересам дітей, не враховує їх думку, а також наявність судових процесів між сторонами в Німеччині, звітів та висновків психолога, місцевої служби у справах дітей, які виключають задоволення вимог позивачів, встановлення факту, що нібито мати перешкоджає у спілкуванні з дітьми; протягом тривалого часу позивачі не цікавляться станом дітей, не приймають участі у матеріальному забезпеченні дітей, батько не вважає за необхідне працювати над собою задля налагодження сімейних відносин.

За наведених обставин просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2024 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивачі подали відзиви, в яких посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів відповідачки, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідачки - ОСОБА_11 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник позивачів ОСОБА_12 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Треті особи, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання своїх представників не направили.

Третя особа - Служба у справах дітей та сім'ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації подала клопотання про розгляд справи за відсутності її представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників третіх осіб.

Колегія суддів дослідила матеріали справи, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевірила законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, 10 серпня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_13 . Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва зареєстровано шлюб, про що в книзі записів актів цивільного стану зроблено запис за №1591.

Від шлюбу подружжя мають трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

ОСОБА_2 (позивач 1) є мамою ОСОБА_3 (позивач 2) та бабусею дітей ОСОБА_5 .

До 06 березня 2022 року подружжя разом з дітьми проживало в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності батьку дітей.

06 березня 2022 року подружжя та троє дітей виїхали у Федеративну Республіку Німеччина, де 30.03.2022 зареєструвались за адресою: АДРЕСА_2 .

З 08 березня 2022 року позивач 2 доглядав за дітьми та займався їх вихованням, оскільки відповідачка працювала онлайн.

З кінця квітня 2022 року донька ОСОБА_4 почала відвідувати гімназію у м. Вуперталь. На початку травня 2022 року малолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 почали відвідувати дитячий садок.

До кінця червня між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були добропорядні сімейні стосунки. Діти перебували як з батьком, так із мамою, без обмеження часу, вільно спілкувалися, гралися та проводили час разом.

У серпні 2022 року ОСОБА_1 прийняла рішення розлучитися з ОСОБА_3 20 серпня 2022 року, в ході сварки між батьками дітей, працівниками поліції було складено відносно ОСОБА_3 протокол та виселено із орендованої квартири в м. Вуперталь.

09 вересня 2022 року в Окружному суду м. Вупперталь відбулось судове засідання за позовною заявою ОСОБА_1 про продовження ОСОБА_3 строку обмеження у використанні квартири ще на 6 місяців.

Відповідно до Мирової угоди, засвідченої Окружним судом м. Вупперталь:

ОСОБА_3 погоджується з тим, що ОСОБА_1 та їхні діти залишаються в квартирі, якою раніше користувалися подружжя. Позивачу 2 забороняється відвідувати спільну орендовану квартиру по АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_3 зобов?язується передати ОСОБА_1 ключі від квартири. Вручення відбудеться після засідання в присутності законного представника відповідачки;

ОСОБА_3 створює файл зі своїми особистими речами. Він передає цей файл через адвоката адвокату іншої сторони. Потім ОСОБА_1 упакує ці речі та розмістить їх у коридорі у визначений адвокатом час. Особистого контакту між особами під час передачі не буде;

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зобов?язуються не контактувати один з одним особисто чи за допомогою будь-яких засобів зв?язку;

якщо сторони зустрінуться випадково на вулиці чи в офісі, відповідна відстань буде негайно визначена;

ОСОБА_3 зобов?язується не приходити в дитячий садок хлопчиків і школу дочки. Він також зобов?язується письмово не звертатися до цих установ.

Департаментом Захисту Дітей м. Вупперталь у вересні 2022 року ОСОБА_1 та дітям була запропонована робота з психологами (російськомовними) для подолання психологічної травми.

Це підтверджує лист від психолога ОСОБА_17 , яка регулярно працює з дітьми. Даний лист долучено представником відповідачки разом із поясненням останньої.

Згідно довідки психолога, сімейного психотерапевта ОСОБА_17 , а саме щодо відносин дітей із ОСОБА_2 , тобто бабусею по батьківській лінії, то на даному етапі їхньої роботи (мається на увазі роботою з дітьми) вони не виявлені як важливі для дітей люди. Щодо батька, психолог вказала: «Мені дуже шкода, що батько ( ОСОБА_3 ) дітей не готовий щиро аналізувати свою поведінку, як він вибудовує стосунки та чому діти, навіть через рік дистанції з ним, яку він регулярно порушує, спеціально оселившись неподалік них і таким чином провокуючи «випадкові зустрічі».

З вересня по грудень 2022 року ОСОБА_3 декілька разів зустрічав своїх синів на дитячому майданчику та на вулиці, при цьому він не наближався до них.

Напередодні Дня народження синів ОСОБА_3 просив німецьких фахівців-психологів організувати зустріч із ними, щоб їх привітати. Зі свого боку фахівці-психологи відповіли, що поговорять з ОСОБА_1 про можливість привітати синів.

11 листопада 2022 року фахівці відправили лист, в якому було вказано, що діти бояться зустрічатися з батьком.

07 січня 2023 року ОСОБА_2 разом із онукою ОСОБА_18 приїхали до Німеччини. В той же день після обіду бабуся прийшла до онуків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

За твердженням ОСОБА_2 , відповідачка відчинила двері, побачила позивача 1 та відповіла їй, що ні вона, ні її онуки не потребують подарунків. В квартиру відповідачка не впустила ОСОБА_2

10 січня 2023 року відповідачка надіслала бабусі дітей повідомлення, в якому повідомила останній, що в ситуації, яка склалася, є не доцільними її зустрічі з дітьми. Також в повідомленні просила більше не приходити до них додому без попереднього узгодження часу.

Також судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 в подальшому неодноразово зустрічала онуків на вулиці у супроводі відповідачки та її матері. Під час цих випадкових зустрічей обидві стримували дітей та забороняли їм наближатися до ОСОБА_2 .

29 березня 2023 року представник ОСОБА_2 звернулася із заявою до відповідачки з проханням встановлення контактів із онуками, а саме:

кілька разів протягом тижня з 16 до 18 години на дитячому майданчику або в закритому ігровому центрі;

контакт у святкові дні, чергуючи парні та непарні роки, напередодні Нового року, Різдва, Великодня, Дня праці, тощо, а також на дні народження дітей та на день народження бабусі. За бажанням дітей контактні дати можуть відбуватися з ночівлею.

06 квітня 2023 року ОСОБА_2 отримала відповідь ОСОБА_1 , в якій остання відмовила у зустрічах дітей з бабусею, посилаючись на те, що діти її не знають.

28 квітня 2023 року представник ОСОБА_2 повторно звернувся до відповідачки із заявою про встановлення контактів бабусі із онуками.

03 липня 2023 року ОСОБА_3 зустрічався із німецькими фахівцями-психологами. Предметом зустрічі було налагодити контакти з дітьми за допомогою листів.

Листом фахівців-психологів від 01.09.2023 ОСОБА_3 отримав інформацію, що альбоми, які ним передавалися дітям, знаходяться у відповідачки, яка не має бажання їх передавати дітям.

14 червня 2023 року ОСОБА_3 запропонував зустріч з ОСОБА_1 щоб обговорити подальші сімейні перспективи у нейтральному місці за участю адвокатів сторін.

22 червня 2023 року представник ОСОБА_1 направила відповідь представнику ОСОБА_3 , де вказала, що зустріч не можлива по причині мовного бар?єру, а саме що ОСОБА_1 не володіє російською мовою, а ОСОБА_3 - німецькою.

Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про наявність між батьками, а також між бабусею дітей по батьковій лінії та відповідачкою неприязних стосунків, зокрема, наявний спір щодо спілкування бабусі та батька з онуками і дітьми.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша, друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України (стаття 141 СК України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України).

Відповідно до статті 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Частиною першою статті 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша, друга статті 159 СК України).

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками.

Відповідно до частини другої статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Встановлюючи порядок побачень бабусі та батька з дітьми, врахувавши інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків та бабусі, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне, стабільне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми синами, наявність конфлікту та неприязних відносин між батьками, а також між бабусею та матір'ю дітей, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дітей, відсутність підтверджених належними та достатніми доказами обставин, які б могли бути підставою для обмеження права батька та бабусі на спілкування з дітьми, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов'язання ОСОБА_1 не чинити позивачам перешкоди у спілкуванні з дітьми та про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень ОСОБА_2 з онуками, а ОСОБА_3 з дітьми, оскільки право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, а інтересам малолітніх дітей відповідає їх спілкування з батьком та бабусею.

Апеляційна скарга не містить доводів незгоди щодо визначеного судом графіку зустрічей батька та бабусі з дітьми. А посилання на те, що визначення графіку спілкування позивачів з дітьми повинно ґрунтуватися виключно на бажанні дітей та відповідати поточним обставинам і судовим процесам не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки це є власною думкою відповідачки. Більш того, колегія суддів зазначає, що згідно сімейного законодавства періодичні тимчасові побачення батька з дітьми є необхідними, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам.

Також колегія суддів враховує, що не бажання дітей спілкуватися з батьком і відсутність прихильності до нього не можуть бути покладені в основу судового рішення, враховуючи малий вік дітей та факт їх постійного проживання з матір`ю, яка має конфлікт із батьком, що негативно впливає на сприйняття дітьми його особи. За таких обставин небажання дитини спілкуватися з батьком зумовлене ситуацією, яка склалася між сторонами, і не може бути підставою для обмеження батька в реалізації його батьківських прав на участь у вихованні дитини і спілкуванні з нею (постанова Верховного Суду від 15.10.2018 у справі №686/14512/17).

У даній справі, що переглядається, дітям ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час розгляду справи судом першої інстанції виповнилося лише 6 років. А тому враховуючи малий вік дітей та постійне проживання з матір'ю з вересня 2022 року, про що згадувалося вище, яка до того ж має конфлікт з їх батьком, що негативно впливає на сприйняття дітьми батька, їх не бажання спілкуватися з батьком зумовлене лише ситуацією, яка склалася між сторонами, а відтак не може бути підставою для обмеження прав батька на участь у спілкуванні зі своїми дітьми.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що судом не враховано думку дітей.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом першої інстанції графік спілкування ніколи не був притаманний для дітей протягом їх життя не заслуговують на увагу судової колегії, оскільки доказів протилежного відповідачка до суду не подавала.

Доводи апеляційної скарги про відсутність висновку органу опіки та піклування, яким встановлено графік спілкування бабусі та батька з дітьми, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 11.12.2023 у справі №523/19706/19 такий висновок не є обов'язковим при вирішенні подібних спорів.

Доводи апеляційної скарги, що судом проігноровано причини виселення ОСОБА_3 з орендованої квартири в Німеччині, де вони разом проживали всією сім'єю, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки виселення ОСОБА_3 з квартири та обмеження його у спілкуванні з дітьми були встановлені йому до кінця 2023 року. А на день ухвалення оскаржуваного рішення (08.05.2024) таких обмежень не існувало.

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на те, що суд проігнорував рішення від 04.07.2023 про виключення контакту батька з дітьми до кінця 2023 року не заслуговують на увагу судової колегії.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 вчиняв домашнє насильство по відношенню до дітей, оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження цих обставин, як то судових рішень про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо дітей.

З цих же підстав не заслуговують на увагу судової колегії і посилання скаржника на те, що відносно ОСОБА_3 тривають кримінальні провадження в Німеччині.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 відмовився співпрацювати з психологами не спростовують висновків суду про наявність законних підстав у батька на участь у спілкуванні з дітьми та їх виховання.

Крім цього, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 лише посилається на те, що ОСОБА_3 відмовився від співпраці з психологами та поруч з цим не зазначає яким чином дана обставина може обмежити права останнього спілкуватися зі своїми дітьми.

В свою чергу, суд першої інстанції надав належну оцінку такому висновку та обґрунтовано вказав на те, що таке психологічне дослідження є неповним, оскільки не було проведено спільну взаємодію батька з дітьми.

Аргументи відповідачки про відсутність доказів здійснення нею перешкод позивачам у спілкуванні з дітьми та їх виховання спростовуються матеріалами справи, які свідчать, що між сторонами склались вкрай неприязні стосунки, які позбавляють позивачів можливості регулярно спілкуватися з дітьми.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що бабуся дітей ОСОБА_2 не цікавиться дітьми є недоречними, оскільки водночас в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що бабуся приходила до них додому без попередження, а також звернулася до адвокатів та до суду з вимогами щодо контакту з дітьми. Тобто, в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 наводить суперечливі обставини, щодо встановлення бабусею контакту з дітьми задля їх спільного спілкування.

Наведені в сукупності обставини вказують на те, що не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин справи при вирішенні даного спору.

При цьому, колегія суддів звертає увагу сторін, що з урахуванням вікових змін дітей, їх розвитку та потреб, батьки та бабуся не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, що буде відповідати інтересам дітей.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апеляційної скарги та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, судове рішення відповідає вимогам законності та вмотивованості.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає в апеляційній скарзі відповідачка.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська