Житомирський апеляційний суд
Справа №363/1639/23 Головуючий у 1-й інст. Свєтушкіна Д.А.
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №363/1639/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через адвоката Бойчук Наталію Петрівну,

на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Свєтушкіної Д.А. у м. Вишгороді,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з первісним позовом до ОСОБА_2 . Просив стягнути з ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви, а саме з 21 березня 2023 року.

Первісний позов обґрунтовував тим, що 14 квітня 2018 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_2 . Від шлюбу народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом із ним. Шлюб між сторонами фактично припинений з 16 лютого 2023 року. Він подав позовну заяву про розірвання шлюбу та буде подавати позов про визначення місця проживання дитини з ним. Дитині має бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для її розвитку. Відповідач ОСОБА_2 здорова та працездатна, є приватним підприємцем та власником частини готельно-ресторанного комплексу, у ремонт якого, а також квартири ОСОБА_2 , він вкладав особисті кошти із заробітної плати, що є дитячими коштами доньки ОСОБА_4 , а доходами від готельного бізнесу тривалий час розпоряджався старший син ОСОБА_2 , який використовував їх на власний розсуд. ОСОБА_2 мала б теж виділяти кошти на утримання доньки, але жодним чином не приймала та не приймає участі у спільному сімейному бюджеті, не бажає працювати, хоча донечці виповнилося вже три роки, мотивуючи тим, що вона є приватним підприємцем, але своїх коштів на донечку не витрачає. Інших неповнолітніх дітей, крім доньки ОСОБА_4 , та непрацездатних батьків ОСОБА_2 на утриманні немає. Неповнолітній син ОСОБА_2 проживає з батьком у м. Кам`янець-Подільському. Відповідач є працездатною особою, одержує дохід, має нерухоме майно, стан здоров`я дозволяє матері дитини працювати, а тому ОСОБА_2 зможе у повному обсязі виконувати покладені на неї законодавством обов`язки та сплачувати щомісяця аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку до досягнення донькою ОСОБА_5 повноліття. Істотних обставин, які б перешкоджали ОСОБА_2 виконувати свої батьківські обов`язки, не існує.

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 . Просила стягувати з ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу).

Зустрічний позов аргументований тим, що шлюб із ОСОБА_1 фактично припинив існування 16 лютого 2023 року, коли останній із-за релігійних переконань вчинив сварку в присутності малолітньої дитини та намагався завдати шкоди фізичному і психічному здоров`ю її та дитини. Її життя врятував наряд патрульної поліції, який прибув за її викликом. ОСОБА_1 подав позовну заяву про стягнення аліментів на утримання їх спільної доньки після того, як став наполягати, щоб вона звільнила будинок. ОСОБА_1 знав, що вона має намір поїхати з донькою на свою малу батьківщину, де у неї є власна квартира та частина готельно-ресторанного комплексу. Наголошує на тому, що їх спільна донька ОСОБА_4 проживає з нею у квартирі, яка належить їй та в якій вона зареєстрована. Отже, ОСОБА_1 зажадав отримати від неї грошей на утримання дитини, яка фактично проживає із нею та перебуває на її утриманні. Незважаючи на ту обставину, що дитина наразі проживає із нею та дитину утримує вона виключного за власні кошти, ОСОБА_1 фактично самоусунувся від забезпечення дитини та жодним чином не приймає участі у житті доньки. Проживання дитини з нею у іншому регіоні України, ніж проживає та перебуває біологічний батько ОСОБА_4 , підтверджується фотознімками, актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї тощо. Уся участь ОСОБА_1 у вихованні дитини обмежувалася відвезенням доньки до дитячого садочку по дорозі на роботу, інколи побавитися із донькою та відвезти гроші до дошкільного закладу освіти, який відвідувала дитина. При сплаті ОСОБА_1 аліментів у 1/4 частині від усіх видів його доходів забезпечується рівність сторін при виконанні обов`язку з утримання дитини. ОСОБА_1 інших осіб на утриманні немає, працездатний, бо наразі ще працює, стан здоров`я дозволяє йому працювати, перебуває на довічному забезпеченні держави, а тому може сплачувати аліменти на утримання доньки саме у частці, про яку вона просить.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2023 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.84-85).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року ОСОБА_1 у задоволенні первісного позову до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволений. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання судового збору. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів, що має стягуватися з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_1 через адвоката Бойчук Н.П. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення в частині визначення судом розміру аліментів скасувати та постановити в цій частині нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від 27 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при вирішенні спору щодо стягнення аліментів дослідженню підлягали, зокрема, дійсні потреби дитини. Разом із тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, який розмір аліментів є необхідним для утримання малолітньої ОСОБА_4 , тобто потреби на утримання дитини. Матір`ю дитини не надано жодних доказів чи розрахунків суми витрат, необхідних для задоволення дійсних щомісячних потреб в утриманні доньки. Як убачається з довідок про доходи ОСОБА_1 його дохід складається із заробітку, який він отримує за місцем роботи та пенсії і складає орієнтовно 220 000 грн на місяць (із урахуванням утриманих податків та зборів). Четверта частка від цієї суми складатиме 55 000 грн. ОСОБА_1 жодним чином не заперечує того, що як батько, має утримувати доньку. ОСОБА_1 утримував доньку з народження та буде утримувати надалі. Проте, ОСОБА_2 без погодження із батьком дитини змінила місце проживання доньки з АДРЕСА_1 , що вплинуло на ставлення ОСОБА_1 до свого обов`язку утримувати доньку. Крім того, наразі Вишгородський районним суд Київської області розглядає спір щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 . ОСОБА_1 прагне, щоб дитина проживала із ним і готовий доньку утримувати самостійно. Визначений судом розмір аліментів є занадто великим для дитини такого віку, оскільки розмір аліментів, який буде стягуватися з нього щомісяця, становить 55 000 грн. Ураховуючи положення чинного законодавства, за якими обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком кожного із батьків, щомісячне утримання доньки повинно складати 100 000 грн, що є занадто великою сумую, яка не підтверджується жодними доказами. Одночасно із цим, за положеннями частини п`ятої ст.183 СК України максимальний розмір аліментів у наказному (безспірному) провадженні не перевищує десяти прожиткових мінімумів на одну дитину відповідного віку (наразі ця сума складає 25 630 грн). У випадку спору (в позовному провадженні) розмір аліментів має бути доведений не лише фінансовою спроможністю платника аліментів, а й потребами дитини. Суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував, із яких міркувань та на підставі яких доказів він дійшов висновку про стягнення аліментів у розмірі частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 . Отже, визначений судом першої інстанції розмір аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, є необґрунтованим та таким, що не ґрунтується на фактичних обставинах справи та суперечить частині другій ст.182 СК України, згідно з положеннями якої розмір аліментів повинен бути необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. На переконання скаржника, аліменти в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) ОСОБА_1 , що будуть утримуватися з нього щомісяця на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , відповідатимуть потребам дитини, будуть виваженим, розумним і достатнім розміром аліментів.

Ухвалою Верховного Суду від 19 квітня 2024 року підсудність цивільної справи для апеляційного перегляду рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року визначено Житомирському апеляційному суду.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

У своїх запереченнях посилається на те, що ОСОБА_1 може вийти у відставку та можливо буде отримувати менший дохід. Попри те, що донька проживає із нею, з позовом до неї про стягнення аліментів звернувся саме ОСОБА_1 та просив стягнути із неї 25% від її доходів, оскільки вона займається підприємницькою діяльністю. Доходи від підприємницької діяльності бувають значними та можуть перевищувати суддівську винагороду. Отже, для підприємця сплачувати 25% від усіх видів доходів на утримання неповнолітньої дитини це правильно, а для судді Київського апеляційного суду це завеликий відсоток. Має бути рівність усіх громадян України перед законом, незважаючи на посаду та статус. Не аргументовано, чому для підприємця, лікаря, військового 25% на утримання дітей це правильно, а для судді Київського апеляційного суду, який сам заявив саме такі вимоги, неправильно. ОСОБА_1 ініціював чотири судових справи, втягнувши її у судову тяганину, яка є затратною. Кошти, які вона витрачає на судову тяганину, могла б витратити на дітей. ОСОБА_1 принципово самоусунувся від виконання батьківських обов?язків щодо утримання доньки та затягував розгляд справи (надавалися клопотання про перенесення розгляду справи з різних причин). ОСОБА_1 не має на утриманні інших неповнолітніх або непрацездатних осіб. Оскільки вік ОСОБА_1 (64 роки) та його стан здоров`я (невиліковні хвороби серця та пережитий інфаркт), а ОСОБА_3 лише чотири роки, то велика вірогідність, що їй доведеться самостійно утримувати дитину та давати дорогу в життя. Крім того, ОСОБА_1 не навів жодного доказу, що вона витрачає на дитину меншу суму коштів, враховуючи як дорого обходиться відпочинок, дозвілля, одяг, навчання тощо.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Бойчук Н.П. апеляційну скаргу підтримала та просить її задовольнити, зменшивши розмір аліментів, який стягнутий з ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , з до 1/6 частки.

Представник ОСОБА_2 адвокат Росинець О.В. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Виходячи із засади (принципу) диспозитивності цивільного судочинства, апеляційний суд не обговорює відмову суду першої інстанції у задоволенні первісного позову, приймаючи до уваги, що в цій частині рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржено.

Перевіривши відповідно до положень ст.367 ЦПК України законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, тобто в частині задоволення зустрічного позову, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною другою ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з вимог частин першої та другої ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом ст.51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За положеннями частин другої та третьої ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.

За положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд апеляційної інстанції дослідив докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, прийняті судом апеляційної інстанції, враховуючи, що встановлено винятковість випадків.

Так, із матеріалів справи вбачається та апеляційним судом установлено, що 14 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 був укладений зареєстрований шлюб (а.с.5). Наразі шлюб розірваний.

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.6).

Малолітня ОСОБА_3 проживала у будинку АДРЕСА_2 до 18 квітня 2023 року.

Витягом із реєстру територіальної громади підтверджується, що мати дівчинки ОСОБА_2 з 19 квітня 2023 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.53).

Відповідно до акта обстеження матеріально побутових умов сім`ї від 19 квітня 2023 року за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 проживають у належних умовах: чотирикімнатна квартира, яка обладнана всіма необхідними меблями та побутовою технікою, для дитини облаштоване окреме місце для сну та відпочинку, дитина забезпечена сезонним одягом та продуктами харчування у повному обсязі, санітарно-гігієнічні норми на належному рівні, тобто малолітня ОСОБА_4 наразі проживає за місцем реєстрації матері, де створені належні умови для повноцінного проживання, виховання та розвитку дитини (а.с.54).

Разом із тим, у справі №363/1904/23 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року частково була задоволена заява про забезпечення позову: був встановлений графік спілкування малолітньої ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 за його зареєстрованим місцем проживання, кожної першої та третьої суботи з 10:00 до 18:00 кожної першої та третьої неділі. Зобов`язано матір дитини ОСОБА_2 передавати малолітню ОСОБА_4 за місцем її фактичного проживання, у зазначені вище часи та дні батькові ОСОБА_1 (а.с.73-76). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12 квітня 2024 року заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року, скасовані та наразі встановлений наступний графік спілкування малолітньої ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 за його зареєстрованим місцем проживання: кожні два календарних тижні місяця, починаючи з понеділка першого тижня та по другу неділю другого тижня, до ухвалення судом рішення по суті спору та набрання ним чинності. Зобов`язано ОСОБА_2 забезпечити безперешкодні побачення малолітньої ОСОБА_4 разом із її батьком згідно з визначеним судовим рішенням графіком та часом спілкування.

У матеріалах справи також містяться довідки Дитячого Центру «Ранчо ЕІ`Дитячо» (м.Київ) від 03 березня 2023 року №8-д та від 20 квітня 2023 року №9-д про те, що ОСОБА_1 вчасно проводив оплату за денний догляд та навчання доньки ОСОБА_4 до 05 числа кожного місяця, а ОСОБА_2 інколи приносила кошти у період із вересня 2021 року до лютого 2022 року (а.с.18,44).

ОСОБА_7 є фізичною особою-підприємцем, має з 14 жовтня 2021 року на праві власності квартиру АДРЕСА_4 , а також їй належить на праві власності частка торговельно-ресторанного комплексу та земельної ділянки в м. Дунаївці Хмельницької області (а.с.19-22).

Стаття 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатнього заробітку (доходу) платника аліментів.

Отже, батьки малолітньої ОСОБА_4 наразі проживають окремо, донька знаходиться із матір`ю та між сторонами триває спір щодо місця проживання дитини, який вирішується у судовому порядку.

Як уже зазначалося вище, витрати на утримання доньки мали визначатися за домовленістю між батьками дівчинки, але батьки домовитися не можуть, а тому кошти на утримання ОСОБА_4 належить присудити рішенням суду. При цьому апеляційний суд ураховує, що у цьому спорі належить визначати не лише сам факт стягнення аліментів (спосіб), а також їх розмір. Отже, спір щодо витрат на утримання дитини містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачувалися ОСОБА_1 у квітні 2024 року, червні 2024 року, липні 2024 року, серпні 2024 року та вересні 2024 року в розмірі по 10 000 грн за кожною квитанцією.

Оскільки між сторонами існує спір щодо розміру матеріальної допомоги батька на утримання дочки ОСОБА_4 , яка проживає із матір`ю, то виконання відповідачем обов`язку щодо утримання доньки належить вирішити у судовому порядку, оскільки той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її утриманні. Мати дівчинки, із ким наразі проживає дитина, бажає, щоб аліменти сплачувалися батьком у частці, розмір якої, на її переконання, має становити 1/4 частку від доходу батька дівчинки. Так, із змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 просить стягнути аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частки від доходу ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 працює суддею в Київському апеляційному суді та його суддівська винагорода за період із січня по грудень 2023 року склала 3 144 795,56 грн, із якої утриманий податок із доходів фізичних осіб у сумі 566 063,24 грн, а також - військовий збір у сумі 47 171,95 грн (а.с.177). ОСОБА_1 також перебуває на обліку у Вишгородському об`єднаному управлінні ПФУ в Київській області та отримує пенсію за віком, щомісячний розмір якої становить 20 930 грн, що підтверджено довідкою про доходи, яка сформована 15 березня 2024 року Пенсійним фондом України (а.с.177 зворот).

Виходячи із розміру доходів ОСОБА_1 , четверта частина становить не менше ніж 52 740 грн щомісяця, а шоста частина буде становити не менше ніж 35 160 грн щомісяця. Остання сума більш ніж достатня для забезпечення гармонійного розвитку малолітньої ОСОБА_4 , який виповнилося чотири роки, приймаючи до уваги отримання дівчинкою допоміжної освіти (заняття з інтелектуального розвитку дитини у групі раннього розвитку) та укладення ОСОБА_2 відповідного договору від 20 квітня 2013 року з ФОП ОСОБА_8 (а.с.35-37,41-43,45-47), вже не говорячи про задоволення базових потреб дитини відповідного віку.

ОСОБА_2 не надала відомості про отримані нею доходи від підприємницької діяльності. Проте, батьки нарівні зобов?язанні утримувати доньку і створювати для неї необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації життя.

Наразі ОСОБА_4 половину місяця має проживати із матір`ю за її місцем проживанням, а іншу половину місяця - із батьком за місцем його проживання та перебувати на його утриманні.

Отже, розмір частки, який становить 1/6 частину від доходу ОСОБА_1 , є співмірним із дійсними потребами доньки ОСОБА_4 , що доведені доказами, які містяться у матеріалах справи, та є цілком достатнім, виходячи із фактичних обставин справи.

За таких обставин, розмір частки аліментів, який належить сплачувати ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_4 не повинен перевищувати 1/6 частки від його доходу, бо цілком достатній для задоволення розумних потреб дитини та забезпечить доньці гармонійний розвиток. Сама по собі можливість сплачувати аліменти не є самодостатньою підставою для їх присудження, оскільки до уваги слід також приймати потребу в аліментах саме у такому розмірі.

За положеннями ст.376 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції у частині зустрічного позову, зменшуючи розмір аліментів, який визначив суд першої інстанції, до 1/6 частини.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Бойчук Наталію Петрівну, задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 березня 2024 року в частині зустрічного позову змінити, зменшивши розмір аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини до 1/6 частини.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 вересня 2024 року.

Головуюча Судді: