УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 жовтня 2024 року м.Запоріжжя
Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Воробйов А.В., розглянувши позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування,
Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія» звернулося до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування.
Ухвалою судді від 10.10.2024 року зазначену позовну заяву залишено без руху з підстав невідповідності вимогам ч. 4 ст. 177 ЦПК України, зокрема з підстав того, що позивачем за пред`явлення цього позову не сплачено судовий збір.
Так в ухвалі судді від 10.10.2024 року, зазначено, що відповідно до статті 1 цього Закону судовим збором є збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, сплачується судовий збір розміром 1,5 відсотку ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, розмір судового збору, що підлягає сплаті за поданим позовом, становить 3 028,00 грн.
Позивач, звертаючись до суду із позовною заявою, не врахував, що чинним законодавством, зокрема Законом України «Про судовий збір», не передбачено можливості зарахування раніше сплаченого судового збору при зверненні до іншого суду.
Крім того, з моменту подання позивачем позову до Куйбишевського районного суду Запорізької області змінився і розмір прожиткового мінімуму, внаслідок чого розмір судового збору на даний час становить 3 028,00 грн., у той час як позивачем раніше було сплачено суму розміром 2 270,00 грн., тобто у меншому розмірі.
Відповідно до ч. 5 ст. 492 ЦПК України у випадку, визначеному пунктом 1 частини четвертої цієї статті суд роз`яснює заявнику право звернутися до суду з новим позовом в установленому цим Кодексом порядку. В ухвалі суду про відкриття провадження в новій справі у зв`язку з втратою незакінченого провадження обов`язково має бути зазначено про цю обставину.
Тобто в разі пред`явлення позивачем нового позову, у зв`язку з втратою незакінченого провадження, позивач звертається до суду з новим позовом та ініціює розгляд нової справи, а не продовжує розгляд втраченої.
Оскільки чинним законодавством не передбачено можливості зарахування раніше сплаченого судового збору при зверненні до іншого суду із аналогічним позовом, тому законні підстави для врахування судового збору у цій справі відсутні.
Також суд звертає увагу на те, що позивач не скористався правом звернутись до суду із клопотанням про відстрочення сплати судового збору або звільнення від його сплати в порядку, передбаченому ст. 136 ЦПК України та ст. 8 Закону України «Про судовий збір» за обставин, зазначених вище.
Враховуючи зазначені обставини, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», розміром 3 028,00 грн та ціни позову розмір судового збору до сплати за цими вимогами майнового характеру складає 3 028,00 грн.
Отже, позивачу необхідно було оплатити судовий збір розміром 3 028,00 грн, про що надати суду відповідний підтверджуючий документ.
Позивачу надано строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків заяви.
Згідно довідки про доставку електронного документу, ухвала судді від 10.10.2024 року доставлено до електронного кабінету позивача 14.10.2024 року.
На виконання ухвали судді від 10.10.2024 року - 18.10.2024 року позивачем подано письмову заяву, в якій позивач зазначає, що Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія» звернулось до Куйбишевського районного суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування. Ухвалою Куйбишевського районного суду Запорізької області від 10.01.2022 відкрито провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування та призначено судовий розгляд на 07 лютого 2022 року о 09 годині 00 хвилин. Однак, рішення у даній справі не було ухвалено через введення в Україні військового стану та окупацією смт. Кам`янка (смт Більмак) Запорізької області. На теперішній час смт. Кам`янка (смт. Більмак) Запорізької області є тимчасово окупованою територією.
В силу ст. 9 Закону судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Отже судовий збір було сплачено ПрАТ «Українська страхова компанія» за місцем розгляду справи та повинно було бути зараховано до спеціального фонду Державного бюджету України.
При цьому, чинне законодавство не містить заборони позивачеві при повторному зверненні до суду додати первісний документ про сплату судового збору, якщо належно сплачена ним сума не була повернута.
Виходячи з викладеного, враховуючи, що позов подавався ще в 2022 році до Куйбишевського районного суду Запорізької області, який перебуває на тимчасово окупованій території, і всі справи цього суду передані на розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, приймаючи до уваги, що в ЄДРСР відсутні відомості щодо розгляду даного позову Куйбишевським районним судом Запорізької області, позивач вважає, що не повинен сплачувати (доплачувати) судовий збір двічі за подання повторного позову.
Також, позивач звертає увагу суду, що ним подано саме повторний позов, у звязку з втратою провадження щодо розгляду первинного позову, з підстав, які не залежали від позивача.
Враховуючи, що розмір судового збору, що підлягав сплаті за цим позовом станом на 01.01.2022 становив 2 481,00 грн., проте розмір судового збору, що підлягає сплаті за цим позовом, станом на день звернення до суду становить 3 028,00 грн., таким чином, позивач сплатив різницю судового збору у розмірі 547,00 грн., про що надав суду відповідний документ.
На підставі викладеного просить прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі.
Однак з поданою заявою суд не погоджується з наступних підстав.
Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
При цьому посилання позивача щодо відсутності заборони при повторному зверненні до суду додати первісний документ про сплату судового збору, якщо належно сплачена сума не була повернута не відповідає вимогам Закону України « Про судовий збір », оскільки вказаний Закон зазначених приписів не містить, як і не містить посилань твердження позивача.
Також позивачем не надано доказів про сплату судового збору при зверненні до Куйбишевського районного суду Запорізької області Куйбишевського районного суду Запорізької області з зазначеним позовом
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 р. та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 р. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
В той же час, позивачем виявлені недоліки усунуто не в повному обсязі, а саме надано квитанцію про сплату судового збору у розмірі 547 гривень, зокрема судовий збір за пред`явлення цього позову саме до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя сплачено не в повному обсязі, при цьому слід зазначити, що цивільна справа за підсудністю до суду не надходила, тоді як способом усунення недоліків позовної заяви мало би бути надання суду оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 3028 гривень за пред`явлення цього позову.
Одночасно суд зазначає, що ст. 129 Конституції України гарантовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.
Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.
Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для позивача, оскільки в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню.
Враховуючи положення ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якою передбачено, що суд постановляє ухвалу, якою заява вважається неподаною і повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду.
За таких обставин, відповідно до ст.185 ЦПК України, позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.
Також, суд зазначає, що згідно п.7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260, 271 ЦПК України, суддя, -
Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування, - вважати неподаною та повернути позивачу.
Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.В.Воробйов