Житомирський апеляційний суд
Справа №278/5641/23 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є. О.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №278/5641/23 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Лугіна Сергій Анатолійович

на заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Татуйка Є.О.

встановив:

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до суду із вказаним позовом, в якому просило стягнути ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором №04887-09/21 в розмірі 21 062,00 грн., з яких: 8 500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 562,00 грн. сума заборгованості за відсотками та понесені судові витрати.

На обґрунтування позову вказувало, що 08 вересня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі ТОВ «ФК «Інвеструм») та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №04887-09/21, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п.7 кредитного договору.

13 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №13012023, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрах прав вимоги.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 13012023 від 13 січня 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №04887-09/21 в розмірі 21 062,00 грн., з яких: 8 500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 562,00 грн. сума заборгованості, 0,00 грн. сума заборгованості за пенею.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав своїх зобов`язань. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.

Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 04 січня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №04887-09/21 від 08 вересня 2021 року в загальному розмірі 21 062,00 грн., а також судові витрати у сумі 2 684,00 грн.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2024 року відмолено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, необґрунтованість та неврахування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що дійсно 08 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір№04887-09/21. Згідно Додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №04887-09/2021 сума кредиту за договором становить: 8 500,00 грн., а проценти за користування кредитом становлять: 6 375,00 грн., кількість днів у розрахунковому періоді: 30 днів.

Також в матеріалах справи наявна Заявка від 09.11.2021 на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту та Додаткова угода №3 до договору про надання фінансового кредиту №04887-09/2021 від 08.09.2021, згідно п. 1 якої сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором №04887-09/2021 на 15 днів, тобто до 23.11.2021 при чому, у п. 2 цієї додаткової угоди зазначивши, що клієнт зобов`язується здійснити повернення кредиту відповідно до умов зміненого Графіка розрахунку, в якому зазначили наступне: термін, на який надано кредит, складає 15 днів, сума кредиту складає 8 500,00 грн., фіксована процентна ставка за день користування складає 2,5 %, сума відсотків за користування кредитом становить 1 562,50 грн., до оплати всього 10 062,50 грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивача та стягуючи з відповідача заборгованість за кредитним договором від 08 вересня 2021 року за № 04887-09/2021 у загальному розмірі 21 062,50 грн., суд першої інстанції вважав, що заборгованість саме в такому розмірі підтверджена належними доказами по справі. В той же час, суд першої інстанції не врахував того, що за змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ» мало право на стягнення процентів за користування кредитом за вказаним договором за 15 днів з 09.11.2021 р. по 23.11.2021, виходячи з передбаченої договором процентної ставки, що становить 1 562,50 грн., а всього з урахуванням тіла кредиту - 10 062,50 грн.

Звертає увагу суду, що він в принципі заперечує наявність заборгованості по договору №04887-09/2021 в повному обсязі, адже ним у період жовтень-листопад місяць 2021 року по вказаному договору було сплачено 17 060,00 грн., а тому вважає, що умови договору №04887-09/2021 були ним виконанні у повному обсязі. Підтвердженням вказаного є скріншот Особистого кабінету апелянта, зареєстрованого на веб-сторінці товариства - https://www.zecredit.com.ua.

Позивач правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та їх вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 08 вересня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту №04887-09/2021, згідно умов якого товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 8 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с.5-6).

Відповідно до п.1.2 договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 07.10.2021 року. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію».

За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% (процентів) на добу (п.1.3. договору)

Вказаний договір про надання фінансового кредиту підписаний ОСОБА_1 електронним підписом 3975.

Одночасно з договором про надання фінансового кредиту №04887-09/2021 сторонами за допомогою електронного підпису було підписано додаток №1 до договору від 08.09.2021, а саме графік платежів, зі змісту якого вбачається дата видачі кредиту: 08.09.2021, дата платежу 07.10.2021 (30 днів); сума кредиту 8 500,00 грн., проценти 6 375,00 грн. Загальна вартість кредиту 14 875,00 грн. Також підписано паспорт споживчого кредиту (а.с.7-9).

19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 було підписано заявку на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №04887-09/21 від 08.09.2021 та укладено додаткову угоду до вказаного договору, відповідно до якої сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 7 днів, тобто до 25.10.2021, будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 17 425,00 грн. (а.с.10).

Також 09 листопада 2021 року ОСОБА_1 було підписано заявку на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №04887-09/21 від 08.09.2021 та укладено додаткову угоду до вказаного договору відповідно до якої сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 15 днів, тобто до 23.11.2021, будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 10 062,50 грн. (а.с.11).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №04887-09/2021 від 08.09.2021 за період з 13.01.2023 року по 30.09.2023 року заборгованість відповідача станом на 30.09.2023 року складає 21 062,00 грн. (а.с.17).

13 січня 2023 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №13012023 відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників вказаних у реєстрі боржників.

Згідно з п.1.1, п.1.2 договору факторингу №30082023/1 фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с.12-14).

Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року ТОВ «ФК «Інвеструм» передало, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняло реєстр боржників кількістю 10683, після чого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги заборгованості до боржників, в тому числі і заборгованість за кредитними договорами відповідача ОСОБА_1 (а.с.16).

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №13012023 від 13 січня 2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №04887-09/21 в розмірі 21 062,00 грн., з яких: 8 500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 12 562,00 грн. сума заборгованості, 0,00 грн. сума заборгованості за пенею (а.с.26).

Задовольняючи позов у повному обсязі суд першої інстанції виходив із обґрунтованості розміру заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості у зв`язку із невиконання зобов`язань за кредитним договором №04887-09/21 від 08.09.2021 року.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду, виходячи із наступного.

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

З врахуванням встановлених судом обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів приходить до висновку про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та відповідною фінансовою установою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань перед позивачем, який набув прав вимоги за вищевказаним кредитним договором за договорами відступлення прав вимоги.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договорів недійсним не визнано. Факт укладення кредитного договору стороною відповідача не заперечується.

При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Умовами договору про надання фінансового кредиту №04887-09/2021 від 08.09.2021 року сторонами був визначений строк кредитування 30 днів зі сплатою процентів на вказаний період за процентною ставкою в розмірі 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,50% (процентів) на добу.

Підписавши договір сторони визначили графік розрахунків, відповідно до якого визначено дату платежу 07.10.2021 (30 днів), сума кредиту 8 500,00 грн., проценти 6 375,00 грн., загальна вартість кредиту 14 875,00 грн.

Матеріали справи не містять даних щодо продовження (пролонгацію) ОСОБА_1 строку дії кредитного договору.

Отже, за договором про надання фінансового кредиту №04887-09/2021 від 08.09.2021 року первісний кредитор ТОВ «ФК «Інвеструм» мало право нараховувати ОСОБА_1 проценти лише в межах строку кредитування в розмірі 6 375,00 грн. (8 500,00 грн. (тіло кредиту) ? 2,5 % (відсоткова ставка) ? 30 днів (строк кредитування).

Однак, ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 неодноразово укладалися додаткові угоди до кредитного договору.

Зокрема, 19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 було підписано заявку на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту №04887-09/21 від 08.09.2021 та укладено додаткову угоду до вказаного договору відповідно до якої сторони погодили відстрочити виконання зобов`язання за договором на 7 днів, тобто до 25.10.2021, будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупиняються, сума заборгованості клієнта становить 17 425,00 грн. (а.с.10).

Згідно останньої додаткової угоди від 09 листопада 2021 року сторонами відстрочено виконання зобов`язання на 15 днів тобто до 23.11.2021 та визначено новий графік розрахунків, згідно з яким визначено суму зобов`язання за кредитом 10 062,50 грн.

Апеляційний суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем оплати після укладення вказаної додаткової угоди.

Наданий стороною відповідача скріншот Особистого кабінету зареєстрованого на веб-сторінці товариства - https://www.zecredit.com.ua не є належним та допустимим доказом на підтвердження відсутності заборгованості у ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №04887-09/21 від 08.09.2021 року.

Відтак, ТОВ «ФК «ЄАПБ» мало право на стягнення заборгованості із ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №04887-09/2021 від 08.09.2021 в розмірі 10 062,50 грн.

З урахуванням того, що після закінчення вищевказаних строків, визначених у договорі про надання фінансового кредиту №04887-09/21 від 08.09.2021 року та заявках на відстрочення виконання зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту від 19.10.2021 року та 09.11.2021 року, ОСОБА_1 не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними, з нього на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» слід стягнути заборгованість у сумі 10 062,50 грн.

Таким чином, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог з вищевказаних підстав.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового судового рішення, пропорційно до задоволених позовних вимог (48%) із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 288,32 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, а з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2 093,52 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги із врахуванням пропорційності задоволених вимог апеляційної скарги (52%).

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Лугіна Сергій Анатолійович, задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, місцезнаходження: вул. Симони Петлюри, 30, м. Київ, 01032) суму заборгованості за кредитним договором № 04887-09/2021 від 08 вересня 2021 року в розмірі 10 062,50 грн. та судовий збір в розмірі 1 288,32 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 093,52 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2024 року.

Головуючий Судді