Провадження № 2/932/535/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2024 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В:

23.11.2023 року до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 посилається на те, що він є потерпілим у справі про адміністративне правопорушення № 932/15528/19 за ст. 124 КУпАП, в якій постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11.09.2019 та внаслідок якої був знищений належний йому - позивачу автомобіль КІА Sorento EX, д.н. НОМЕР_1 , та завдано йому матеріальну шкоду. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2023 року у справі № 932/2808/20 було стягнуто на його позивача користь з ОСОБА_2 матеріальну шкоду внаслідок ДТП, вчиненої ОСОБА_2 11.09.2019 року, у сумі 93968,70 грн, що складається з матеріальних збитків 89668,70 грн., витрат на евакуацію транспортного засобу зі спецмайданчику до місця ремонту 800 грн., витрат на проведення експертизи 3500 грн. та судових витрат у сумі 939,73грн. 03 жовтня 2023 року ОСОБА_2 виконав свої зобов`язання згідно рішення суду та добровільно сплатив йому - ОСОБА_1 кошти у загальній сумі 94908,43грн., що підтверджується оригіналом розписки та нотаріально посвідченою заявою.

Позивач з посиланням на положення ст. 625 ЦПК України, вказує на те, що ОСОБА_2 набув обов`язку з відшкодування завданого матеріального збитку ОСОБА_1 з часу набрання законної сили постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2019 року у справі № 932/15528/19, тобто з 03.12.2019 року. Натомість свій обов`язок відповідач виконав тільки 03.10.2023 року, тобто через чотири роки після вчиненої ДТП, через що, він - ОСОБА_1 вимушений звернутись до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 3% річних та інфляційних втрат за весь час прострочки повернення боргу.

Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь: інфляційні втрати у сумі 45 136,54 гривні; 3% річних в сумі 10 325,41 гривні, а всього 55461,95 гривень та понесені витрати по справі по сплаті судового збору та професійної правничої допомоги.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2023 справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О.

Ухвалою суду від 24.11.2023 року вказану позовну заяву було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення її недоліків.

01.12.2023 року представником позивача були усунені вказані в ухвалі суду від 24.11.2023 року недоліки.

Ухвалою суду від 04.12.2023 року було відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

19.01.2024 до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від відповідача ОСОБА_2 , через представника адвоката Трайдука А.С., надійшов Відзив на позовну заяву, в якому представник просив відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування своїх заперечень проти позову представник відповідача зазначив, що на виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2023 у справі № 932/2808/20, яким було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 94908,43 грн., ОСОБА_2 03.10.2023 було добровільно сплачено ОСОБА_1 вказану суму грошових коштів. Зазначені обставини підтверджуються оригіналом розписки, написаної ОСОБА_1 03.10.2023, у якій зазначено, що він отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 94 908,43 грн. у рахунок повного відшкодування заподіяної йому шкоди у зв`язку із ДТП, яка сталася 11.09.2019 у м.Дніпро за участі водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Також, дані обставини підтверджуються оригіналом нотаріально посвідченої заяви, даної ОСОБА_1 03.10.2023 та зареєстрованою у реєстрі за № 991 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Грищенко А.О. Вказує на те, що рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, яким було стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти, винесено 19.06.2023, а тому жодного зобов`язання фінансового характеру до вищезазначеної дати у відповідача перед позивачем не виникало, таким чином, даний факт спростовує зазначений у позовній заяві розрахунок інфляційних втрат, починаючи з грудня 2019 року.

У наданій суду заяві представник позивача - адвокат Донець С.О. просив про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.

Від представника відповідача адвоката Трайдук до суду надійшла заява, в якій він просив розглянути справу у його відсутності та відмовити у задоволенні позову.

Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та їх представників, а також без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши цивільну справу та дослідивши її матеріали, дійшов наступного висновку.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 11 вересня 2019 року близько 19 години у м. Дніпрі, на врегульованому світлофором перехресті Запорізького шосе та вул. Старокодацької, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , виконуючи поворот ліворуч при зеленому сигналу світлофору, не надав дорогу і скоїв зіткнення з автомобілем марки «КIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному з ним напрямку. При ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження, а водії отримали тілесні ушкодження.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2019 року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні вищевказаної ДТП та притягнуто його до адміністративної відповідальності.

Постанова Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2019 року набрала законної сили, а тому є достатньо підстав, в силу ст. 82 ЦПК України, для звільнення позивача від доказування цього позову в частині питань чи мали місце дії відповідача, а саме дії, що містять в собі склад порушення, наявність причинно-наслідкового зв`язку між винними діями, пов`язаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України відповідачем.

Вказаними протиправними діями відповідача потерпілій від ДТП особі - позивачу по даній цивільній справі було завдано матеріальної шкоди.

02.03.2020 року відбулось страхове відшкодування позивачу у сумі 99500грн, що підтверджується платіжним дорученням № 5223.

11 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 загальну суму матеріальних збитків в розмірі 94563,70 грн., моральну шкоду в розмірі 50000 грн., судові витрати та витрати на залучення експерта.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2023 року, ухваленим у цивільній справі № 932/2808/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в наслідок ДТП, яке набрало законної сили, було стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 матеріальну шкоду внаслідок ДТП, вчиненої ОСОБА_2 11.09.2019 року, у сумі 93968,70 грн., що складається з матеріальних збитків 89668,70 грн., витрат на евакуацію транспортного засобу зі спецмайданчику до місця ремонту - 800 грн., витрат на проведення експертизи 3500 грн. та судових витрат у сумі 939,73 грн.

Вказане рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2023 року у справі № 932/2808/20 набрало законної сили, а тому відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України встановлені ним обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної справи.

Вбачається, що 03 жовтня 2023 року відповідач ОСОБА_2 добровільно виконав свої зобов`язання згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2023 року та сплатив позивачу ОСОБА_1 кошти у загальній сумі 94908,43грн. Даний факт підтверджується розпискою ОСОБА_1 від 03.10.2023 та його заявою від 03.10.2023, що була нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Грищенко А.О., зареєстрованою в реєстрі за № 991.

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний був здійснити відшкодування завданої матеріальної шкоди в наслідок ДТП ОСОБА_1 після набрання законної сили постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2019 року справа № 932/15528/19, тобто з 03.12.2019 року, натомість свій обов`язок виконав тільки 03.10.2023 року. Посилаючись на зазначене, позивач у позові просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь: інфляційні втрати у сумі 45 136,54 гривні (рахуючи їх з 03.12.2019 по 03.10.2023); 3% річних в сумі 10 325,41 гривні (вказуючи кількість днів прострочення 1401), а всього 55461,95 гривень та понесені витрати по справі по сплаті судового збору та професійної правничої допомоги.

Відповідно до змісту ст. 283 КУПАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення встановлює - вину особи: постанова визначає, чи є особа винною у вчиненні адміністративного правопорушення, або ж навпаки, підтверджує її невинуватість; вид правопорушення: вказує на конкретний нормативний акт, який передбачає відповідальність за вчинене діяння; обставини справи: містить опис обставин, встановлених під час розгляду справи; адміністративне стягнення: якщо особа визнана винною, постанова накладає конкретне стягнення, наприклад, штраф або адміністративний арешт; може містити вирішення питання про вилучені речі та документи, а також вказівку про порядок і строк оскарження постанови; тип постанови: залежно від обставин, це може бути постанова про накладення стягнення, про застосування заходів впливу або про закриття справи.

Згідно з положеннями статті 129 Конституції України однією з основних засад здійснення судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначені норми Конституції України знайшли своє відображення і в процесуальному законодавстві України. Так, статтею 14 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як вбачається із наведених норм, судове рішення допускається до виконання лише після набрання ним законної сили, тобто після апеляційного розгляду справи або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У відповідності до ст. 1 ст. 258 ЦПК України, судовими рішеннями є: 1) ухвали;

2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази. Розгляд справи по суті судом першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду (ч.3 цієї статті).

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 7-1) чи є підстави для здійснення судового контролю, передбаченого частинами п`ятою, шостою статті 453-1 цього Кодексу; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Таким чином, рішення суду встановлює - факти: суд встановлює факти, на які посилаються сторони, і перевіряє їх наявність та підтвердження доказами; правовідносини: на основі встановлених фактів суд визначає правовідносини між сторонами; правову норму: суд визначає, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; вирішення спору: суд вирішує спір по суті, задовольняючи або відмовляючи у позові; обов`язковість: рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим для виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування та особами.

Згідно із ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вищевказаною постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2019 року була встановлена вина ОСОБА_2 у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 11 вересня 2019 року, в наслідок якої був пошкоджений автомобіль позивача ОСОБА_1 , та цією постановою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності саме за її скоєння, і його винність у зазначеній ДТП не підлягає доказуванню при розгляді даної цивільної справи.

А вищевказаним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2023 року, ухваленим у цивільній справі № 932/2808/20, суд дійшов до висновку про обов`язок відшкодування ОСОБА_2 . ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди, завданих ним йому в наслідок зазначеної ДТП, та визначено розмір такої шкоди, яка стягнута за цим рішенням з відповідача на користь позивача.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, датою набрання законної сили рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2023 року, ухваленим у цивільній справі № 932/2808/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в наслідок ДТП, є 20.07.2023, тому в силу вищенаведених положень чинного законодавства вказане судове рішення підлягало виконанню відповідачем лише після набрання ним законної сили, тобто після закінчення строку на апеляційне оскарження, а саме з 20.07.2023, і саме з цієї дати виник обов`язок відповідача про відшкодування шкоди, завданої позивачу в наслідок ДТП, у тому розмірі, який було визначено вказаним рішенням суду. Тому доводи позивача про те, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний був здійснити відшкодування завданої матеріальної шкоди в наслідок ДТП ОСОБА_1 після набрання законної сили постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.11.2019 року, а саме з 03.12.2019 року, є такими, що не грунтуються на вимогах чинного законодавства та обставинах справи.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають у повному обсязі.

На підставі положень ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, витрати по справі слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 265, 268, 274-279, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, - відмовити.

Витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева