Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючої судді Семенцової Л.М.,

за участі секретаря Кирийчук А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа виконавчий комітет Житомирської міської ради як орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 15.06.2012 між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб, який рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 11.06.2018 розірвано. Вони мають двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу спору з відповідачем щодо місце проживання дитини не було. Діти залишились проживати разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , а він завжди приймав участь у вихованні дітей та добровільно надає матеріальну допомогу на їхнє утримання.

Вимоги позову мотивовані тим, що нещодавно позивачу стало відомо про намір його колишньої дружини разом з їхнім сином ОСОБА_5 виїхати на постійне місце проживання до Литовської Республіки, де тривалий час проживає її сестра, а малолітню дочку Діану планує залишити на подальше проживання разом зі своєю матір`ю, оскільки дочка вже тривалий час навчається в ліцеї міста Житомира, тому на даний час вона вважає недоцільним переїзд разом з нею до Литовської Республіки на постійне місце проживання. Він зареєстрований та проживає у трикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності його матері.

Тому позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним за вказаною вище адресою.

Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 07.11.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надховив.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з викладених у ньому підстав, пояснивши, що дитина добровільно вирішила проживати з батьком, де й наразі проживає. Батько дитини дійно проходить службу в Збройних Силаї України, але ця обставина не може бути перешкодою у визначенні місця проживання з ним, так як він щодня зранку іде на службу, а увечері повертається додому.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала та пояснила, що шлюб між нею та позивачем розірвано в 2018 році та з 2021 року проживають окремо. Вона збирається виїхати проживати та працювати в Литовську Республіку, оскільки там проживає її сестра, але дочка ОСОБА_6 хоче залишитися в Житомирі, де вона навачається та знаходяться її друзі, проживає її тато, та старша дочка більше часу проживає з батьком у квартирі, в якій також живуть його батьки, а менший син проживає з нею. Вона намагалася переконати дитину поїхати разом із нею в Литву, але дитина відмовляється, оскільки протягом останнього часу вони вже проживали там півроку та дочка там навачалася в школі.

Представник третьої особи в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, підтримавши наданий до суду висновок органу опіки та піклування, в якому вказано про неможливість визначити місце проживання ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, представника третьої особи, малолітню ОСОБА_3 , допитану в судовому засіданні в присутності представника органу опіки та піклування, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що між сторонами було зареєстровано шлюб 15.06.2012, який рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 11.06.2018 в справі № 295/9131/17 розірвано, що підтверджується копією судового рішення. Згідно копій свідоцтв про народження від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 5-7).

Позивач має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 згідно витягу з реєстру територіальної громади від 28.09.2023 (а. с. 8).

Місце проживання відповідача значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 згідно інформації ВОМІРМП УДМС України в Житомирській області від 26.10.2023 (а. с. 18).

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У постанові від 17.10.2018 в справі № 402/428/16-ц Велика Палата Верхового Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року в справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Як зазначив Верховний Суд в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14.02.2019 у справі № 377/128/18, «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Під час визначення місця проживання дитини, важаючи на вікову категорію дитини, необхідно проводити бесіду з останньою, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. Такий висновок міститься в постанові Верховний Суду від 26.01.2023 у справі № 164/812/21.

У висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 20.03.2024 № 421, вказано, що під час обстеження умов проживання та спілкування з матір`ю дитини, її дідом та бабою зі сторони батька з`ясовано, що Діана більшість часу проживає за місцем проживання батька: АДРЕСА_2 , де її вихованням та розвитком займаються баба ОСОБА_7 та дід ОСОБА_8 . Діана часто відвідує маму за її місцем проживання, залишаючись на ночівлю. Відповідно до повідомлення КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Житомирської міської ради законним представником дитини ОСОБА_2 подано декларацію та обрано лікаря, який надає первинну медичну допомогу. Місцем проживання дитини вказано: АДРЕСА_2 . ОСОБА_9 навчається в 4-Д класі ліцею № 5 м. Житомира. Відповідно до характеристики з навчального закладу учениця проживає за цією ж адресою, мати приділяє належну увагу вихованню та навчанню дитини, батько цікавиться успіхами дочки та відвідує батьківські збори. Визначити місце проживання ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_1 за даних обставин не можливо, оскільки він перебуває на службі у лавах Збройних Сил України, відсутній за місцем проживання фактично, не має можливості виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею (а. с. 58-60).

Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , допитана в судовому засіданні в присутності представника органу опіки та піклування Житомирської міської ради Чижевського В.М., висловила своє бажання проживати разом із батьком. Пояснила, що вона майже рік з ним постійно проживає, він про неї добре турбується, все купує, забирає зі школи. Бажання переїжджати в Литву немає, оскільки вона там уже проживала та повертатися туди не хоче, так як «не знає їхньої мови, діти до неї там не дуже добре відносилися, тому хотіла б і надалі проживати в Україні разом з татом».

Виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дитини та враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини разом з батьком, її прихильність до батька, забезпечення сталості її соціальних зв`язків з батьком та в соціумі вцілому, добросовісне виконання батьком батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання, розвитку та навчання, а також відсутність обставин, які можуть негативно впливати на виховання дитини та розвиток, зокрема, перешкод з боку батька у спілкуванні матері з дитиною, суд вважає, що інтересам дитини відповідатиме визначення її місця проживання разом з батьком, у звичному для неї середовищі, тоді як матір дитини має намір виїзду на проживання до Литовської Республіки, а переїзд дитини в іншу країну на проживання сприймається самою дитиною негативно з її нещодавного досвіду проживання там, що з`ясовано під час судового розгляду справи.

При цьому суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування з огляду на те, що він взагалі не містить даних щодо намагання органу опіки та піклування провести опитування дочки сторін та з огляду на відсутність у справі доказів того, що батько не знаходиться за місцем свого проживання фактично у зв`язку з перебуванням на службі в лавах Збройних Сил України.

Окрім того, залишення малолітньої дочки проживати з батьком не можна тлумачити, як наявність у батька переваги перед матір`ю, так як мати дитини в такому випадку не обмежена у своєму праві на спілкування з дочкою.

Враховуючи наведене, суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, та вважає, що на даний час проживання малолітньої дочки з батьком відповідатиме інтересам дитини та матиме позитивний вплив на неї. Водночас суд не знаходить підстав для визначення конкретної адреси проживання дитини з батьком, зважаючи на те, що визначеність у рішенні суду певної адреси може виявляти обмеження в зміні місця проживання, що суперечить вимогам закону щодо свободи осіб у вільному пересуванні та визначенні їхнього місця проживання.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем за вимогу немайнового характеру, що підтверджено документально.

Керуючись ст. 19, 161 СК України, ст. ст. 12, 76-81, 141, 206, 259, 263-268, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1073,60 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Третя особа: виконавчий комітет Житомирської міської ради як орган опіки та піклування Житомирської міської ради (адреса: м. Житомир, майдан ім. С.П. Корольова, 4/2, ).

Суддя Л.М. Семенцова