Справа №2-5155/10
Провадження 4-с/522/80/24
УХВАЛА

28 жовтня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді Бондаря В.Я.,

за участі секретаря судового засідання Єрганінової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одеса скаргу ОСОБА_1 на постанову заступника начальника Київського відділу Державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Полежай Віктора Євгеновича, за участі стягувача: ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи: Київський відділ Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 23.09.2024 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на постанову заступника начальника Київського відділу Державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Фішер Віти Валеріївни, за участі стягувача: ОСОБА_2 , яка була уточнена заявою від 01.10.2024 та згідно якої ОСОБА_1 просить:

- визнати неправомірною постанову державного виконавця Першого Київського ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) Полежай Віктора Євгеновича про відкриття виконавчого провадження №71041885 від 15.02.2023 за виконавчим листом №2-5155/10;

- зобов`язати Київський відділ ДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) усунути порушення закону, повернувши виконавчий лист №2-5155/10 ОСОБА_2 на підставі постанови Одеського апеляційного суду м. Одеси від 24.10.2022, для приведення його у відповідності до вимог закону.

Відтак, в обґрунтування скарги зазначено, що постанова про відкриття виконавчого провадження є неправомірною, оскілки у виконавчому документі вказано два стягувача: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . З огляду на невідповідність виконавчого листа судовому рішенню, державний виконавець ОСОБА_4 зобов`язаний був повернути виконавчий лист стягувачу. Також в матеріалах виконавчого провадження наявна копію паспорта скаржника у якому вказано зареєстроване місце проживання ОСОБА_5 : АДРЕСА_1 , тому виконавчий лист мав виконуватися Приморським відділом ДВС.

Ухвалою від 24.09.2024 скарга призначена до розгляду у судовому засіданні на 02.10.2024. Витребувано матеріали виконавчого провадження.

До суду 30.09.2024 надійшов відзив на скаргу Київського ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м.Одеса), згідно якої вказано, що у виконавчому листі виданому на постанову Одеського апеляційного суду від 24.10.2022 вказано змінене прізвище стягувача ОСОБА_2 . Постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.02.2023 не виносилася заступником начальника ОСОБА_6 , останній веде виконавче провадження з 01.03.2024.Оскаржувана постанова містить всі необхідні відомості та є правомірною. Визначення помилковості виконавчого листа, на що посилається скаржник, відносено до компетенції суду, а не відділу примусового виконання.

У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 02.10.2024, розгляд справи було відкладено до 22.10.2024.

До суду 15.10.2024 надійшли пояснення на скаргу від ОСОБА_2 , згідно яких зазначає, що з лютого 2021 року ОСОБА_7 знаючи про наявність у нього неповнолітнього сина і про заборгованість по аліментах, свідомо почав ініціювати судові процеси: намагався відмінити рішення, яке було винесено ще в 2010 році, звертався з позовом про звільнення від сплати аліментів. Усі ці три роки ОСОБА_1 жодним чином не поцікавився долею свого сина. Стягувачка одружилася вдруге, тому змінила прізвище, однак від того не перестала бути матір`ю Матвія. Дії Київського ВДВС у місті Одесі є законними, тому у задоволенні скарги просить відмовити.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в м. Одесі, розгляд справи у судовому засіданні 22.10.2024 було відкладено на 29.10.2024.

До суду 25.10.2024 надійшли додаткові пояснення представник Київського відділу ДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) Саламаха В.В., згідно яких вказує, що у постанові Верховного суду від 20.09.2024 у справі №242/3831/19 вказано, що виконавець має впевнитися, що адреса місця проживання зазначена у виконавчому листі належить до території, на яку поширюється компетенція державної виконавчої служби. У всіх заявах ОСОБА_1 ним особисто вказана адреса: АДРЕСА_2 . Крім того, стягувач у виконавчому листі та позивач у в судовому процесі можуть бути різні особи.

У судовому засіданні 28.10.2024 представник скаржника ОСОБА_8 вважав, що у головуючого наявні підстави для самовідводу, адже він розглядав справу про стягнення аліментів, однак заяву про відвід не заявляв, вказав, що складу суду довіряє. Головуючий не знайшов підстав для самовідводу, адже розгляд справи щодо оскарження дій та рішень державного виконавця з приводу виконання виконавчого листа жодним чином не пов`язано зі справою за якою видавався виконавчий лист, крім того, визначені обставини не передбачені ст. 37, ст.39 ЦПК України. У засіданні було прийнято уточнену скаргу, відзив, пояснення. Представник скаржника ОСОБА_8 підтримав скаргу та просив задовольнити її.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, висловили свої міркування по суті скарзі у письмових поясненнях.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, дійшов наступних висновків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що 02 січня 2023 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист №2-5155/10 на виконання постанови Одеського апеляційного суду від 24.10.2022, у якому вказано суд вирішив: стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно аліменти у розмірі 1/3 частин з суми усіх видів заробітку відповідача, починаючи з 23 вересня 2009 року, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягувачем на зворотній стороні вказана ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (а.с.34).

Згідно ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Даний виконавчий лист містить всіх необхідні відомості.

ОСОБА_3 05 лютого 2014 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 , в результаті чого змінила прізвище на ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.85).

Зміна прізвища ОСОБА_11 з ОСОБА_12 жодним чином не впливає на правильність видачі виконавчого листа. У графі «суд вирішив» зазначено шостий абзац постанови Одеського апеляційного суду від 24.10.2022, в той час як стягувачем зазначена таж сама особа, однак з додаванням другого прізвища, в результаті його зміни. Дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків та місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є однаковими.

Тому, доводи скаржника в частині того, що у виконавчому листі зазначено два різних стягувача є безпідставними та не заслуговують на увагу.

15.02.2023 державним виконавцем Першого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Положай Віктором Євгеновичем було відкрите виконавче провадження №71041885 з приводу виконання виконавчого листа №2-5155/10 виданого 02.01.2023 Приморським районним судом м.Одеси (а.с.36).

Адреса боржника ОСОБА_1 у виконавчому листі та постанові про відкриття виконавчого листа вказана: АДРЕСА_2 .

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав вбачається, що частинки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить ОСОБА_1 (а.с.60).

ОСОБА_1 в своїх заявах до Київського ВДВС у місті Одесі ПМУМЮ (м.Одеса) зазначає свою адресу проживання: АДРЕСА_2 (а.с.74, 78, 108, 170).

Згідно копії паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 адреса зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 (а.с.75).

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Закон України «Про виконавче провадження» є Законом, який регулює порядок вчинення виконавчих дій, Інструкція № 512/5 визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження».

В пункті 3 розділу ІІІ Інструкції № 512/5 вказано, що у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

Передбачена цією нормою необхідність стягувача додати до заяви докази проживання чи перебування боржника за адресою відмінною від тієї, що зазначена в виконавчому документі обумовлена необхідністю обґрунтування та доведення стягувачем виконавцю такого критерію як місце проживання чи перебування боржника.

Таким чином, лише у разі наявності у стягувача інформації, що адреса проживання чи перебування боржника є відмінною від тієї, що зазначена в виконавчому документі, на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як проживання чи перебування боржника виконавець має дослідити цей критерій на предмет достатності документів на підтвердження того, що адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.

За відсутності доданих стягувачем до заяви доказів адреси проживання чи перебування боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, у виконавця, який не має повноважень до відкриття виконавчого провадження вчиняти виконавчі дії, відсутні підстави приймати до виконання виконавчий документ за адресою проживання чи перебування боржника, яка є відмінною від тієї, що зазначена в виконавчому документі.

Тобто перед прийняттям виконавчого документа, пред`явленого до виконання, виконавець має упевнитись, що адреса місця проживання, перебування боржника, зазначена у виконавчому документі та заяві стягувача, належить до території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або території виконавчого округу приватного виконавця.

Чинне спеціальне законодавство, що визначає порядок пред`явлення виконавчих документів до виконання, порядок примусового виконання рішень, не містить прямої норми, яка б передбачала повноваження виконавця вчиняти на стадії вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження дії, направлені на розшук боржника.

Друга судова палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 27 липня 2023 року у справі № 211/4347/15-ц зазначила, що чинним законодавством не передбачений обов`язок приватного виконавця перевіряти зареєстроване місце проживання боржника на стадії відкриття виконавчого провадження.

Такі правові висновки викладено також у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2023 року у справі № 922/1689/21, та постанові Верховного Суду від 20 вересня 2024 року у справі №242/3831/19.

При зверненні до Київського ВДВС у місті Одесі, стягувач ОСОБА_2 іншої адреси боржника не зазначала (а.с.31).

Тому, доводи скаржника ОСОБА_1 щодо виконання виконавчого листа у Приморському відділу ДВС є безпідставними, адже державний виконавець при відкритті провадження оперує інформацією визначеної у виконавчому листі, крім того, місце виконання виконавчого листа це не лише зареєстроване місце проживання боржника, а також місцезнаходження майна, в той час як ОСОБА_1 є власником частини квартири, місце проживання в якій він зазначає в кожній заяві та яке відноситься до Київського району міста Одеси.

Доводи представника скаржника висловлені у судовому засіданні щодо того, що державним виконавцем спочатку мало б закритися попереднє виконавче провадження, а потім відкриватися дане №71041885 не спростовують правильність відкриття виконавчого провадження.

Підстав для зобов`язання державного виконавця усунути порушення шляхом повернення виконавчого листа стягувача, не встановлено, оскільки виконавчий лист містить всі необхідні дані, виданий у відповідності до норм чинного законодавства, а дії державного виконавця при відкритті виконавчого провадження повністю відповідали вимогам закону.

Згідно статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Доводи ОСОБА_1 не знаходять своїх підтверджень, постанова державного виконавця Полежай В.Є. від 15.02.2023 про відкриття виконавчого провадження є обґрунтованою, винесеною у відповідності до норм матеріального та процесуального права та не порушує права скаржника.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

На підставі ст.ст. 261, 450, 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову заступника начальника Київського відділу Державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Полежай Віктора Євгеновича, за участі стягувача: ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи: Київський відділ Державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Повний текст ухвали суду складено 29 жовтня 2024 року.

Суддя В.Я.Бондар