ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 лютого 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2263/23

Головуючий у першій інстанції Деркач О. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/125/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Чернігівська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про зобов`язання здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок, -

У С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Чернігівської міської ради, в якому просив зобов`язати відповідача у місячний термін здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок, який передано до комунальної власності територіальної громади міста Чернігова, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з чинним законодавством.

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що позивач, його дружина та син, звернувшись до Центру надання адміністративних послуг Чернігівської міської ради з заявою про передачу у приватну власність по 1/3 частині квартири АДРЕСА_2 , отримали рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 09 грудня 2022 року про відмову у наданні дозволу на приватизацію житла через те, що будинок не перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Чернігова.

Посилаючись на те, що відповідач безпідставно не здійснив державну реєстрацію права власності на багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який з 2006 року передано до комунальної власності територіальної громади, позивач указував, що така бездіяльність Чернігівської міської ради позбавляє ОСОБА_1 та членів його родини конституційного права на житло (реалізацію права на участь у приватизації державного житлового фонду).

17 квітня 2023 року та 15 червня 2023 року ОСОБА_1 подано заяву про зміну предмету позову (з додатками), в яких позивач просив зобов`язати Чернігівську міську раду у місячний термін здійснити заходи з упорядкування нумерації об`єктів нерухомого майна і здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок (багатоквартирний), який передано до комунальної власності територіальної громади міста Чернігова, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з чинним законодавством.

Ці вимоги вмотивовано тим, що у квітні 2023 року ОСОБА_1 стало відомо, що на земельній ділянці площею 0,0627 га з кадастровим номером :01:012:5142 розташовано об`єкт нерухомості житловий будинок з присадибною ділянкою, якому присвоєно адресу: АДРЕСА_1 . Власником цієї нерухомості є фізична особа. Позивач зазначав, що разом з родиною проживає і зареєстрований у багатоквартирному будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , який з 2006 року передано до комунальної власності територіальної громади та до цього часу Чернігівською міською радою не здійснено державну реєстрацію права власності. Зазначені обставини призвели до того, що окремо одна від одної існують дві різні земельні ділянки, які відрізняються площею, місцем розташування, цільовим призначенням з розташованими на них різними об`єктами нерухомості за однією і тією ж адресою. Недотримання Чернігівською міською радою обліку об`єктів нерухомого майна позбавляє позивача права на реалізацію участі у приватизації державного житлового фонду.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про зобов`язання здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок. Заяви від 14 квітня 2023 року та від 15 червня 2023 року про зміну предмету позову з додатками повернуто ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не досліджено питання виконання (реалізації) рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради «Про передачу до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова житлових будинків» від 21 серпня 2006 року № 213, за яким затверджено акти приймання-передачі житлових будинків із зовнішніми мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання і водовідведення, розташованих, зокрема, по АДРЕСА_1 . З моменту затвердження наведених актів у Чернігівської міської ради виникло право власності на спірний об`єкт нерухомості, що узгоджується з мотивами рішення Господарського суду Чернігівської області від 08 листопада 2018 року у справі № 927/559/19, яким надавалась оцінка рішенню виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21 серпня 2006 року № 213.

Вважає, що суд не звернув увагу на те, що відповідно до пункту 62 Постанови Кабінету Міністрів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 року № 1127 Чернігівської міської ради наявні документи для здійснення державної реєстрації права власності на будинок: АДРЕСА_1 . Зловживання відповідачем зобов`язаннями щодо здійснення державної реєстрації права власності позбавляє позивача та членів його сім`ї конституційного права на житло (реалізацію права на участь у приватизації державного житлового фонду), порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод.

Відзив на апеляційну скаргу від Чернігівської міської ради у встановлений судом строк не надходив.

У судове засідання апеляційного суду, призначене на 15 год. 00 хв 06 лютого 2024 року, учасники справи або їх представники не з`явилися.

ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подано заяву про розгляд справи без його участі. Зазначено, що позивач скаргу підтримує і просить її задовольнити.

Чернігівська міська рада належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 25).

За змістом ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Отже, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про зобов`язання здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок, суд першої інстанції зазначив, що до вирішення в установленому законодавством порядку питання передачі спірного об`єкту у власність територіальної громади м. Чернігова, а також адміністративного упорядкування нумерації відповідних об`єктів нерухомого майна, в тому числі спірного будинку, судовий розгляд питання реєстрації спірного майна є передчасним.

З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, враховуючи наступне.

У справі встановлено, що 24 квітня 1998 року ОСОБА_1 на сім`ю з чотирьох осіб видано ордер на житлове приміщення № 309, серія Д за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 15).

З 28 травня 1998 року ОСОБА_1 разом із сім`єю зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 13, 33, 69).

Рішенням 13 сесії 4 скликання Чернігівської міської ради «Про передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова житлового фонду» від 28 вересня 2004 року надано згоду на безоплатну передачу у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова державного житлового фонду, який не увійшов до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, який повернутий до державної власності за рішенням суду, але перебуває на балансі господарських товариств, житлового фонду підприємств - банкрутів та житлового фонду спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області разом із вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, зовнішніми мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення, а також будівлями, призначеними для обслуговування цього фонду згідно з додатком, в якому значиться і будинок за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 78).

Передачу вирішено здійснити відповідно до Положення про порядок передачі в комунальну власність територіальної громади м. Чернігова об`єктів соціальної інфраструктури, затвердженого рішенням міської ради від 16 травня 2002 року зі змінами та доповненнями, внесеними рішенням міської ради від 30 березня 2004 року «Про внесення змін і доповнень до Положення про порядок передачі в комунальну власність територіальної громади м. Чернігова об`єктів соціальної інфраструктури, затвердженого рішенням міської ради від 16 травня 2002 року (2 сесія 4 (24) скликання)» (11 сесія 4 (24) скликання).

Відповідно до Положення про порядок передачі у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова об`єктів соціальної інфраструктури, що є додатком до рішення міської ради від 30 березня 2004 року (т. 1 а.с. 209-211) акт приймання-передачі житлового фонду у комунальну власність складається у чотирьох примірниках, підписується членами комісії з питань приймання житлового фонду в комунальну власність та затверджується рішенням виконавчого комітету міської ради (п. 23). Право власності на житловий фонд виникає з дати підписання акта приймання-передачі (п. 24).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21 серпня 2006 року № 213 «Про передачу до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова житлових будинків», за результатами розгляду матеріалів постійної комісії Новозаводської районної ради у місті Чернігові з питань приймання житлового фонду Новозаводського району щодо безоплатної передачі у комунальну власність територіальної громади м. Чернігова житлових будинків, затверджено акти приймання-передачі до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова житлових будинків із зовнішніми мережами електро-, тепло-, газо-, водопостачання і водовідведення, розташованих, зокрема по АДРЕСА_1 , які перебували на балансі корпорації «Чернігівоблагропромбуд» (т. 1 а.с. 77).

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради «Про перейменування вулиць міста» від 20 липня 2015 року АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 110-111).

Рішенням комісії з питань приватизації житла виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 09 грудня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у приватизації житла за адресою: АДРЕСА_3 у зв`язку з тим, що дане житло не перебуває у комунальній власності територіальної громади (т. 1 а.с. 12).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 121-122). Об`єкт розташовано на земельній ділянці з кадастровим номером :01:012:5142 площею 0,0672 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (т. 1 а.с. 134, 142) за адресою: АДРЕСА_1 , сформовано дві земельні ділянки:

- з кадастровим номером :01:012:0424 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку площею 0,3 га, форма власності державна, категорія земель землі житлової та громадської забудови;

- з кадастровим номером :01:012:5142 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0627 га, форма власності приватна, категорія земель землі житлової та громадської забудови.

11 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Чернігівської міської ради, виконавчого комітету Чернігівської міської ради, у якому просив визнати бездіяльність відповідачів протиправною і зобов`язати їх у місячний термін здійснити заходи з узгодження чинному законодавства нумерації (адміністративного впорядкування нумерації) об`єкта нерухомого майна, багатоквартирного будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 10-11).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року у справі № 620/13675/23, яке набрало законної сили 19 грудня 2023 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради, виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії. З мотивів судового рішення вбачається, що упорядкування відповідачем нумерації спірного об`єкту нерухомості має здійснюватися відповідно до Порядку присвоєння адрес об`єктам будівництва, об`єктам нерухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2021 року № 690, відповідно до якого вирішенню вказаного питання передує передача в установленому законодавством порядку вказаного об`єкту у власність територіальної громади м. Чернігова. Доказів передачі об`єкта нерухомості (багатоквартирного будинку) за адресою: АДРЕСА_1 у власність громади м. Чернігова надано не було.

У 2023 році ОСОБА_1 звернувся з аналогічним позовом до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 березня 2023 року у справі № 620/2889/23 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про зобов`язання у місячний термін здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок, який передано до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова, і який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно з чинним законодавством (т. 1 а.с. 82-85). Адміністративний суд, відмовляючи у відкритті провадження, виходив з того, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Роз`яснено ОСОБА_1 , що він має право звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

23 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся із цим позовом в порядку цивільного судочинства до Новозаводського районного суду м. Чернігова.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 9 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» державний житловий фонд, який знаходиться в повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього закону.

У разі банкрутства підприємств, зміни форми власності, злиття, приєднання, поділу, перетворення, виділу або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (у тому числі гуртожиток) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад.

Нежилі приміщення житлового фонду, які використовуються підприємствами торгівлі, громадського харчування, житлово-комунального та побутового обслуговування населення на умовах оренди, передаються у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад.

Порядок передачі житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємств, установ чи організацій, у комунальну власність визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 7, абз. 2 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» з державної у комунальну власність передаються безоплатно такі об`єкти як житлові будинки та гуртожитки, зокрема військових містечок, що вивільняються в процесі реформування Збройних Сил України (разом з вбудованими та прибудованими житловими приміщеннями), у том числі ті, будівництво яких не завершено. Разом з житловим фондом передаються вбудовані і прибудовані приміщення, зовнішні мережі електро-, тепло-, газо, водопостачання та водовідведення, а також будівлі, призначені для обслуговування цього фонду (бойлери, котельні, каналізації, та відповідні споруди обладнання тощо).

Пунктами 5, 6 ст. 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» передбачено, що передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Форма акта приймання-передачі затверджується Кабінетом Міністрів України. Право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі, а у випадках, передбачених законом, - з дня державної реєстрації такого права.

Згідно ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 4 статті 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічну вимогу зазначено у ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до положень ст. 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір, предметом якого є зобов`язання здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок, колегія суддів враховує, що у рішенні Чернігівської міської ради від 28 вересня 2004 року вказано, що Чернігівська обласна корпорація агропромислового будівництва «Чернігівоблагропромбуд» є балансоутримувачем державного житлового фонду, який не увійшов до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації.

Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік будинки відомчого житлового фонду в містах і селищах міського типу підлягають поступовій передачі до відання місцевих Рад народних депутатів у порядку і в строки, що визначаються Радою Міністрів СРСР і Радою Міністрів Української РСР (ч. 2 ст. 5 Житлового кодексу УРСР).

З 15 квітня 1991 року введено в дію Закон Української РСР «Про власність» в статті 1 якого вказано, що житловий фонд становить складову частину національного багатства України і є власністю народу України.

Положеннями ст. 31, 35 цього Закону було визначено, що до державної власності в Українській РСР належать загально - державна (республіканська) власність і власність адміністративно - територіальних одиниць (комунальна власність). Об`єктом права комунальної власності є, зокрема, державний житловий фонд.

В п. 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 16 березня 1991 року № 885-ХІІ «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» зазначено, що майно, необхідне для задоволення соціально - економічних потреб населення відповідної адміністративно - територіальної одиниці, підлягає передачі в її комунальну власність до 1 липня 1991 року.

Основні засади передачі об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, а також об`єктів права комунальної власності у державну власність безоплатно або шляхом обміну врегульовані Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», який набрав чинності з 01 квітня 1998 року.

Відповідно до ст. 2 цього Закону, об`єктом передачі згідно з цим Законом є, зокрема, житловий фонд та інші об`єкти соціальної інфраструктури (далі - об`єкти соціальної інфраструктури), які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, установ, організацій (далі - підприємств) або не увійшли до статутних фондів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі не завершені будівництвом.

Статтею 3 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» встановлено, що ініціатива щодо передачі об`єктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, Національної академії наук, інших аналогічних самоврядних організацій, яким передано в користування державне майно (далі - самоврядні організації), місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування.

Особливості передачі об`єктів соціальної інфраструктури визначені в ст. 41 даного Закону згідно положень якої передача об`єктів соціальної інфраструктури здійснюється у порядку, встановленому цим Законом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Ініціатива щодо передачі об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність може виходити відповідно від органів, визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Рішення щодо передачі об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад.

Відповідно до п. 51 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання надання згоди на передачу об`єктів з державної у комунальну власність та прийняття рішень про передачу об`єктів з комунальної у державну власність.

За змістом ч. 2 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

Отже, з моменту затвердження рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21 серпня 2006 року № 213 акту приймання - передачі будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , наведений об`єкт нерухомості належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова.

Висновок щодо належності до комунальної власності об`єкту нерухомості за рішенням виконкому Чернігівської міської ради від 21 серпня 2006 року № 213 «Про передачу до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова житлових будинків» зроблено також у рішенні Господарського суду Чернігівської області від 08 листопада 2018 року у справі № 927/559/18, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 04 березня 2019 року.

Зі змісту доводів Чернігівської міської ради, викладених у відзиві на позов, міська рада не завершила процедуру передачі об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 у власність територіальної громади (т. 1 а.с. 95-96).

ОСОБА_1 на сім`ю з чотирьох осіб видано ордер на житлове приміщення № 309, серія Д за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 15).

Рішенням комісії з питань приватизації житла виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 09 грудня 2022 року позивачу відмовлено у приватизації житла за адресою: АДРЕСА_3 у зв`язку з тим, що дане житло не перебуває у комунальній власності територіальної громади (т. 1 а.с. 12).

За інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, за гр. ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0627 га з кадастровим номером :01:012:5142 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 113-114).

За даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за адресою: АДРЕСА_1 розташовано житловий будинок загальною площею 57,3 кв м, який на праві спільної власності належить ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 118-119).

Інша довідка з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку свідчить, що сформовано земельну ділянку площею 0,3 га з кадастровим номером :01:012:0424 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 108-109).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що за адресою АДРЕСА_1 окремо одна від одної наявні дві земельні ділянки, які відрізняються площею, цільовим призначенням, кадастровими номерами, на яких розташовано житловий будинок, який перебуває у приватній власності, та багатоквартирний житловий будинок, у якому мешкає позивач.

Тобто одну адресу присвоєно двом будинкам: багатоквартирному і житловому.

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Чернігівської міської ради, виконавчого комітету Чернігівської міської ради, у якому просив визнати бездіяльність відповідачів протиправною і зобов`язати їх у місячний термін здійснити заходи з узгодження чинному законодавства нумерації (адміністративного впорядкування нумерації) об`єкта нерухомого майна, багатоквартирного будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 10-11).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2023 року у справі № 620/13675/23, яке набрало законної сили 19 грудня 2023 року, відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради, виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та якого вирішенню питання впорядкування нумерації будинку передує передача в установленому законодавством порядку вказаного об`єкту у власність територіальної громади м. Чернігова. Суд констатував, що доказів передачі об`єкта нерухомості (багатоквартирного будинку) за адресою: АДРЕСА_1 у власність громади м. Чернігова не надано.

Установивши, що з моменту затвердження рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21 серпня 2006 року № 213 акту приймання - передачі будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , цей об`єкт нерухомості належить до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова, проте Чернігівська міська рада не завершила процедуру його передачі у власність територіальної громади, не здійснивши державну реєстрацію будинку у встановленому законом порядку, колегія суддів погоджується з тим, що зазначене позбавляє ОСОБА_1 реалізації права на участь у приватизації державного житлового фонду.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) зауважила, що обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами.

Таким чином, у справі встановлено, що Чернігівська міська рада не завершила процедуру передачі об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 у власність територіальної громади; двом різним об`єктам нерухомості, розташованим на різних земельних ділянкам, присвоєно одну адресу; адміністративним судом відмовлено ОСОБА_1 у зобов`язанні Чернігівської міської ради здійснити заходи з узгодження нумерації (адміністративного впорядкування нумерації) об`єкта нерухомого майна через відсутність доказів передачі об`єкта нерухомості (багатоквартирного будинку) за адресою: АДРЕСА_1 у власність громади м. Чернігова.

Відсутність у відповідному державному реєстрі інформації про власника багатоквартирного будинку, в якому мешкає позивач з родиною, та наявність судового рішення, яке є чинним, про неможливість адміністративного впорядкування нумерації будинку через відсутність доказів його передачі до комунальної власності, призвело до неможливості здійснення позивачем права на участь у приватизації державного житлового фонду.

Апеляційний суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту, а висновок суду першої інстанції про передчасність звернення з цим позовом через необхідність адміністративного впорядкування нумерації об`єкту нерухомості, є хибним, оскільки цьому має передувати реєстрація Чернігівською міською радою права власності на будинок. Отже, право позивача на участь у приватизації державного житлового фонду має бути відновлено у цьому провадженні. Суд виходить з того, що орган місцевого самоврядування має можливість, здійснюючи реєстрацію права власності, одночасно здійснити впорядкування нумерації багатоквартирного будинку, в якому мешкає позивач.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що заявлені вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити частково, зобов`язавши відповідача у місячний термін здійснити державну реєстрацію права власності на багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який передано до комунальної власності на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради «Про передачу до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова житлових будинків» від 21 серпня 2016 року № 213, розташований на земельній ділянці площею 0,3 га з кадастровим номером :01:012:0424 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

За таких обставин, апеляційний суд вважає необхідним скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким частково задовольнити заявлені позовні вимоги ОСОБА_5 .

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

При подачі позову ОСОБА_1 сплачено 1 073,60 грн, а при подачі апеляційної скарги 1 228,32 грн судового збору, що підтверджується відповідними квитанціями (т. 1 а.с. 88, 244).

Оскільки апеляційний суд скасовує в цілому рішення суду першої інстанції і задовольняє частково апеляційну скаргу, належить стягнути з Чернігівської міської ради на користь ОСОБА_1 2 301,92 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанції.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про зобов`язання здійснити державну реєстрацію права власності на житловий будинок задовольнити частково.

Зобов`язати Чернігівську міську раду у місячний термін здійснити державну реєстрацію права власності багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який передано до комунальної власності на підставі рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради «Про передачу до комунальної власності територіальної громади м. Чернігова житлових будинків» від 21 серпня 2016 року № 213, розташований на земельній ділянці площею 0,3 га з кадастровим номером :01:012:0424 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Стягнути з Чернігівської міської ради (м. Чернігів, вул. Магістратська, буд. 7, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2 301 (дві тисячі триста одну) грн 92 коп. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 лютого 2024 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко