Провадження №: 2/336/94/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

В С Т А Н О В И В:

10 вересня 2020 року акціонерне товариство «ТАСкомбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором.

В позові зазначило, що відповідно до договору кредиту № 101/2290655-СК від 25.02.2016 року, укладеного між сторонами, відповідач отримав кредит шляхом відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки з встановленням кредитного ліміту з максимальною сумою в 100 000 грн. з процентною ставкою за встановленим кредитним лімітом в розмірі 55 % річних, з платою за обслуговування кредитного залишку в розмірі 1% від суми основної заборгованості зі сплатою штрафу за прострочення обов`язкового мінімального платежу в сумі 100 грн. за кожен і/факт прострочення платежу.зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,01 % річних, а також комісії у розмірі 2 % від суми кредиту за кожний місяць користування кредитом з кінцевим строком погашення заборгованості до 4 березня 2013 року.

Оскільки відповідач виконував свої зобов`язання неналежним чином, станом на 15 січня 2020 року у нього виникла заборгованість за договором в сумі 60211 грн. 52 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 20327 грн. 51 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 32244 грн. 18 коп., заборгованості по комісії в сумі 6539 грн. 83 коп., штрафу в сумі 1100 грн.

Позивач просить про стягнення з відповідача вказаної заборгованості, а також судового збору в розмірі 2102 грн.

Ухвалою судді від 12.01.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заходи забезпечення позову, доказів в справі не застосовувались.

Ухвалою суду від 16.04.2021 акціонерне товариство «Таскомбанк» замінено правонаступником товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

На підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 08.06.2020 року, яка скасована постановою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Запорізького апеляційного суду від 09.11.2022 року, позов залишений без розгляду.

На підставі ухвали суду від 16.02.2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» замінено правонаступником товариством з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс».

Представник позивача у судове засідання, про дату, час та місце проведення якого повідомлений у встановленому законом порядку, не з`явився, надавши письмове звернення, яке містить прохання про задоволення позову та вирішення справи у його відсутність.

Аналогічну заяву в частині вимог про вирішення справи без її участі, яка містить прохання про відмову у задоволенні позову у зв`язку з застосуванням давності звернення до суду, надала представник відповідача.

Вказані обставини у відповідності до ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили вирішення справи у відсутність її учасників.

З письмового звернення представника відповідача випливає, що підписана її довірителем заява-договір № 101/2290655-СК містить лише інформацію про те, що строк дії кредитного ліміту становить 365 днів з моменту повідомлення банком про факт встановлення кредитного ліміту. Будь-яких інших умов щодо суми, розміру, порядку нарахування та сплати відсотків за користування коштами, неустойки означена заява не включає. Позивач не надав належних та допустимих доказів надання кредиту, як і фактичних даних про суму кредитних коштів, отриманих відповідачем. Розрахунок, що міститься в додатку № 1 простирається з 1 серпня 2015 року по 25 серпня 2016 року та не охоплює строк дії кредитного договору, тобто вочевидь є неналежним до правовідносин сторін, які виникли з підписанням заяви-договору 25 лютого 2016 року. Лише підписані сторонами документи можуть бути частинами єдиного письмового договору, тому проценти за користування кредитом, пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань стягненню не підлягають, оскільки згадуються лише у непідписаних споживачем документах. Окрім того, що вимоги не є доведеними, тому задоволенню не підлягають, на думку представника, спливла давність звернення до суду за захистом права, перебіг якої починається за спливом 365 днів, протягом яких діяв договір, і яка простирається до 25 лютого 2020 року. Звернувшись до суду з цим позовом у вересні 2020 року, позивач пропустив означений строк, не посилаючись на поважність причин цього пропуск. Між тим пропуск давності звернення до суду є підставою для відмови в задоволенні позову.

У зв`язку з викладеним представник відповідача просить про відмову в задоволенні позовних вимог (а. с. 73-77, 89-90).

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що відповідно до договору кредиту № 101/2290655-СК від 25.02.2016 року, укладеного між сторонами, відповідач отримав кредит шляхом відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів та оформлення платіжної картки з встановленням кредитного ліміту з максимальною сумою в 100 000 грн. з процентною ставкою за встановленим кредитним лімітом в розмірі 55 % річних, з платою за обслуговування кредитного залишку в розмірі 1% від суми основної заборгованості зі сплатою штрафу за прострочення обов`язкового мінімального платежу в сумі 100 грн. за кожен факт прострочення платежу.

Станом на 15 січня 2020 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість за договором в сумі 60211 грн. 52 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 20327 грн. 51 коп., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 32244 грн. 18 коп., заборгованості по комісії в сумі 6539 грн. 83 коп., штрафу в сумі 1100 грн.

В силу ст. ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, яка внормовує загальні умови виконання зобов`язання, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зобов`язання, що витікають з окремих видів правочинів внормовані Підрозділом І Розділу Ш ЦК України.

Особливості зобов`язань, встановлених договором кредитування регламентовані параграфом 2 глави 71 Підрозділу І Розділу Ш ЦК України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Надані суду письмові докази, зокрема: кредитний договір (а. с. 8-10), розрахунок заборгованості (а. с. 20-21), анкета-заява на отримання кредиту, витяг з публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладання договору про комплексне банківське обслуговування (а. с 11-19) вказують на характер правовідносин сторін.

Обов`язковість виконання зобов`язання належним чином відповідно до умов договору встановлено статтею 526 ЦК України .

Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, як випливає із змісту статті 525 ЦК України.

За вказаних обставин суд доходить висновку про необхідність виконання стороною прийнятого на себе зобов`язання в договорі, який існує, є правомірним і не визнаний судом недійсним повністю або в певній частці.

Із змісту ст. 611 ЦК України випливає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Стягнення такого виду забезпечення зобов`язання, як неустойка, передбачено законом та умовами договору.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, як випливає із змісту ст. 514 ЦК України.

Наведене означає відсутність права у нового кредитора нараховувати інші складові зобов`язання або збільшувати обсяг зобов`язання після укладення договору відступлення права вимог (договір факторингу між акціонерним товариством «Таскомбанк» і товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»), тобто після 8 лютого 2021 року.

Про стягнення суми саме в обсязі прийнятого від попереднього кредитора зобов`язання і просить позивач.

Таким чином, надані позивачем письмові фактичні дані підтверджують обґрунтованість позову.

Між тим суд не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь позивача, виходячи з таких міркувань.

У відповідності до ст. 256, 257, 261 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, яка обчислюється трьома роками від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Наслідки спливу позовної давності встановлені статтею 267 ЦК України, згідно з якою сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не знайде передумов для визнання поважними причин пропущення позовної давності.

В силу ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк, а згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено судом, відповідно до умов кредитного договору сторони цього правочину домовилися про прийняття кредитодавцем від позичальника щомісячних чергових платежів, які утворюють загальне зобов`язання.

Відповідно до пункту 3.1. цього договору позичальник зобов`язаний повертати отриманий кредит, сплачувати проценти за користування ним, комісії за управління кредитом, супутні послугу та інші фінансові зобов`язання у сумах та строки, визначені розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та графіком платежів по кредиту та з урахуванням п. п. 7.2-7.5.

Строк дії вказаного договору простирається до 25 лютого 2017 року (п. 2.1. договору) (а. с. 8).

Останній платіж за кредитним договором позичальник внесла 22 лютого 2017 року (а. с. 20).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності відповідно до частини п`ятої ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Таким чином, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення грошових коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Виходячи з викладеного, початок давності для стягнення цих платежів слід обчислювати з моменту (наступного за днем чергового платежу дня) невиконання позичальником кожного з цих зобов`язань.

Аналіз наведених положень закону у співставленні з правилами цивільного законодавства про позовну давність дозволяють дійти висновку про право кредитора до закінчення строку виконання останнього зобов`язання заявити вимогу про одночасне стягнення заборгованості з урахуванням давності пред`явлення вимоги за кожним з платежів.

Якщо виходити з дати звернення позивача до суду з цим позовом, вимоги за ним (позовом) не можуть простиратися на період раніше ніж 10 вересня 2017 року (дата звернення до суду 10 вересня 2020 року 3 роки давності).

Проте новий кредитор звернувся до суду із зазначеним позовом лише 10 вересня 2020 року, тоді як перебіг давності пред`явлення вимог про стягнення несплаченої суми кредиту з урахуванням давності висування вимоги про несплату чергових платежів для нього розпочався з 23 лютого 2017 року, тобто з наступного за останнім днем виконання зобов`язання днем, та сплив 23 лютого 2020 року.

В силу ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не знайде підстав для визнання поважними причини пропущення позовної давності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 по справі № 826/13768/16 (11-609апп18) визначено, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції) і чиї рішення в силу ч. 10 ЦПК України є джерелом права, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

В силу ст. 263 ЦПК України суд враховує вказані висновки при розв`язанні подібних правовідносин.

У зв`язку з викладеним, виходячи з принципів диспозитивності і змагальності цивільного судочинства, суд вважає, що позивач не довів ґрунтовності стягнення належних за договором коштів в сумі, що утворює ціну позову, про причини пропуску давності звернення до суду, яка не переривалася і не зупинялася, суду не повідомив, що не дає підстав для ухвалення рішення на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 256, 261, 267, 530, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», , 02121, м. Київ, Харківське шосе, 201/203, літера 2А, офіс 602, до ОСОБА_1 , яка зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення суду складено 26 вересня 2024 року.

Суддя О.В. Щаслива