ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/713/24 Справа № 932/7258/22 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Никифоряка Л.П., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Курочкін Олександр Олександрович, на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2023 року в цивільній справі номер 932/7258/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних та інфляційних витрат,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2015 року (справа №200/13954/15), з ОСОБА_2 на її користь стягнуто борг та судові витрати у розмірі 30541,14 грн. Вищезазначене судове рішення не виконується відповідачем, тому позивачка вважала за необхідне ставити вимогу про стягнення штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, що нараховані за період з: 28.01.2016 року по 28.11.2019 року.

Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь 13706,62 грн - інфляційних збитків та 3514,51 грн 3% річних, а також судові витрати.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних витрат задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у сумі 20,08 грн.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

Із вказаним рішенням в частині відмови у стягненні 3% річних та інфляційних втрат в певній сумі не погодилась позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Курочкін Олександр Олександрович, подала апеляційну скаргу, просила скасувати рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2023 року у справі №932/7258/22 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 2417,35 грн, та інфляційних втрат у розмірі 7683,63 грн за період 02.04.2017 року по 28.11.2019 року, та у цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

При ухваленні судом судового рішення суд не врахував, що, починаючи з 02.04.2020 року з запровадженням карантину через COVID строки позовної давності зупинені, а з повномасштабного вторгнення, з моменту введення в Україні воєнного стану зупинення строків позовної давності було продовжено. Таким чином, суд міг застосувати строки позовної давності до вимог у період з 02.04.2017 року по 28.11.2019 року.

Беручи до уваги той факт, що у суду були відсутні правові підстави для застосування строків позовної давності за період з 02.04.2017 року по 28.11.2019 року, то суд повинен був задовольнити вимоги в наступному розмірі:

інфляційне збільшення = 30541.14 ? 1.251583 - 30541.14 = 7683,63 грн;

штрафні санкції = (сума заборгованості) х 3% х (кількість днів прострочення): (кількість днів у році) = 30541.14 3% 971 : 365 = 2437,43 грн.

02.10.2023 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Трая» було підписано договір про надання правової допомоги, предметом якого було підготовка апеляційної скарги на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03.08.2023 року у справі №932/7258/22 і визначено ціну договору у розмірі 1500,00 гривень

Від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає, що рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2023 року є законним і обґрунтованим.

В апеляційній скарзі не зазначено жодних дійсних обставин, доказів, відповідних правових підстав про те, що рішення суду першої інстанції прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, як безпідставно зазначає позивач в апеляційній скарзі.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у стягненні 3% річних та інфляційних втрат за період з 28.01.2016 року по 28.11.2019 року, апеляційний суд переглядає судове рішення саме в цій частині.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 17.07.2017 року постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Гросової К.О. відкрито виконавче провадження (ВП №54275515) з виконання виконавчого листа №200/13954/15, виданого 30.06.2017 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення 30541,14 грн, де боржником є ОСОБА_2 , а стягувачем ОСОБА_1 (а.с. 10-11).

23.06.2018 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Горбачовою О.О. у межах виконавчого провадження №54275515 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, виконавчий документ (виконавчий лист №200/13954/15) повернуто стягувачу ОСОБА_1 з підстав визначених п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 12).

28.11.2019 року старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Хорошун К.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №200/13954/15, виданого 30.06.2017 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, у зв`язку з виконанням боржником ( ОСОБА_2 ) вимог виконавчого документу в повному обсязі (а.с. 13-13зв).

03.08.2023 року від відповідача ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв адвокат Соловей В.А. надійшла заява про застосування строків позовної давності (а.с. 42-43).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 28.01.2016 року до 20.11.2019 року, суд першої інстанції виходив зі спливу строків позовної давності.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі №6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, провадження №14-16цс18.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові ВП/ВС від 16.05.2018 року прийнятій за результатами розгляду справи №686/21962/15-ц, на підставі судового рішення про стягнення суми виникає грошове зобов`язання, не виконання якого зумовлює застосування положень частини 2 статті 625 ЦК України.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України, зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Згідно з висновком у рішенні Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Судом встановлено, що 17.07.2017 року постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Гросової К.О. відкрито виконавче провадження (ВП №54275515) з виконання виконавчого листа №200/13954/15, виданого 30.06.2017 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення 30541,14 грн, де боржником є ОСОБА_2 , а стягувачем ОСОБА_1

28.11.2019 року старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області Хорошун К.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №200/13954/15 виданого 30.06.2017 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська, у зв`язку з виконанням боржником ( ОСОБА_2 ) вимог виконавчого документу в повному обсязі.

Отже 28.11.2019 року - дата закінчення виконавчого провадження є також і датою, коли зобов`язання відповідача припинилось.

З позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 21.11.2022 року, що вбачається з відмітки поштового відділення на конверті, в якому було подано позовну заяву (а.с. 15).

Таким чином, строк позовної давності обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову, та становить проміжок часу з 21.11.2019 року (три роки до подання позову) по 28.11.2019 року (дата припинення зобов`язання).

Таким чином, враховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши всі обставини справи, дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 28.01.2016 року до 20.11.2019 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про продовження строків позовної давності у зв`язку з впровадженням карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Матеріали справи не містять заяви ОСОБА_1 про поновлення строків позовної давності щодо позову з наведенням причин їх пропуску, тому вказаний довід апеляційної скарги апеляційний суд вважає необґрунтованим.

Інших доводів в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не заявлено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без

задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Курочкін Олександр Олександрович, залишити без задоволення, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: