Справа № 524/5150/24
Провадження №2/524/1989/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2024 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого - судді Предоляк О.С.

при секретарі судового засідання Лапік К.В.,

за участю представників: позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку квартири та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , у якому просить припинити право спільної часткової власності ОСОБА_4 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 та визнати за нею ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку вищевказаної квартири. Стягнути з неї на користь відповідача вартість 1/2 частки вищевказаної квартири в сумі 626 136 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що їй на підставі договору дарування належить 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частка вищевказаної квартири належить відповідачу ОСОБА_4 . Вважає, що спільне володіння та користування квартирою є неможливим, оскільки вони не є членами сім`ї , не ведуть спільного господарства.

Протягом останніх двох років вона одноособово утримує квартиру, сплачує всі комунальні послуги та здійснює поточний ремонт. ОСОБА_5 не несе витрати щодо утримання майна, комунальні послуги не сплачує, квартирою не користується, зареєстрований та фактично проживає за іншою адресою.

Посилаючись на приписи ст. 365 ЦК України, з огляду на те, що ОСОБА_4 спірною квартирою не користується, частка у праві спільної власності є не значною, поділ квартири в натурі між співвласниками технічно неможливий, сплата грошової компенсації не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки він забезпечений іншим житлом, просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 07.06.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

У встановлений в ухвалі строк відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав.

Ухвалою суду від 04.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Пшенишна В.А. позов підтримує, просить задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, що зазначені у позові.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Радзинська Я.Л. у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що частка ОСОБА_4 у праві власності становить 1/2 та не є незначною. Відповідач дійсно зареєстрований та мешкає за іншою адресою, однак це не є підставою для припинення його частки у праві власності. Щодо оплати комунальних послуг співвласник має право звернутись з позовом про відшкодування сплачених комунальних платежів відповідно до частки у праві власності.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1

належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 частки кожному на підставі договору дарування від 19.09.2016 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 19-20).

Згідно висновку № 3/2-23 судового експерта ОСОБА_6 від 20.03.2023 року за результатами проведеної оціночно-будівельної експертизи ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 1 252 272 грн., ринкова вартість 1/2 частки квартири становить 626 136 грн. (а.с. 21-32).

За висновком № 8/2-23 судового експерта ОСОБА_6 від 18.08.2023 року за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи виділити в натурі 1/2 частку однокімнатної квартири АДРЕСА_1 технічно неможливо, оскільки виділити співвласникам ізольовані приміщення з окремими виходами, зі складом приміщень, зазначених в п.п. 5.19,5.20 ДБН В 2.2-15.2019, які можуть бути використані як дві окремі квартири, чи які можливо переобладнати в такі квартири у відповідності з діючими будівельними нормами не представляється можливим (на 1/2 ідеальну частку припадають приміщення загальною площею 24,6 кв.м., при мінімально допустимій площі приміщень однокімнатної квартири згідно ДБН В2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» - 28 кв.м.) (а.с. 33-41).

До матеріалів справи долучені копії квитанцій про внесення на депозитний рахунок суду ринкової вартості 1/2 частки спірної квартири у сумі 626 136 грн., як грошової компенсації (а.с. 54).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті нерухомого майна, ОСОБА_4 , крім 1/2 частки у спірній квартирі, має у власності 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , садовий будинок з господарськими будівлями розташований у садівничому товаристві «Родничок» Кам`янопотоківської сільської ради, АДРЕСА_3 та 1/3 частку квартири АДРЕСА_4 .

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд ухвалює рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому, право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Питання про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що відсутність конструкції ("за наявності одночасно") в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

За загальним правилом, при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що при неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутньої такої згоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункту чи місцевості. Для її визначення за необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може врахувати конкретні обставини справи і за відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншим житлом.

За приписами ч 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку про відсутність визначених у статті 365 ЦК України підстав для припинення права власності ОСОБА_4 на частку у спірному об`єкті нерухомого майна.

Позивачем не надано доказів неможливості спільного володіння та користування спірною квартирою, а також доказів того, що припинення права відповідача на його частку не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника.

Суд враховує підстави набуття права власності, а саме, що сторони набули право спільної часткової власності на спірну квартиру на підставі договору дарування від 19.09.2016 року.

За таких обставин, твердження позивача, що спільне володіння та користування квартирою є неможливим, оскільки вони не є членами сім`ї та не ведуть спільного господарства не заслуговують на увагу.

Розмір частки, що належить ОСОБА_4 у праві власності на спірне нерухоме майно становить 1/2 та не є незначною. Отже, частки співвласників у даному випадку є рівними.

Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження тієї обставини, що відповідачу станом на дату звернення з позовом до суду та на час розгляду справи належить на праві власності інше житло, оскільки наданий позивачем витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за відповідачем права власності на нерухоме майно актуальний станом на 24.08.2023 (а.с. 12).

Та обставина, що ОСОБА_4 не проживає у спірній квартирі, а проживає за іншою адресою, не може бути підставою для припинення його права на частку у праві власності на спірну квартиру.

Є безпідставним посилання позивача на несплату відповідачем комунальних послуг як на підставу для задоволення позову, оскільки належним способом захисту у цьому випадку буде відшкодування останнім відповідної частки оплати за послуги позивачу, якщо той їх фактично поніс, а не припинення права власності на частку у спільному майні.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 за безпідставністю.

Судові витрати зі сплати судового збору необхідно віднести на рахунок держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 12, 15, 16, 81, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку квартири та визнання права власності - відмовити.

Віднести на рахунок держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6261,36 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Олена Предоляк