ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/718/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участі секретаря Дідух М.Є.

та сторін представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Семененко Л.М., відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката Берегуляка В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 607/19346/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Семененко Людмила Михайлівна, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2024 року, ухваленого суддею Кунець Н.Р., повний текст якого складено 08 травня 2024 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Семененко Людмила Михайлівна до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір Іван Теодорович про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна,

В С Т А Н О В И В:

у жовтні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Семененко Л.М., звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 31.08.2020 приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 3921.

В обґрунтування позову посилається на те, що їй належала квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вона проживає упродовж тривалого періоду часу. У зв`язку з похилим віком у неї наявні значні проблеми зі здоров`ям, а відтак вона потребує стороннього догляду та допомоги.

Її давня знайома ОСОБА_2 , погодилась здійснювати догляд за нею, за умови укладення між ними договору довічного утримання, на що вона погодилась, а тому 31.08.2020 між нею та ОСОБА_2 , як вона вважала, було укладено нотаріально посвідчений договір довічного утримання, який вона не могла самостійно прочитати, через проблеми із зором. При цьому зміст договору вголос їй не зачитувався та другий примірник договору їй не надавався. Разом з тим, з моменту укладання вказаного договору, ОСОБА_2 жодного разу не з`являлась, будь-якої допомоги їй не надавала, у зв`язку із чим вона звернулась за правовою допомогою до адвоката. В рамках надання правової допомоги з`ясувалося, що належна їй на праві власності квартира у АДРЕСА_1 була відчужена нею згідно договору купівлі-продажу квартири. Водночас, позивач зауважує, що підписуючи договір купівлі-продажу належної їй на праві власності квартири у АДРЕСА_1 , вона помилково вважала, що підписує договір довічного утримання, оскільки будь-яких грошових коштів вона не отримувала.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Семененко Людмила Михайлівна до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір Іван Теодорович про визнання недійсним договору купівлі-продажу майна відмовлено.

Судові витрати понесені позивачем на сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн покладено на позивача ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Семененко Л.М. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначила, що судом залишено поза увагою той факт, що укладаючи спірний договір ОСОБА_1 однією із умов ставила подальший догляд за нею.

Доказом того, що спірний договір було укладено під умовою догляду в подальшому за ОСОБА_1 свідчить той факт, що після укладення договору і перед від`їздом в Італію ОСОБА_2 найняла для ОСОБА_1 доглядальницю.

Окрім того, поза увагою суду залишено той факт, що саме ОСОБА_2 попередньо взнавала у нотаріуса та готувала для нього всі документи, які є необхідними для нотаріального посвідчення договору відчуження квартири.

Покази свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 слід оцінювати критично оскільки вони не можуть бути об`єктивними.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Берегуляк В.Ф. подав відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Семененко Л.М. у якому зазначив, що суд першої інстанції вірно встановив, що із змісту спірного договору сторони обізнані із загальними вимогами, додержання яких є необхідними для чинності правочину, володіючи повним обсягом цивільної дієздатності, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно із вільним волевиявленням, котре відповідає внутрішній волі учасників правочину, маючи на меті реальне настання правових наслідків уклали договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. 31.08.2020 зареєстрований в реєстрі за № 3921.

Позивач не надала належних і достатніх доказів на підтвердження тих обставин, що при укладенні оспорюваного правочину остання помилялася щодо природи укладеного договору.

Щодо посилання в апеляційній скарзі представника позивача про те, що ОСОБА_5 не отримувала будь яких грошових коштів від відповідачки до підписання договору, то воно спростовується п. 4 Договору купівлі-продажу, де зазначено, що розрахунок між сторонами здійснено до підписання цього договору за 719900 грн. Підписання договору сторонами підтверджуватиме відсутність у продавця будь-яких претензій майнового характеру до покупця, які б стосувалися питань оплати об`єкту купівлі-продажу, та буде підставою для нотаріального посвідчення цього договору купівлі-продажу.

Щодо твердження представника заявника про те, що ОСОБА_1 не мала можливості прочитати спірний договір, то слід зазначити наступне.

Із епікризу, поданого до позовної заяви, не можливо встановити проблеми із зором позивачки, внаслідок яких вона не мала можливості бачити, прочитати і підписати текст договору.

Окрім того, у спірному договорі купівлі-продажу квартири відсутня відмітка нотаріуса про те, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, що передбачено Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Семененко Л.М. апеляційну скаргу підтримала з мотивів, викладених в ній.

ОСОБА_2 та її представник адвокат Берегуляк В.Ф. апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Семененко Л.М. не визнали, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, однак вона повернулась на адресу Тернопільського апеляційного суду як не отримана з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з пунктом 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т., який належним чином повідомлений про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 31.08.2020 продавець ОСОБА_1 та покупець ОСОБА_2 , обізнані із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, володіючи повним обсягом цивільної дієздатності, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно із вільним волевиявленням, котре відповідає внутрішній волі учасників правочину, маючи на меті реальне настання правових наслідків уклали договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. та зареєстрований в реєстрі за № 3921, за умовами якого продавець ОСОБА_1 передала у власність (продала), а покупець ОСОБА_2 прийняла у власність (купила) квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 30-33).

Предмет договору належить продавцеві на праві приватної власності: 1/2 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 01.04.2005 на підставі розпорядження від 01.04.2005 за № 38403. Право власності за яким зареєстровано Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за № 38666; 1/2 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_6 , державним нотаріусом Першої тернопільської державної нотаріальної контори, 17.08.2020, зареєстрованого в реєстрі за № 5-1027. Право власності за яким зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17.08.2020, номер запису про право власності - 37795516. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101 (п. 2 Договору).

За умовами п. 4 Договору, продаж вчинено за 719 900 гривень 00 копійок. Розрахунок між Сторонами здійснено до підписання цього договору в порядку, передбаченому чинним законодавством. Підписання договору Сторонами підтверджуватиме відсутність у Продавця будь-яких претензій майнового характеру до Покупця, які б стосувалися питань оплати об`єкту купівлі-продажу, та буде підставою для нотаріального посвідчення цього договору купівлі-продажу.

Відповідно до пункту 12 договору, про зміст прав та обов`язків за цим договором, про правові наслідки укладеного правочину продавцю та покупцю нотаріусом роз`яснено.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 319995249 від 11.01.2023, приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. 31.08.2020 за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 6).

Згідно довідки № 1843/2103 від 27.10.2023, виданої Відділом реєстрації проживання особи Управлінням державної реєстрації Тернопільської міської ради, згідно реєстру Тернопільської міської територіальної громади та картотеки переданої Тернопільським МВ УДМС України в Тернопільській області за період з 01.08.2012 по 31.03.2016 та за період виконання відділом повноважень з 04.04.2016 по 27.10.2023 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 34).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 25.08.1990 В.Глибочецькою селищною радною Тернопільського району, ОСОБА_7 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. В.Глибочок Тернопільського району Тернопільської області та її батьками зазначено: батько ОСОБА_8 , мати ОСОБА_2 (а.с. 35-36).

Як слідує із епікризу № 11/244, виданого Клінікою мікрохірургії ока Медікус, ОСОБА_1 , знаходилась на лікуванні у Клініці мікрохірургії ока Медікус у період з 25.06. по 29.06.2018, з діагнозом: зріла ускладнена катаракта правого ока. Супутній діагноз: незріла ускладнена катаракта лівого ока. В/к ІІ А глаукома правого ока, в/к IV В глаукома лівого ока. 26.08.2018 проведено оперативне втручання - Факоемульсифікація катаракти з імплантацією ІОЛ sph+23.5 Дптр правого ока (а.с. 7).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надала суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження того, що укладення спірного договору не відповідало її дійсній волі чи того, що нею неправильно сприймалися фактичні обставини правочину, що вплинули на її волевиявлення.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів з огляду на таке.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що визнання правочину недійсним є одним з визначених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені статтею 215 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (частина перша статті 204 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).

У статті 745 ЦК України зазначено, що договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом.

Правочини, вчинені внаслідок помилки належать до категорії правочинів, в яких внутрішня воля співпадає з волевиявленням та дійсно спрямована на досягнення мети правочину, але формування такої волі відбулося під впливом обставин, які спотворили справжню волю особи. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, розуміється помилка щодо, зокрема, природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно занижують її цінність, властивостей і якостей речі, які значно занижують можливість використання за цільовим призначенням.

Верховний Суд у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 643/744/20, вказав, що наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору.

Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Пред`являючи позов ОСОБА_1 зазначила, що підписуючи спірний договір купівлі-продажу квартири вона вважала, що укладає договір довічного утримання, так як потребувала стороннього догляду. Водночас, у зв`язку із похилим віком у неї наявні проблеми із зором, внаслідок яких вона була позбавлена можливості прочитати спірний договір, а нотаріусом вголос договір не зачитувався.

Вирішуючи справу та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності того, що укладаючи договір купівлі-продажу належної позивачу квартири, вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, не розуміючи, що укладають договір купівлі-продажу, а не договір довічного утримання.

Так, як вбачається зі змісту спірного договору, що сторони були обізнані із загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину, володіючи повним обсягом цивільної дієздатності, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно із вільним волевиявленням, котре відповідає внутрішній волі учасників правочину, маючи на меті реальне настання правових наслідків уклали договір купівлі продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір І.Т. 31.08.2020 та зареєстрований в реєстрі за № 3921.

Також із пункту 12 вказаного договору вбачається, що сторонам, а саме продавцю та покупцю було роз`яснено нотаріусом зміст прав та обов`язків за цим договором, а також про правові наслідки укладеного правочину.

Позивачем не надано суду належних та достатніх доказів того, що укладаючи нею договір купівлі-продажу спірної квартири, вона помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін

Крім цього, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що сам по собі факт похилого віку ОСОБА_1 та наявність у неї захворювань не свідчать про укладення договору купівлі-продажу під впливом помилки.

Не заслуговують на увагу доводи представника заявника, що суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою поданий епікриз № 11/244, виданий Клінікою мікрохірургії ока Медікус, оскільки перебування ОСОБА_1 на лікуванні у період з 25.06.2018 по 29.06.2018 не доводить обставини, на які посилається позивач, насамперед тому, що у ньому містяться відомості, які є актуальними станом на 2018 рік, тобто за 2 роки до вчинення спірного правочину.

Більше того, з вказаного епікризу неможливо встановити, що проблеми із зором ОСОБА_1 мали такий характер, внаслідок яких вона не мала можливості бачити, прочитати і підписати текст договору.

Посилання представника заявника на те, що ОСОБА_1 не отримувала будь-яких грошових коштів від ОСОБА_2 до підписання договору, спростовується пунктом 4 Договору купівлі-продажу, з якого вбачається, що продаж квартири вчинено за 719900 грн і розрахунок між сторонами здійснено до підписання цього договору в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Також протягом трьох років та двох місяців (з часу укладення оспорюваного договору 31.08.2020 року по час подання даної позовної заяви 09.10.2023 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви) ОСОБА_1 не пред`являла жодних претензій (вимог) покупцю ОСОБА_2 , в тому числі, з приводу неотримання нею грошових коштів за продаж квартири.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Семененко Л.М. слід залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2024 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 23 липня 2024 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2024 року слід поновити.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Семененко Людмила Михайлівна, залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2024 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 квітня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 28 жовтня 2024 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хоми