Житомирський апеляційний суд
Справа 296/4366/23 Категорія 27
23 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:
Головуючого - судді Трояновської Г.С.
суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі заяву представника ОСОБА_1 - Заверюхи Вячеслава Олексійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №296/4366/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з названим позовом та просила стягнути на свою користь із ОСОБА_3 заборгованість за договором позики та проценти за користування коштами за договором позики від 11 серпня 2020 року в загальному розмірі 100 929,33 грн; витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн та сплачений судовий збір.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 24 січня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 11 серпня 2020 року в розмірі 100 929,33 грн (сто тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять гривень тридцять три копійки), 1 073,60 грн витрат по сплаті судового збору, а також витрати на правничу допомогу в розмірі 2 500 грн.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 28 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 24 січня 2024 року залишено без змін.

09 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 - Заверюха В.О. надіслав до Житомирського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, у якій просить стягнути з ОСОБА_3 5000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалюючи судове рішення, апеляційним судом не вирішено питання стосовно стягнення витрат на правничу допомогу, а тому, колегія суддів приходить до висновку про ухвалення по справі додаткової постанови.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням (частина перша статті 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

З матеріалів справи вбачається, що в поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - Заверюха В.О. просив стягнути 5000 грн витрат на правничу допомогу.

У судовому засіданні 28.03.2024 ОСОБА_3 заявляв заперечення на заяву про стягнення судових витрат на правничу допомогу, вказував, що не має жодних додаткових доходів, тому заявлена сума витрат є надмірним тягарем та підлягає зменшенню.

Згідно вимог статті 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У матеріалах справи міститься договір №3 про надання правової допомоги від 01.05.2023, що укладений між адвокатом Заверюхою В.О. та ОСОБА_1 (а.с.13-14).

Відповідно до Додаткової угоди №1 до Договору №3 про надання правової допомоги від 01.05.2023 п.1.1.2 Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов?язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором, в суді апеляційної інстанції, а Клієнт зобов?язується виплатити Адвокату гонорар за надання правової допомоги та представництва інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції, в розмір 5000 грн. (а.с.159).

18 березня 2024 року адвокатом Заверюхою В.О. та Мошківською І.М. підписано акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) відповідно до Додаткової угоди №1 до Договору №3 про надання правової допомоги від 01.05.2023 (а.с.160).

Відповідно до детального опису робіт (наданих послуг) за договором №3 про надання правової допомоги від 01.05.2023, відповідно до якого адвокатом надано наступні послуги з зазначенням їх вартості: вивчення апеляційної скарги - 1000,00 грн, аналіз законодавства та судової практики правових позицій Верховного Суду, узгодження правової позиції. Складання та направлення до суду відзиву на апеляційну скаргу - 4000,00 грн (а.с. 161).

Вказані послуги оплачені, що підтверджуються платіжною інструкцією №24АD7352 у розмірі 5000,00 грн (а.с.162).

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу згідно заяви представника ОСОБА_1 - Заверюхи В.О. апеляційний суд враховує заперечення ОСОБА_4 , обґрунтованість розміру цих витрат, складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності таких витрат.

Апеляційний суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути не тільки доведений, документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності цих витрат.

Враховуючи категорію справи, характер позовних вимог, дослідивши відзив на апеляційну скаргу позивача, доводи, викладені у відзиві, колегія суддів вважає, що складення відзиву на апеляційну скаргу не потребувало додаткових зусиль та знань, великої тривалості часу адвоката, як і відсутня необхідність у додатковому аналізі обставин справи та вивченні нормативно-правової бази.

В заяві про відшкодування витрат на правничу допомогу вказано, що згідно з договором клієнт сплачує адвокату фіксований гонорар в розмірі 5000 грн.

В Постанові № 910/12155/22 від 13.02.2024 року Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 - Заверюхи В.О. щодо понесених судових витрат на професійну правничу допомогу під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції та стягнення таких витрат з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в розмірі 2500 грн. В решті вимог відмовити.

Керуючись статтями ст. ст. 136, 141, 270, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву представника ОСОБА_1 - Заверюхи Вячеслава Олексійовича задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 РНОКПП - невідомо), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 РНОКПП - НОМЕР_1 ), 2500 грн витрат на професійну правничу допомогу надану в суді апеляційної інстанції. В решті вимог відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді: