Справа № 643/3986/21
Провадження № 2/643/200/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Паньшиної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору

1. Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора

2. Харківська міська рада

про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора, Харківська міська рада про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його сестри ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що спадкодавець ОСОБА_3 , є його сестрою, яка проживала за адресою АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_3 спадкодавець ОСОБА_3 померла. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина. У зв`язку з відсутністю у спадкодавця ОСОБА_3 спадкоємців за заповітом, а також у зв`язку з відсутністю спадкоємців за законом першої черги, позивач відповідно до ст. 1262 ЦК України відноситься до спадкоємців за законом другої черги. Після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини позивач відповідно до ч. 1 ст. 1297, ч. 1 ст. 1298 ЦК України звернувся до державного нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. від 09.02.2021 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки згідно матеріалів спадкової справи № 948/2019 заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , заяви про прийняття спадщини подали: двоюрідний онук ОСОБА_2 (документи, що підтверджують родинні відносини не надавалися) та рідний брат ОСОБА_1 , однак спадкоємцями документи, що підтверджують право власності на спадкове майно не надавалися. Вказана квартира належить спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 13.01.1994 року ХМЦПДЖФ реєстровий № 5-94-10598, що підтверджується довідкою № 1094491 від 18.01.2021 року виданою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації ХМР». У зв`язку з цим позивач вимушений звернутись до суду з даною позовною заявою.

Відповідач подав до суду заяву про визнання позовних вимог у зв`язку з тим, що не має можливості довести родинні відносини із померлою ОСОБА_3 . Разом з цим, просив суд проводити розгляд справи за його відсутності.

Представником третьої особи-2 подані письмові пояснення, відповідно до змісту яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що неможливо визнати права власності на квартиру в порядку спадкування за законом, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 за позивачем через те, що не було підтверджено, що майно спадкодавця належало їй на праві приватної власності. Не було надано доказів, що спірне майно належало спадкодавцеві та було зареєстроване у встановленому законом порядку, не було надано витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не надано доказів, що дана квартира не була відчужена іншим особам. Копія свідоцтва про право власності не підтверджує права власності на майно у спадкодавця. Також відсутнє свідоцтво про смерть чи витяг з актів цивільного стану щодо реєстрації смерті. Разом з цим, матеріали справи не містять доказів прийняття спадщини позивачем у встановлений законом шестимісячний строк. Отже позивач вважається таким, що не прийняв спадщину.

18.10.2024 року представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи без його участі.

У судове засідання 18.10.2024 року сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Статтею 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.

Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК).

При цьому, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, позивач та відповідач належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до свідоцтва про право власності на жило від 13.01.1994 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, квартира за адресою АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .

Згідно з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, до складу якого увійшла квартира АДРЕСА_1 , набута у власність на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.01.1994 року.

Позивач є громадянином Російської Федерації та звернувся до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3

09.02.2021 року державний нотаріус Четвертої Харківської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. відмовила позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , оскільки згідно матеріалів спадкової справи № 948/2019 заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , заяви про прийняття спадщини подали: двоюрідний онук ОСОБА_2 (документи, що підтверджують родинні відносини не надавалися) та рідний брат ОСОБА_1 , однак спадкоємцями документи, що підтверджують право власності на спадкове майно не надавалися.

Оцінюючи наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ст. 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК).

Частинами першої та другої статті 1258 ЦК встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1262 ЦК у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК).

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач є спадкоємцем другої черги за законом відповідно ст. 1261 ЦК.

При цьому, відповідачем за цим позовом позивач вказує ОСОБА_2 .

Суд зазначає, що відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 51 ЦПК суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Враховуючи, що спосіб захисту порушеного права обирає позивач, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання, в якому позивач повинен обґрунтувати необхідність такої заміни, а саме чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним, а суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких зазначив позивач.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду № 185/10105/15-ц (провадження № 61-5707св-18) від 25.04.2018р.

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 зазначено, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням потрібного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулися позивач та ОСОБА_2 .

Водночас, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 взагалі є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 (двоюрідним онуком), як і не містять доказів прийняття ним спадщини. Ба більше, у поданій до суду заяві ОСОБА_2 зазначив, що позов визнає оскільки не має можливості довести родинні зв`язки зі спадкодавцем, оскаржувати рішення суду не буде.

За таких обставин, згідно з матеріалів спадкової справи спадщина після смерті ОСОБА_3 . окрім позивача ніким прийнята не була, а відтак належним відповідачем у цій справі є Харківська міська рада.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

З огляду на не заявлення позовних вимог до територіальної громади в особі відповідного органу місцевого самоврядування, який є належним відповідачем в указаній справі, суд позбавлений можливості вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішення питання про їх задоволення, оскільки без залучення належного відповідача позовні вимоги не можуть бути вирішені.

Ураховуючи встановлені судом фактичні обставини у справі на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку із пред`явленням його до неналежного відповідача.

При цьому, права позивача на доступ до суду не порушено, так як він має право звернутися до суду до належного відповідача територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 141 ЦПК витрати по сплаті у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 264, 265 ЦПК суд

ВИРІШИВ:

1.У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

2. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин АДРЕСА_3 ); ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_4 ).

4. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; АДРЕСА_5 ).

5. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору 1: Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора(, м. Харків, вул. Біблика, буд. 57).

6. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору 2: Харківська міська рада (, м. Харків, м-н Конституції, буд. 7).

Повне рішення складено 28.10.2024 року.

Суддя Н.В. Новіченко