У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

30 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Вайнраух Л.А. розглянула позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, -

В С Т А Н О В И Л А:

24.10.2024 за допомогою засобів поштового листування позивачка звернулась до суду із позовною заявою, надісланою ОСОБА_4 (відповідно до даних конверта), за змістом якої просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 3/4 частини садибного (індивідуального) житлового будинку, загальною площею 43,2 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м., в тому числі будинок літ.А, житловою площею 20,6 кв.м., прибудова літ.А1, житловою площею 6,6 кв.м., допоміжною площею 16,0 кв.м., з надвірними спорудами, сарій літ.В., водопровід 3, паркан 4, ворота 5, ганок та козирок, що розташовані на земельній ділянці, кадастровий номер :07:045:0117, площею 0,0314 га, яка перебуває у державній власності, за адресою: АДРЕСА_1 .

Справу передано в провадження визначеного головуючого судді 30.10.2024 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2024.

Суддя, перевіривши виконання вимог ст. 175-177 ЦПК України, встановила, що позовна заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (ч.4 ст.177 ЦПК України)

Так, за змістом позовної заяви, стороною позивача здійснено сплату судового збору за розгляд вимоги майнового характеру, проте відповідна квитанція не долучена до позовної заяви, про що складено акт Шевченківського районного суду м.Запоріжжя про втрату документів або пер підшивання справи, відсутність вкладень або порушень цілісності, пошкодження конверта (пакування) від 29.10.2024, за змістом якого у вкладенні відсутня квитанція про сплату судового збору, за підписами комісії.

Згідно з п.2, 9 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Так, відповідно до змісту позовної заяви ціна позову визначена у сумі 31 379,25 гривень.

Проте, як встановлено суддею, актуальна на час звернення до суду ціна позову (стосовно заявленої вимоги майнового характеру) не підтверджена належними та допустимими доказами.

За змістом ч.1 ст.181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Оцінка дійсної вартості майна має бути проведена із врахуванням норм ст.5,12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність". Як вказано у ст.1 зазначеного закону, положення цього Закону поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні.

За приписами ст.3 вказаного нормативно-правового акта процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону. Датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Нормативно-правовими актами з оцінки майна можуть бути передбачені строки дії звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) від дати оцінки або дати її затвердження (погодження) замовником. Випадки обов`язкового проведення оцінки майна встановлюються цим Законом.

Разом з цим, ч.1,2 ст.12 Закону визначено, що звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна.

Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Натомість, стороною позивача до позовної заяви вказаного звіту про оцінку майна, який містить актуальні дані, не подано, що унеможливлює визначення ціни позову.

Точна ціна позову за розгляд майнової вимоги може бути визначена лише в разі встановлення дійсної ринкової вартості спірного майна. Вказаної вимоги позивачка при зверненні до суду не дотрималась.

Згідно з положеннями п. 4, 5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

За приписами ч.5 ст.177 ЦПК України відповідно до якої позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів). Визначення письмових доказів наведено у нормі ст.95 ЦПК України.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

З урахуванням вищезгаданих норм, правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Так, в позовній заяві позивачкою належним чином не обґрунтовано свої позовні вимоги в частині викладення обставин, які б свідчили про наявність спору між нею та відповідачами та неможливість вирішення вказаного спору в позасудовому порядку, що впливає на наявність чи відсутність спору між сторонами.

У позовній заяві вказано, що попередніми власниками є саме відповідачі, які нібито добровільно відмовились від права приватної власності, на підтвердження чого надано розписки, проте, стороною позивача не додано доказів відчуження ними майна, зокрема, продажу, дарування або відчуження в інший спосіб, що випливає з положень ст.103,104,300 ЦК УРСР.

Наявна технічна документація, додана у позовній заяві, виготовлена у 2011 році, що не дозволяє визначити наявність самовільно побудованих будівель на території домоволодіння. Крім того, надано копія свідоцтва про право на спадщину від 20.02.1979 може свідчити на користь виникнення у чотирьох осіб права власності будинку, а реєстраційний напис здійснений лише щодо 1/4 частки. При цьому, як відповідачі залучені до справи лише дві особи, а реєстрація права власності на 1/2 частку нерухомого майна за відповідачем ОСОБА_3 не підтверджена.

Крім того, визнання права власності на об`єкт нерухомого майна, яким є житловий будинок, матиме безпосереднє значення для інтересів територіальної громади, враховуючи, що земельна ділянка (за змістом позовної заяви) перебуває саме у державній власності. Вказана обставина має безпосередній вплив для визначення суб`єктного складу у даній справі.

Позивачкою також не обґрунтовано обставин щодо перейменування назви вулиці, де розташований житловий будинок, проте, надається документація, що стосується саме будинку по АДРЕСА_2 .

Суддя також зауважує, що дійсно, відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна.

Так, право власності за набувальною давністю можна визнати лише за особою, яка фактично не є законним володільцем такого майна, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна, не може вимагати визнання за нею права власності за давністю володіння. В даному випадку слід звернути увагу на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18, провадження № 61-44893св18. Так, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі N 201/12550/16-ц, провадження N 61-19156св18) Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави.

Зазначені обставини мають істотне значення для вирішення судом питання щодо наявності спору за даним позовом.

За змістом ч.1,2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За таких обставин, позовна заява підлягає залишенню без руху в порядку ст.185 ЦПК України, із наданням п`ятиденного строку для усунення вказаних недоліків з дня вручення ухвали.

Керуючись ст. 175-177, 185, 258-261 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, -у зв`язку із виявленими, перерахованими вище недоліками, надавши стороні позивача строк п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для їх виправлення, шляхом подання позовної заяви, оформленої відповідно до вимог ст.175-177 ЦПК України, а також надання доказів на підтвердження актуальної вартості спірного майна, саме із врахуванням якої має бути розраховано ціну позову й розмір судового збору, а також доказів в обгрунтування позовних вимог.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею (30.10.2024) та оскарженню не підлягає.

Суддя Л.А. Вайнраух