ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8381/24 Справа № 185/4200/24 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Панасенко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м.Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Мотуза Олександра Володимировича на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання (а.с. 1-6), в обґрунтування якого посилався на те, що з 18 жовтня 2017 року по 17 вересня 2019 року працював на різних посадах у різних структурних підрозділах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», внаслідок роботи на підприємстві він втратив професійну працездатність, через що 17.09.2019 року позивача було звільнено відповідачем із займаної посади за ч. 2 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 245 000,00 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання - відмовлено (а.с. 79-84).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Мотуз О.В. подав апеляційну скаргу (а.с. 86-90), посилаючись на неповне з`ясування всіх обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» скористалось своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с. 114-116).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати з наступних підстав.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював з 18.10.2017 року по 17.09.2019 року на посаді підземний гірничий майстер дільниці підготовчих робіт у ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «Шахтоуправління Першотравенське».

17.09.2019р. наказом директора ШУ «Першотравенське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» від 16.09.2019 р. №1411-к ОСОБА_1 був звільнений за станом здоров`я за п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Всі вказані вище обставини про роботу позивача та його звільнення підтверджуються його трудовою книжкою.

Згідно трудової книжки позивача, він працював:

- з 02.10.1991 р. по 28.02.1998 р. на Шахті 1-3 «Новогродівська» Селідівського ВП з видобутку вугілля;

- з 01.03.1998 р. по 30.07.1998 р. на ЗАТ «Вуглевидобуток»;

- з 01.08.1998 р. по 10.06.2000 р. на ДВАТ Шахта 1-3 «Новогродівска;

- з 16.10.2000 р. по 05.11.2013 р. на ДХК «Краснолиманська»;

- з 09.12.2013 р. по 25.09.2017 р. на Шахті 1-3 «Новогродівська» ДП «Селідіввугілля»;

- з 18.10.2017 р. по 17.09.2019 р. на ВСП «ШУ Першотравенське».

За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання.

Пунктом 7 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 03 червня 2022р., затвердженого в.о. начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, встановлено наявність у позивача професійних захворювань:

- хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В. ЛН першого-другого ступеня.

- радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7 з помірно вираженими статико динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня): остеоартроз у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФ першого-другощ ступеня).

- хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість третього ступеня (з помірним зниженняй слуху) за класифікацією ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Пономарської.

Пункт 17 вказаного акту встановлює, що професійне захворювання виникло за таких обставин тривала дія підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони підвищених рівнів виробничого шуму, внаслідок недосконалості роботи шахтних механізмів машин.

Згідно п. 18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: Хімічні фактори: Вміст пилу з вмістом Si02, кристалічного від 10,0% до 70,0% в повітрі робочої зони в 32, раз перевищує ГДК (фактичне значення 65,2 мг/мЗ, при допустимому - 2 мг/мЗ) по ГОСТ 12.1.005 88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны».

Фізичні фактори: Еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 4 дБА (фактичні значення 84 дБА, при допустимому - 80 дБА) по ДСН 3.3.6.037-99; ДСП 3.3.1.095-2002.

Важкість праці: зовнішнє фізичне динамічне навантаження за зміну (за участю м`язів j корпусу і ніг) складає 46288 кг/м, при допустимому до 44000 кг/с; переміщення у простор; (переходи, обумовлені технологічним процесом, протягом зміни) становить 8,797 км за зміну, при допустимому до 8 км на зміну.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 04 липня 2022 року серії 12 AAA № 066193 позивачу первинно-повторно визначено ступінь втрати працездатності на рівні 60%, з яким первинно: 30% -радикулопатія, дефартрози, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень, 10% - приглухуватість, повторно 10% по травмі згідно Акту форми Н-1від 1992 року, що згідно змісту позову позивача не є предметом позовних вимог.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 14 червня 2023 року серії 12 ААА №128909 позивачу повторно безстроково визначено ступінь втрати працездатності на рівні 60%, з яким по професійному захворюванню: 30% -радикулопатія, дефартрози, 10% - хронічне обструктивне захворювання легень, 10% - приглухуватість.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 14 червня 2023 року серії 12 ААГ №182900 позивачу повторно безстроково встановлено третю групу інвалідності по професійному захворюванню та протипоказана робота в умовах дії пилу, шуму, важкої фізичної праці, несприятливого мікроклімату, підземно.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Висновки суду першої інстанції стосовно того, що позивач не надав суду первинного висновку МСЕК, яким встановлено стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями або виробничою травмою, колегія суддів вважає помилковими, оскільки в матеріалах справи наявна довідка Медико-соціальної експертної комісії від 04 липня 2022 року серії 12 AAA №066193 позивачу первинно-повторно визначено ступінь втрати працездатності, яка є належним доказом у справі. Неврахування судом вказаної довідки з підстав того, що в ній в тому числі зазначено, повторно 10% по травмі згідно Акту форми Н-1від 1992 року, є безпідставним, оскільки вказане згідно змісту позову позивача не є предметом розгляду. Крім того, суд не був позбавлений можливості визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодування без урахування 10% по травмі згідно Акту форми Н-1від 1992 року.

Таким чином, невзявши до уваги вказану вище довідку, суд дійшов до помилкового висновку щодо недоведення позивачем факту заподіяння моральної шкоди.

Також, суд першої інстанції при визначені розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню міг визначити такий розмір з урахуванням виписку з медичної картки №889 стаціонарного хворого, згідно якої позивач проходив лікування з 03.02.2015 по 09.02.2015 з приводу патологій ПНС та ОРА, що було до виникнення трудових відносин з відповідачем, а не відмовити з цих підстав в повному обсязі, оскільки вказана виписка не спростовує той факт, що позивачу була завдана шкода ушкодженням його здоров`ю, в тому числі під час перебування у трудових відносинах з відповідачем.

Зазначений висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, не відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та не узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, §62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідач повинен відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманим професійним захворюванням та частково втратою працездатності.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегією суддів при визначені розміру компенсації позивачу моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я внаслідок хронічного захворювання, значної втрати професійної працездатності внаслідок праці в шкідливих умовах враховується тяжкість ушкодження здоров`я, пов`язаного з виконанням позивачем трудових обов`язків в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача; період роботи позивача у відповідача з 18.10.2017 р. по 17.09.2019 р. Беручи до уваги довідку МСЕК від 04.07.2022 року серії 12 AAA №066193 згідно якої позивачу первинно-повторно визначено ступінь втрати працездатності 60%. Враховуючи те, що позивачем не заявляються вимоги стосовно Акту форми Н-1від 1992 року згідно якого позивачу 04.07.2022 року повторно було встановлено 10% втрати працездатності. Також враховуючи, те, що довідкою МСЕК від 14.06.2023 року серії 12 ААА №128909 позивачу повторно безстроково визначено ступінь втрати працездатності на рівні 60% та повторно безстроково встановлено третю групу інвалідності по професійному захворюванню. Взявши до уваги виписку з медичної картки №889 стаціонарного хворого, згідно якої позивач проходив лікування з 03.02.2015 по 09.02.2015 з приводу патологій ПНС та ОРА, що було до виникнення трудових відносин з відповідачем. Приймаючи до уваги стан здоров`я позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у повсякденному житті, необхідність реабілітації, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках. А також дотримуючись засад розумності і справедливості, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 30 000,00 грн, яка спричинена втратою здоров`я, отриманням професійного захворювання під час перебування у трудових відносинах з відповідачем.

Щодо відрахування податків та інших обов`язкових платежів з суми стягнутої в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом України Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Як вбачається з матеріалів справи, первинна-повторна довідка МСЕК про встановлення втрати професійної працездатності, яка є предметом розгляду у даній справі, видавались позивачу у 2022 році, тобто вже після набрання чинності новою редакцією підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України.

Тому, стягнута з відповідача на користь позивача сума моральної шкоди повинна бути стягнута з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Мотуза О.В. підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до положень ст.376 ЦПК України.

На підставі ст. 141 ЦПК України з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь держави підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог за розгляд справи у суді першої інстанції та за розгляд справи в апеляційному суді, а всього у сумі 2 664,64 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвоката Мотуза Олександра Володимировича задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2024 року скасувати з ухваленням нового рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання у розмірі 30 000,00 грн з відрахування податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір у розмірі 2 664,64 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна