Справа № 931/969/23
Провадження № 2/931/116/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Кідиби Т.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Гупалик А.С.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

23 листопада 2023 року до суду надійшов позов ТзОВ «Коллект центр» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20 вересня 2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТзОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-19-F, відповідно умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (первісний кредитор) відступило ТзОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року відступило ТзОВ «Коллект центр» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 .

Таким чином, ТОВ «Коллект центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

22.08.2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено договір № 010/1167/82/0322661, відповідно до якого банк відкрив позичальнику картковий рахунок, з кредитним лімітом в розмірі 2600 грн до 22.08.2020 року, зі сплатою 45% процентів за користуванням кредитом.

Внаслідок невиконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 28.09.2023 року виникла заборгованість у розмірі 47479,92 грн, з них: 19449,16 грн - заборгованість за тілом кредиту, 28030,76 грн - заборгованість за відсотками. Зазначену суму заборгованості позивач просить стягнути на свою користь з відповідача разом із судовим збором - 2684 грн та витратами на правничу допомогу, які становлять 13000 грн.

22 січня 2024 року судом було ухвалено заочне рішення про задоволення позову повністю.

06.03.2024 року за заявою представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Лизуна А.С. ухвалою суду було скасовано заочне рішення Локачинського районного суду Волинської області від 22 січня 2024 року у цивільній справі № 931/969/23. Справу призначено до розгляду в загальному порядку в порядку спрощеного позовного провадження.

10.06.2024 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Лизуна А.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, представник відповідача зазначає, що оскільки відповідно до договору № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року, укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 , встановлено кредитній ліміт в сумі 2600 гривень, а заборгованість відповідача за тілом кредиту, за твердженням позивача, становить 19449,16 гривень, тому якщо банк видав ОСОБА_3 кошти понад суму, яка встановлена кредитним договором, то порядок її надання, використання, нарахування відсотків за користування грошима та повернення коштів банку не можуть регулюватись положеннями даного договору. Тобто надання будь яких сум понад вказану суперечить вимогам Закону України "Про захист прав споживачів" та договору та не підлягає до стягнення із споживача - ОСОБА_3 .

В матеріалах справи наявний розрахунок ТОВ "Вердикт капітал" станом на 10.01.2023 року, який не є стороною в даній цивільній справі, не здійснювало позик ОСОБА_3 та не може видати документ чи інший доказ, що посвідчує факт отримання або не отримання останнім коштів у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_3 отримав від ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кошти в сумі 19449,16 гривень, дати отримання цих коштів, а також докази неповернення кредиту.

Основним документом, який посвідчує факт отримання коштів ОСОБА_3 , а також сум та дат отримання коштів є банківські виписки або накази банку про перерахування коштів ОСОБА_3 .

Однак, такі документи позивачем не надані та відсутні у справі.

На виконання ухвали Локачинського районного суду ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав суду рух коштів з 26.09.2016 року по даний час, тобто по 21.05.2024 року.

Однак цей документ не може бути доказом у даній справі, оскільки відповідно до ст. 79 ЦПК України є недостовірним, позаяк у ньому умисно не вказано частину коштів, в сумі 6910 гривень, які ОСОБА_3 сплатив ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» для погашення кредиту.

Так, згідно з рухом коштів ОСОБА_3 у вищевказаний період часу сплатив банку кошти в сумі 16064, 23 гривень.

Однак, позивач та банк умисно не вказали наступні платежі ОСОБА_3 , якими повертався кредит, а саме: 15.07.2019 року на суму 1300 грн, 02.08.2019 року на суму 860 грн, 10.08.2019 року на суму 860 грн, 03.10.2019 року на суму 2400 грн, 23.11.2019 року на суму 220 грн, 27.12.2019 року на суму 650 грн, 22.01.2020 року на суму 620 грн, а всього на суму 6910 грн.

Позивач не надав документи, що підтверджують факт видачі кредиту, а отже у задоволенні його позовних вимог необхідно відмовити.

Щодо заборгованості за відсотками на момент відступлення права вимоги в сумі 28030,76 грн, зазначає, що відступлення права вимоги за кредитом ОСОБА_3 відбулось 10.01.2023 року. Строк кредитування, відповідно до договору № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 , становить до 22.08.2020 року, тому будь яке нарахування відсотків у період часу з 22.08.2020 року не відповідає вимогам законодавства та судовій практиці.

Відповідно до п. 13 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача про передачу третій стороні своїх прав за договором про надання споживчого кредиту.

Однак, вказаних вимог закону ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не виконав та не повідомив споживача про передачу своїх прав ТОВ "Вердикт капітал". У свою чергу, ні ТОВ "Вердикт капітал", ні ТОВ "Коллект центр" не повідомили споживача - ОСОБА_3 про переуступку права вимоги третій особі.

Також вказує, що позов не підлягає до задоволення, оскільки на момент звернення до суду ТОВ "Коллект центр" минули строки позовної давності для звернення до суду.

Тобто, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» чи його правонаступники мали право звернутись з позовом до ОСОБА_3 до трьох років, після того як останній не повернув першу суму, яку отримав від банку.

Просить відмовити в задоволенні позову повністю. Стягнути з TOB "Коллект центр" судовий збір в сумі 2684 грн за подачу позовної заяви, судовий збір в сумі 650 гривень за подачу ОСОБА_3 заяви про скасування заочного рішення та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 16000 гривень.

Розглянути в нарадчій кімнаті заяву ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності та клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

14.06.2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає наступне.

Відповідно до умов договору за №010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року максимальний ліміт кредиту складає 200000,00 гривень. В межах максимального розміру кредиту встановлюється поточний ліміт Кредиту.

Розмір поточного ліміту кредиту на дату укладення договору складає 2600,00 грн, в подальшому встановлюється та визначається відповідно до ст. 1 Договору.

Поточний ліміт встановлюється банком в перший день кожного періоду. Розмір поточного ліміту не може перевищувати більше ніж на тисячу відсотків та бути меншим ніж на сто відсотків розміру поточного ліміту в попередньому періоді.

В будь який період розмір поточного ліміту не може перевищувати розмір максимального ліміту.

Таким чином, сторони договору погодили можливість збільшення розміру поточного кредиту в межах максимального ліміту кредиту, що становить 200 000,00 грн. Зокрема, таке збільшення можливе у разі списання коштів з поточного рахунку Відповідача та збільшення розміру поточного кредиту за рахунок такої заборгованості без видачі кредитних коштів.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором №010/1167/82/0322661 вбачається, що станом на 13.11.2019 року заборгованість відповідача складала 19808,83 грн, з них: 19449,16 грн - заборгованість за кредитом, 359,67 грн - заборгованість за процентами.

У разі відступлення прав вимоги за договором, новий кредитор набуває усі права та обов`язки Банку за договором, що стосується умов кредитування в повному обсязі, у тому числі право щодо повернення кредиту, процентів за користування ним, неустойок.

20.09.2019 року між банком та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №114/2-19 F і відповідно до п. 2.4 цього договору права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі.

У подальшому, ТОВ «Вердикт Капітал» було нараховано відсотки за період з 13.01.2019 по 09.01.2023 року.

Станом на 10.01.2023 року заборгованість становить 47479,92 грн., з них - 19449,16 грн заборгованість за кредитом, 359,67 грн заборгованість за процентами на дату відступлення, 27 671,09 грн. нараховані відсотки.

На підтвердження укладення кредитного договору надано виписки за кредитним договором №010/1167/82/0322661 за період з 05.09.2016 року по 19.02.2022 року, що є підтвердженням факту отримання відповідачем у кредит коштів.

На спростування наданого позивачем розрахунку відповідач надав платіжні інструкції з ймовірною сплатою за кредитом.

В даних платіжних інструкціях зазначено рахунок отримувача: 42 та НОМЕР_1 .

Разом з тим, відповідно до п. 1.7 кредитного договору відкритий на умовах договору банківського обслуговування поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів - №7/.

Крім того, призначення платежу не містить номеру та дати кредитного договору.

Отже, за наданими відповідачем платіжними інструкціями оплата здійснювалась на інший, ніж передбачено кредитним договором, рахунок.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору на дату укладення договору строк користування кредитом становив 48 місяців, що починався 22 серпня 2016 року та закінчувався 22 серпня 2020 року.

Відповідно до п. 1.13 кредитного договору клієнт має право отримувати кредит протягом встановленого п. 1.4 договору строку користування кредитом.

Без укладання додаткових угод до договору, банк має право продовжити строк користування кредитом на той самий строк за умови, що на останній робочий день строку користування кредитом Банк не отримав листа Клієнта про відмову від продовження строку користування кредитом.

Використання Клієнтом за рахунок кредиту будь якої суми коштів після продовження строку користування кредитом розглядається сторонами як згода Клієнта на продовження строку користування кредитом.

Відповідно до п. 9.10 кредитного договору до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням договору застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років.

Таким чином, сторони кредитного договору погодили, що у разі наявності заборгованості за кредитом, строк кредитного договору може бути продовжений кредитором без укладання додаткових угод.

Крім того, зазначає, що витрати на правову допомогу, заявлені відповідачем є безпідставними, не підтверджені жодним доказом, а їх розмір є завищеним та необґрунтованим. У зв`язку з чим, просить відмовити відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення вказаних витрат або суттєво зменшити їх розмір.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю із підстав, зазначених у позовній заяві, відповіді на відзив та з урахуванням доказів, наявних в матеріалах справи.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову із підстав, зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані нормами Цивільного кодексу України та умовами укладеного між сторонами договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що 22.08.2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/1167/82/0322661, відповідно до якого банк відкрив позичальнику картковий рахунок, з поточним лімітом кредиту на дату укладення договору в розмірі 2600 грн до 22.08.2020 року, зі сплатою 45% річних процентів за користуванням кредитом (а.с. 5-7, 186-188 том 1). Договір укладений в письмовій формі та підписаний сторонами.

Відповідно до п.1.1 договору з дати початку кредитування клієнт має право отримати, а банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) грошових коштів на КР надати клієнту в межах поточного ліміту грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Пунктом 1.2 договору визначено максимальний ліміт кредиту в розмірі 200 000,00 грн. В межах максимального ліміту встановлюється поточний ліміт кредиту.

Згідно з п. 1.11 договору поточний ліміт встановлюється банком в перший день кожного періоду. Розмір поточного ліміту не може перевищувати більше ніж на тисячу відсотків та бути меншим ніж на сто відсотків розміру поточного ліміту в попередньому періоді.

Відповідно до п. 3.4 кредитного договору погашення процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно шляхом договірного списання коштів в необхідній сумі з рахунку клієнта, до якого встановлюється кредитний ліміт в дату розрахунку процентів платежів, у тому числі за рахунок збільшення заборгованості за кредитом в рамках встановленого поточного ліміту. У випадку перевищення суми заборгованості за кредитом над розміром поточного ліміту, заборгованість за кредитом збільшується на суму заборгованості за нарахованими процентами. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів клієнту.

Таким чином, сторони договору погодили можливість збільшення розміру поточного ліміту в межах максимального ліміту кредиту, що становить 200 000,00 грн. Зокрема, таке збільшення можливе у разі списання коштів з поточного рахунку відповідача на погашення процентів за користування кредитом та збільшення розміру поточного ліміту за рахунок такої заборгованості без видачі кредитних коштів.

Вказане вище спростовує доводи представника відповідача щодо неможливості видачі та стягнення банком коштів (тіла кредиту) понад суму поточного ліміту, що встановлений у розмірі 2600 грн на дату укладення кредитного договору.

20.09.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-19-F, відповідно умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 (а.с. 28-31 том 1).

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року банк у встановленому законодавством України порядку має право без згоди клієнта відступити свої права вимоги за договором будь-якій особі.

Згідно із п. 2.1 договору відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.09.2019 року первісний кредитор передає новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Пунктом 2.4 цього договору передбачено, що права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідзивно та без можливості зворотнього викупу. Зокрема, але не виключно, до нового кредитора переходить право здійснювати нарахування та стягнення процентів за кредитними договорами з дати відступлення прав вимоги.

Як убачається з розрахунку заборгованості ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року станом на 13.11.2019 року становить 19808,83 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту - 19449,16 грн та 359,67 грн заборгованості за процентами (а.с. 24-25, 192-193 том 1).

Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою по особовому рахунку (а.с. 12-24, 225-232 том 1), яка відповідно до п. 62, п. 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, є підтвердженням факту отримання кредиту.

У подальшому, ТОВ «Вердикт Капітал», як новим кредитором, після укладення договору відступлення, було нараховано відсотки за договором № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року за період з 13.11.2019 по 09.01.2023 року за відсотковою ставкою 45% річних в сумі 27671,09 грн. Отже, станом на 10.01.2023 року заборгованість ОСОБА_3 за вказаним договором становить 47479,92 грн, з них - 19449,16 грн заборгованість за кредитом, 359,67 грн - заборгованість за процентами на дату відступлення, 27671,09 грн нараховані ТОВ «Вердикт Капітал» відсотки по дату відступлення ТзОВ «Коллект центр»(а.с. 26-27 том 1).

Вказане вище спростовує твердження представника відповідача щодо безпідставності нарахування відсотків ТОВ "Вердикт капітал".

Крім того, відповідно до п. 1.4 кредитного договору № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року строк користування кредитом становить 48 місяців, що починається з 22 серпня 2016 року та закінчується 22 серпня 2020 року. ТОВ "Вердикт капітал" було нараховано відсотки за період з 13.11.2019 по 09.01.2023 року.

Відповідно до п. 1.13 кредитного договору клієнт має право отримувати кредит протягом встановленого п. 1.4 договору строку користування кредитом.

Без укладання додаткових угод до договору, банк має право подовжити строк користування кредитом на той самий строк за умови, що на останній робочий день строку користування кредитом банк не отримав листа клієнта про відмову від подовження строку користування кредитом. Використання клієнтом за рахунок кредиту будь якої суми коштів після подовження строку користування кредитом розглядається сторонами як згода клієнта на подовження строку користування кредитом.

Представником відповідача не доведено, що ОСОБА_3 було вчинено дії, спрямовані на відмову від продовження строку користування кредитом (направлено лист банку відповідно до умов договору), у матеріалах справи також відсутні докази, які б доводили протилежне, що в свою чергу підтверджує представник позивача.

Таким чином, враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_3 кредитні кошти повністю повернуті не були, що свідчить про їх використання відповідачем після закінчення строку користування (22.08.2020), суд вважає, що строк кредитування за договором № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року було продовжено на той самий строк відповідно до п.1.13 договору (до 22.08.2024 року), а тому ТОВ «Вердикт Капітал» було нараховано відсотки в межах такого строку.

Щодо доводів представника відповідача про сплату ОСОБА_3 коштів, що не відображені в виписках, якими, як він стверджує, повертався кредит за договором № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року, а саме: 15.07.2019 року на суму 1300 грн, 02.08.2019 року на суму 860 грн, 10.08.2019 року на суму 860 грн, 03.10.2019 року на суму 2400 грн, 23.11.2019 року на суму 220 грн, 27.12.2019 року на суму 650 грн, 22.01.2020 року на суму 620 грн, всього на суму 6910 грн, суд зазначає наступне.

Так, дійсно відповідно до вищевказаних платіжних інструкцій, що долучені до матеріалів справи (а.с. 4-7 том 2), вбачається сплата ОСОБА_3 вказаних коштів АТ «Райффайзен Банк Аваль» з зазначенням призначення платежу - погашення кредиту, проте номер кредитного договору та дата його укладення не вказані, натомість зазначено рахунок отримувача № 42.

Судом витребувано в АТ «Райффайзен Банк» інформацію про використання банком вказаних коштів.

Відповідно до листа АТ «Райффайзен Банк» від 01.08.2024 року № 81/15-9/7488-БТ та доданих до нього документів вбачається, що ОСОБА_3 було укладено з банком два кредитні договори, а саме: № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року та № 014/1167/82/0383290 від 27.02.2018 року, заборгованість за договором № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року була відступлена на користь нового кредитора, а за іншим договором відсутня (а.с. 71 том 2).

Згідно з умовами кредитного договору № 014/1167/82/0383290 від 27.02.2018 року (п.1.1.9 договору) для погашення заборгованості по кредиту та нарахованим процентам за цим договором в АТ «Райффайзен Банк Аваль» було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 , на який ОСОБА_3 зараховувалися кошти на погашення заборгованості за цим договором, що відповідає наданим представником відповідача платіжним інструкціям та повністю спростовує його доводи щодо зарахування коштів на підставі цих платіжних документів на погашення заборгованості за договором № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року (а.с. 73-75 том 2).

10 січня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору про відступлення прав вимоги № 10-01/2023 відступило ТзОВ «Коллект центр» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 (а.с. 194-217 том 1).

Посилання представника відповідача на порушення вимог закону, що передбачає обов`язок кредитодавця повідомити споживача про передачу третій стороні своїх прав за договором про надання споживчого кредиту, суд відхиляє, позаяк згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання буде належним. В той же час, судом встановлено відсутність сплати відповідачем заборгованості за договором № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року ні на користь первісного кредитора, ні на користь позивача.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Положеннями ст.ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно зі ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Подані позивачем докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредиту. Розрахунки та виписки по рахунку підтверджують існування заборгованості, викладеної в позовних вимогах, а копії договорів відступлення права вимоги - перехід всіх прав грошової вимоги за кредитним договором до позивача у справі. Натомість відповідачем не доведено відсутність заборгованості за договором № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 порушив умови кредитного договору № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року, заборгованість не погасив, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотках за договором необхідно задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь ТОВ «Коллект центр» заборгованість за кредитним договором у сумі 47479,92 грн, з них - 19449,16 грн заборгованість за кредитом, 28030,76 грн - заборгованість за процентами.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Для обчислення давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як встановлено вище, 22.08.2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено договір № 010/1167/82/032266 до 22.08.2020 року. Тобто кінцевий термін повернення кредиту - 22.08.2020 року.

Оскільки загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки, то позивач був у праві звертатися до суду в межах трирічного строку.

Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ № 392 від 20.05.2020,№ 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021, № 855 від 11.08.2021, № 981 від 22.09.2021, № 1336 від 15.12.2021, № 229 від 23.02.2022, № 630 від 27.05.2022, № 928 від 19.08.2022, № 1423 від 23.12.2022, № 383 від 25.04.2023.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу Covid-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч. 2 ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (Covid-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають і строки позовної давності. Всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (Covid-19).

Аналогічний висновок щодо застосування відповідних норм права викладений у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 679/1136/21, який відповідно положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом під час розгляду даної справи.

15.03.2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності з 17.03.2022 року.

Вказаним законом було доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 квітня 2023 року у справі №728/1765/21 (провадження №61-6640св21), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21 (провадження №61-5238св22).

Також під час розгляду справи судом встановлено, що строк кредитування за договором № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року було продовжено на підставі п.1.13 договору.

Крім того, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (стаття 259 ЦК України).

Відповідно до п. 9.10 кредитного договору до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням договору застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років.

Таким чином, сторони кредитного договору погодили, що у разі наявності заборгованості за кредитом, строк кредитного договору може бути продовжений кредитором без укладання додаткових угод.

Враховуючи вищезазначені норми, суд зазначає, що строки позовної давності для звернення до суду позивачем не пропущені, тому у задоволенні заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності необхідно відмовити.

Інші твердження представника відповідача, викладені у відзиві та заявлені усно, також не заслуговують на увагу суду.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2684 гривень.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, то судом встановлено наступне.

Згідно із ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги підлягає доказуванню в суді.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження або інший розрахунковий документ). При цьому, матеріали справи повинні містити докази на підтвердження виконаних об`ємів робіт, їх кількості та видів.

Окрім того, витрати на правничу допомогу відшкодовуються лише в тому випадку, якщо така допомога реально надавалася в справі тими особами, які одержали за це плату, та їх сплата підтверджується відповідними фінансово-розрахунковими документами.

Позивачем надано суду договір про надання правової допомоги від 02.01.2023 року № 02-01/2023, укладений із адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а.с. 49, 50 том 1), заявку на надання юридичної допомоги № 71 від 18.08.2023 року (а.с. 52 том 1), витяг з акту №2 із розрахунком витрат на юридичну допомогу від 22.08.2023 року за вказаним договором про стягнення заборгованості зі ОСОБА_3 , з якого вбачається види юридичних послуг, наданих позивачу, та їх вартість, а саме: надання усної консультації з вивченням документів 3000 грн, складання позовної заяви - 10000 грн, всього на суму 13000 грн (а.с. 53 том 1), платіжна інструкція № 380790022 від 25.08.2023 року на суму 50000 грн за надання правової допомоги за договором від 02.01.2023 року № 02-01/2023 (а.с. 54 том 1).

Відповідно до ч. 5, 6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представником відповідача заявлено клопотання про відмову у задоволенні позову, в тому числі і витрат на правничу допомогу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, від 01.06.2018 року у справі № 904/8478/16 зазначено, що, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, з урахуванням заперечень представника відповідача, конкретних обставин цієї справи, складності підготовки позовної заяви, яка оцінюється позивачем в розмірі 10 000 грн, її обсяг та обгрунтування, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню з відповідача на користь позивача до 7000 гривень. Отже, вказана вимога позивача підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 77, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 1, 3, 81, 253, 256, 257, 259, 509, 512, 514, 516, 526, 530, 626, 628, 634, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» (адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, 3, оф. 306, ) заборгованість кредитним договором № 010/1167/82/0322661 від 22.08.2016 року в сумі 47479 (сорок сім тисяч чотириста сімдесят дев`ять) грн 92 коп., з них: 19449,16 грн - заборгованість за тілом кредиту, 28030,76 грн - заборгованість за відсотками, а також 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн витрат по сплаті судового збору та 7000 (сім тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.10.2024 року.

Суддя Локачинського районного суду Т. О. Кідиба