справа № 704/286/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2024 р. Тальнівський районний суд Черкаської області в складі суду:
головуючого судді Дьяченка Д.О.
за участю секретаря судового засідання Табачківської М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання заповіту недійсним. На підставу своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Зеленьків Звенигородського району Черкаської області померла моя її ОСОБА_3 . Останні роки життя мати проживала одиноко та потребувала допомоги, внаслідок чого позивачка вимушена була переїхати до неї та стала проживати з нею та доглядати її. Даний факт підтверджується довідкою Тальнівської міської ради №352 від 19.10.2022 року в якій зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно проживала, вела спільне господарство, доглянула та провела поховання покійної ОСОБА_3 , яка на день смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 . Крім позивачки, в покійної ОСОБА_3 була ще одна дитина брат позивачки ОСОБА_2 , який є те ж її спадкоємцем. Після смерті матері, здійснивши її поховання, позивачка у встановлені законодавством терміни звернулась 29.04.2015 року із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Подаючи дану заяву вона усвідомлювала, що оскільки спадкоємцями матері є вона та її брат, то позивачці належить право на спадкування половини її майна. Однак при оформленні спадщини з`ясувалось, що перед смертю її мати 16.03.1995 року склала заповіт, яким все своє майно заповідала ОСОБА_2 . Позивачка вважає, що такий заповіт є недійсним, оскільки він був складений під впливом обману та психологічного тиску, оскільки відповідач ОСОБА_2 є громадянином Росії, постійно проживає в АДРЕСА_2 , він ніколи не проживав з матір`ю, а лише раз на кілька років приїжджав в с. Зеленьків. Під час таких відвідувань відповідач зловживаючи алкогольними напоями, постійно вчиняв сварки з матір`ю, ображав її та залякував, заставляв написати заповіт на нього, внаслідок чого мати, побоюючись за своє життя та здоров`я вимушена була скласти заповіт на його ім`я. Така неправомірна поведінка відповідача в подальшому призвела до того, що ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності, оштрафовано, що підтверджується копією постанови суду. Мати боялася відповідача навіть тоді, коли його було депортовано до Російської Федерації та заборонено в`їзд до України. Також підставою для визнання заповіту недійним позивачка вважає те, що під час проживання з матір`ю, вона обіцяла залишити все майно позивачці, оскільки доглядаю її лише вона, а брат відмовився від неї, хоча вона не претендувала на все майно. Мати часто хворіла тому позивачка помічала, що вона не завжди могла через психічний та емоційний стан усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому вона не могла позбавила свою дочку, яка її доглядала, лікувала та похоронила, права на спадщину, у зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду з даним позовом.
До початку судового засідання позивачка позов підтримала повністю та просила суд слухати справу у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечила.
В судове засідання відповідач не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов не надав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, відповідно до яких суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
В судове засідання всі особи, які беруть участь у справі, не з`явились, у зв`язку з чим в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши докази надані по справі приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3 .
Згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно із заповітом від 16.03.1995 року, посвідченого секретарем Зеленьківської сільської ради Кобенко Н.М. Тальнівського району Черкаської області, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті все своє майно заповідає ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача.
Згідно частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту).
Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України.
Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до частин 1-3,5,6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач, у тому числі посилається на те, що спадкодавець не завжди могла через психічний та емоційний стан усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому вона не могла позбавила свою дочку, яка її доглядала, лікувала та похоронила, права на спадщину, однак суду не надано жодних доказів, які б підтверджували дані факти.
Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту, відповідно до яких, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначених у статтях 1251-1252 цього Кодексу.
Частина четверта статті 207 ЦК України передбачає, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.
Згідно частини другої статті 1248 ЦК України, нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.
Згідно зі статтею 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, не доведеністю їх належними і допустимими доказами, оскільки суду не надано доказів того, що підпис в оспорюваному позивачем заповіті вчинений не заповідачем ОСОБА_3 , не надано доказів того, що заповіт був складений під впливом обману та психологічного тиску, не доведено жодними доказами і те, що заповідач не могла через психічний та емоційний стан усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити позивачці в задоволенні її позову в повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним залишити без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Д. О. Дьяченко