МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа №521/9320/24
Пр. №2-о/521/390/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Сегеди О.М.,

при секретарі Замниборщ А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Одеська міська рада,

встановив:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , після смерті його відкрилась спадщина у вигляді 1/6 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві власності на підставі договору дарування від 16 серпня 1974 року.

27 серпня 1974 року право власності ОСОБА_2 на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , було зареєстровано в ОМБТІ в книзі 359, стор. 120, кн. 7.

Спадкоємцем першої черги за законом є вона, ОСОБА_1 , дружина померлого, яка прийняла спадщину, шляхом звернення в установлений законом строк до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегенюк С.Б. з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа №7/2024 щодо майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23 квітня 2024 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегенюк С.Б., їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки прізвище власника 1/6 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 «Чічев» не збігається з прізвищем спадкодавця, зазначеним у свідоцтві про смерть ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим рекомендувала звернутися до суду з метою встановлення факту належності документу, який засвідчує право власності на вищезазначене майно спадкодавцеві ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначила, що у зв`язку з тим, що прізвище її чоловіка, зазначене в договорі дарування від 16 серпня 1974 року «Чічев» не співпадає з прізвищем « ОСОБА_3 », яке зазначене в паспорті громадянина України, на підставі якого було видано свідоцтво про смерть, необхідно встановити факт належності ОСОБА_2 , правовстановлюючого документу, а саме договору дарування від 16 серпня 1974 року.

Встановлення вказаного факту їй необхідно для оформлення спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме права власності на спадкове майно.

Оскільки ОСОБА_2 , помер, а Третя Одеська державна нотаріальна контора, державний нотаріус якої засвідчував договір дарування, ліквідована, тому на даний час неможливо внести зміни до Договору дарування від 16 серпня 1974 року щодо виправлення прізвища обдарованого.

Посилаючись на порушення її прав, як спадкоємиці, заявниця просила суд встановити факт того, що договір дарування, посвідчений 16 серпня 1974 року державним нотаріусомТретьої одеської державної нотаріальної контори за реєстром №2-10647, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , за умовами якого ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_2 прийняв в дар 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , житловою площею 121,43 кв.м. належить - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 12 червня 2024 року було відкрито провадження у справі, призначено судове засідання (а.с. 23).

Ухвалою суду від 28 серпня 2024 року задоволено клопотання третьої особи про витребування доказів (а.с. 51).

Заявниця та її представник, діюча на підставі ордеру від 06 червня 2024 року, в судове засідання не з`явились, надали заяву про підтримання заяви про встановлення факту та просили суд розглянути справу за їх відсутності (а.с. 18, 19, 102).

Представник Одеської міської ради, діючий за довіреністю від 26 грудня 2023 року в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом відповідно до ст. 128 ЦПК України (а.с. 91, 98, 99).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Встановлено, що між заявницію та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований 28 липня 2022 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 14).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді 1/6 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві власності на підставі договору дарування від 16 серпня 1974 року (а.с. 11-12).

27 серпня 1974 року право власності ОСОБА_2 на 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , було зареєстровано в ОМБТІ в книзі 359, стор.120, кн. 7 (а.с. 12 звор.).

Спадкоємцем першої черги за законом є ОСОБА_1 , дружина померлого, яка прийняла спадщину, шляхом звернення в установлений законом строк до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегенюк С.Б. з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа №7/2024 щодо майна ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 60-88).

Встановлено, що 23 квітня 2024 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сегенюк С.Б., заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки прізвище власника 1/6 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 «Чічев» не збігається з прізвищем спадкодавця, зазначеним у свідоцтві про смерть ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим рекомендувала звернутися до суду з метою встановлення факту належності документу, який засвідчує право власності на вищезазначене майно спадкодавцеві ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 88).

Отже, у зв`язку з тим, що прізвище чоловіка заявниці, зазначене в договорі дарування від 16 серпня 1974 року «Чічев» не співпадає з прізвищем « ОСОБА_3 », яке зазначене в паспорті громадянина України, на підставі якого було видано свідоцтво про смерть, заявниці необхідно встановити факт належності померлому ОСОБА_2 , правовстановлюючого документу, а саме договору дарування від 16 серпня 1974 року.

Встановлення вказаного факту необхідно заявниці для оформлення спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме права власності на спадкове майно.

Встановлено, що в свідоцтві про народження російською мовою зазначено, що « ОСОБА_5 » народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , у графі «батьки» російською мовою записані батько « ОСОБА_6 », мати « ОСОБА_7 » (а.с. 6).

В дипломі серії НОМЕР_1 від 28 лютого 1967 року прізвище записано російською мовою « ОСОБА_5 », українською мовою « ОСОБА_2 » (а.с. 7).

У військовому квітку прізвище зазначено російською мовою « ОСОБА_5 », ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

Встановлено, що в трудовій книжці прізвище зазначено російською мовою « ОСОБА_5 », 1947 року народження (а.с. 9).

В паспорті громадянина України прізвище зазначено українською « ОСОБА_2 », російською мовою « ОСОБА_5 » (а.с. 13).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що у договорі дарування від 16 серпня 1974 року прізвище власника 1/6 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , яке зазначено російською «Чічев» не збігається із записом його прізвища українською в паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 « ОСОБА_3 », на підставі якого було видано свідоцтво про смерть на ім`я « ОСОБА_3 », але збігається із записом його прізвища російською в паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 « ОСОБА_8 ».

Отже, судом достовірно встановлено, що договір дарування від 16 серпня 1974 року 1/6 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_2 , 1947 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до п. 1 ст. 293 ЦПК України, суд вправі встановити факт належності договору дарування, посвідчений 16 серпня 1974 року державним нотаріусомТретьої одеської державної нотаріальної контори за реєстром №2-10647, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , за умовами якого ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_2 прийняв в дар 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , житловою площею 121,43 кв.м. - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір по справі складає 605,60 грн., які повністю сплачено заявницею при зверненні до суду (а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 293, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Одеська міська рада- задовольнити.

Встановити факт належності договору дарування, посвідченого 16 серпня 1974 року державним нотаріусомТретьої одеської державної нотаріальної контори за реєстром №2-10647, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , за умовами якого ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_2 прийняв в дар 1/6 частину житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , житловою площею 121,43 кв.м. - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 28 жовтня 2024 року.

Суддя: О.М. Сегеда