Справа № 948/2024/23
Номер провадження 2/948/44/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.02.2024 Машівський районний суд Полтавської області у складі :

головуючого судді Косик С.М.,

за участю секретаря Ткач Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

у листопаді 2023 року до Машівського районного суду Полтавської області надійшла вказана позовна заява, мотивована тим, що 13.06.2021 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою телекомунікаційної системи було укладено електронний Договір №4309874 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику. Згідно з умовами договору, сума кредиту складає 10 000,00 грн., строк кредиту 30 днів, дата повернення кредиту 13.07.2021 та яка вказується у Графіку платежів, до є Додатком №1 до даного договору, строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених кредитним договором. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконав та надав йому кредит шляхом зарахування кредитних коштів на його платіжну картку зі зниженою процентною ставкою 0,19% в день, стандартною 1,90% в день.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором, 03.05.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу, за умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором №4309874. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту, зазначену при укладанні кредитного договору.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем не сплачена та становить 32 800,00грн, що складається із заборгвоаності за тілом кредиту в розмірі 10 000,00 грн та за процентами в розмірі 22 800,00 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати в розмірі 10 397,60 грн, 3% річних в розмірі 1889,82 грн, судові витрати в розмірі 2147,20 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн.

У відзиві на позов від 26.12.2023 відповідач просить відмовити у задоволенні позову та покликається на відсутність доказів укладення кредитного договору первісним кредитором з відповідачем на умовах, вказаних у наданих паперових копіях, посилається на те, шо позивачем не доведено факту видачі кредиту та руху коштів, розміру заборгованості загального та по її складовим, нараховані позивачем проценти не відповідають законодавству України, зокрема ст.1048 ЦК України та ч.3 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» та даним кредитного договору, має місце прострочення кредитора (а.с.79-93 т.1).

В заяві від 26.12.2023 відповідач просить відмовити у стягненні судових витрат на правничу допомогу, а в разі стягнення заборгованості зменшити такі витрати до 1000,00 грн (а.с.133-135).

Ухвалою від 08.12.2023 Машівський районний суд Полтавської області відкрив провадження у справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначив судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 69 т.1).

Своєю ухвалою від 10.01.2024 суд витребував запитувані відповідачем документи (а.с.186-188 т.1).

У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином та завчасно, зокрема, позивач шляхом направлення електронного листа на електронну адресу за поданою заявою (а.с. 72-75), відповідач рекомендованим листом по пошті, який отримав 15.12.2023 (а.с.76).

Представник позивача у заяві від 08.02.2024 просить здійснювати судове засідання за відсутності представника позивача і позов задовольнити (а.с. 41 т.2).

Відповідач у відзиві просить розглядати справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позову (а.с.79-93 т.1).

Ураховуючи викладене, суд вирішив можливим розглянути справу за відсутності сторін та, дослідивши надані письмові докази, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що 13 червня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір позики №4309874 про надання споживчого кредиту у сумі 10 000 грн (а.с.12-16, 204-209 т.1).

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що укладення договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через вебсайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і відключення до вебсайту/ІТС Товариства.

Згідно із п.1.3. 1.4 кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 10 000 грн; строк кредиту 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору.

Відповідно до п.1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.

За умовами Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту (п. 2.1 Договору).

Вказаний договір, додаток № 1 до нього і паспорт споживчого кредиту до договору підписаний електронним підписом «А224570» ОСОБА_1 13.06.2021 о 22 год 13 хв.

Кредитний договір №4309874 містить персональні дані відповідача, зокрема, його паспортні дані, номер картки платника податків, номера мобільного телефону, а також номер банківської платіжної картки, на який перераховуватимуться грошові кошти, реквізити якої надано споживачем. Також в даному кредитному договорі визначено предмет, порядок та умови надання кредитного договору.

Додаток № 1 і паспорт споживчого кредиту містить вказівку на суму кредиту, строк його видачі, знижену і стандартну відсоткові ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту штрафи тощо (а.с.9-11, 16, 209,211-213 т.1).

Факт перерахування відповідачу кредитних коштів від ТОВ «Авентус Україна» підтверджується листом ТОВ ФК «Контрактовий дім» від 16.05.2022 №1968 про здійснення успішного переказу 13.06.2021 на суму 10000 грн, номер картки НОМЕР_1 , номер транзакції 955349603 (а.с.61 т.1).

Відповідно до п.4.3.1 договору сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або авто пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 днів календарних днів, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п.4.2.2-4.2.4 договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Так, відповідно до п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Ураховуючи викладені обставини, суд доходить висновку, що спірний договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який надісланий первісним кредитором на номер телефону, зазначений ОСОБА_1 при реєстрації на сайті кредитодавця, на підтвердження чого в ідентифікаційній частині договору містяться код ідентифікатор відповідача, що і є його безпосереднім підписом, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений між сторонами.

Наведене свідчить, що при укладенні цього договору сторони договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.

Доводи відповідача не укладення даного кредитного договору відповідачем спростовуються викладеними вище обставинами.

Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_1 не спростував того факту, що він є держателем банківської картки, зазначеної у вищевказаному договорі, на які первісним кредитором здійснювалось перерахування грошових коштів.

Відповідачем, незважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано доказів на спростування обставин укладення між сторонами договору про надання коштів у позику на умовах споживчого кредитування №4309874, погодження всіх істотних умов договору.

Пунктом 1.5. договору сторони кредитного договору погодили стандартну процентну ставку, яка становить 1,90 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася авто пролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.

Розділом 3 договору передбачено порядок повернення позики та нарахування/сплати процентів.

За пунктом 3.1 нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту( включаючи періоди пролонгації та авто пролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році.

Відповідно до 4 розділу договору №4309874 від 13.06.2021 визначено, що строк кредиту може бути продовжено: - за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п. 1.4. Договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2. (пп.4.2.1-4.2.4.) договору; або -в порядку авто пролонгації на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп.4.3.1 - 4.3.2) Договору.

Згідно з п. 4.3.1 договору №4309874 від 13.06.2021 сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку (нового строку кредиту після пролонгації або авто пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ні на 90 днів календарних днів.

13.06.2021 відповідачу надано кредит в сумі 10 000,00 грн строком на 30 днів, відповідно до п.1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день.

08.08.2021 відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі нарахованих процентів за користування кредитом на суму 5320,00 грн, в зв`язку з чим, відповідно до п. 1.4 та п. 4.2 кредитного договору відбулось продовження строку кредиту ще на 30 днів (до 07.09.2021 з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

Станом на 07.09.2021 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись п. 4.3 Договору такий було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів.

Умовами кредитного договору передбачено продовження строку кредитування, а відтак проценти за користування кредитом підлягали нараховуванню у продовжені договором строки, що було виконано кредитодавцем.

Наведені пункти та підпункти кредитного договору, які передбачають продовження строків кредитування за вказаним кредитним договорам не визнавались відповідачем недійсними, а тому з огляду на приписи статті 204 ЦК України є дійсними та підлягають виконанню.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно підпункту 3 пункту 5.1. кредитного договору ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.

03 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №03-05/2022, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (а.с.49-53, 210-255 т.1, 20-25 т.2).

За договором факторингу №03-05/2022 від 13.05.2022 Клієнт відступив факторові право вимоги заборгованостей до боржників позичальників на умовах, передбачених договором факторингу.

Згідно із витягом з реєстру боржників, передано ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право вимоги за кредитним договором №4309874 ОСОБА_1 в загальній сумі заборгованості 32 800, 00 грн, з яких залишок за тілом кредиту 10000, 00 грн, заборгованість за відсотками 22 800, 00 грн (а.с.6 т.2).

Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту ОСОБА_1 , зазначену ним при укладенні кредитного договору (а.с.26 на зв. т.1).

Крім цього слід зазначити, що навіть неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань, та не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц.

Ураховуючи те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти разом з процентами вчасно не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, право вимоги за якою набув позивач, суд дійшов висновку про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 32 800,00 грн з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія» Фінтранс Україна».

Доводи відповідача про те, що розрахунок заборгованості, довідка щодо перерахування коштів є неналежним доказом існування кредитної заборгованості, оскільки вони не є документами бухгалтерського обліку, суд уважає безпідставними. Надані стороною позивача розрахунок та довідка (а.с.17-25 т.1) містять всі ознаки первинного документу (номер транзакції, номер картки, час та розмір перерахованих коштів), вказані документи завірені електронним підписом товариства та підписом матеріально-відповідальної особи генеральним директором.

Заперечуючи проти укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, відповідач не надав витяг з особового рахунку про рух коштів за період з 13.06.2021 по день пред`явлення позову до суду, тим самим не спростував доводи позовної заяви про отримання ним коштів.

Розмір заборгованості за кредитним договором відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано.

Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (пункт 8.35).

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX (набрав чинності 17 березня 2022 року) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).».

Також відповідно до пункту 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Водночас, 3 % річних та інфляційні втрати, про стягнення яких просить позивач, входять до складу грошового зобов`язання, вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та не є неустойкою.

Тому нарахування інфляційних втрат та 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України не підлягають стягненню з відповідача з лютого 2022 року по червень 2023 року.

Отже, оскільки інфляційні втрати відповідачу ОСОБА_1 нараховані за період з грудня 2021 по червень 2023 року, то суд вважає таке нарахування безпідставним, та вважає що стягненню підлягає сума інфляційних втрат за період з 07 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 2928,04 грн (Сукупний індекс інфляції = 100,60% ? 101,30% ? 101,60% ? 104,50% ? 103,10% ? 102,70% ? 103,10% ? 100,70% ? 101,10% ? 101,90% ? 102,50% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,80% ? 100,70% = 129,280% (за період Грудень 2021 - Лютий 2023) [Інфляційні нарахування] = 10 000,00 грн. (сума боргу) ? 129,280% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 10 000,00 грн. (сума боргу) = 2 928,04 грн).

3 % річних нараховано позивачем за період з 07 грудня 2021 року по 08 листопада 2023 року.

Проте, на підставі викладеного вище, суд вважає за можливе нарахування 3 % річних лише за період з 07 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року. Отже, за 79 днів підлягає стягненню 64,93 грн (10 000 х 3% = 30000 : 100: 365 х 79).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою . Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір про надання правової допомоги № 07/07-2023 від 10 липня 2023 року адвокатом Столітнім М.М., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордер адвоката на надання правової допомоги у цій справі, звіт про надання правової допомоги та рахунок на її оплату, з яких убачається, що за збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, складення позовної заяви та подання її до суду позивач сплатив адвокату 10 000 грн (а.с.26-30, 41,42, 54 на зв., т.1).

Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд ції виходить з того, що дана справа не є складною, підготовка її до розгляду не потребує аналізу великої кількості норм чинного законодавства, значних затрат часу та зусиль, враховуючи клопотання відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу та часткове задоволення позову, а відтак уважає, що визначені в переліку послуг вказані дії не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, та не є співмірними зі складністю справи та уважає що з відповідача на користь позивача потрібно стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених позовних вимог в розмірі 1704,57 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 1-18, 81, 141, 209-245, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 4309874 від 13.06.2021 у розмірі 32 800,00 грн, інфляційні втрати в розмірі 2928,04 грн, три відсотки річних в розмірі 64,93 грн, судовий збір у розмірі 1704,57 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», місцезнаходження юридичної особи: вул.Загородня, 15, офіс 118/2, м. Київ, 03150, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя С. М. Косик