Справа № 643/9401/24
Провадження № 2/643/4331/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Броницької М.В.,

за участю секретаря судових засідань Семергей І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, -

встановив:

У Московський районний суд м. Харкова звернулося Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просить стягнути солідарно з боржників суми заборгованості за надані послуги у розмірі 116 789,17 грн, в т.ч. інфляційних витрат у сумі 5 649,41 грн, 3% річних у розмірі 2 147,45 грн, а також 3 028,00 грн судового збору.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що позивач є надавачем послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води мешканцям багатоквартирних будинків м. Харкова. Відповідачі зареєстровані та постійно проживають за адресою: АДРЕСА_1 - та є споживачами послуг Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно Закону України "Про житлово-комунальні послуги" № 2189-VІІ від 09.11.2017 та "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630.

Згідно п. 4 Індивідуального договору фактом приєднання споживача до умов договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, оплати рахунку за надану послугу, факт отримання послуги. Виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі таку послугу оплачувати (п.5 Індивідуального договору). Розрахунковим періодом відповідно до п. 32 Індивідуального договору є календарний місяць. Пунктами 51, 52 Індивідуального договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його акцептування споживачем, але не раніше, ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності; якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний період.

Таким чином, виходячи зі змісту п. 4 Індивідуального договору, факт отримання послуг споживачем вважається акцептуванням відповідного договору з 01.12.2021.

Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором про приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 № 1186 «Про визначення виконавців послуг у житловому фонді міста Харкова» Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» визначений виконавцем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

У період з березня 2007 по червень 2022 Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» здійснювало технічне та аварійне обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення та гарячого водопостачання житлового фонду комунальної власності територіальної громади м. Харкова на підставі укладеного договору з балансоутримувачем зазначеного житлового фонду Комунальне підприємство «Жилкомсервіс».

З 01.07.2022 набрали чинності Публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності та публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності, який опублікований на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» в мережі Інтернет (надалі Публічні договори).

Згідно п.2 вищезазначених Публічних договорів, які укладені з урахуванням ст.ст. 11, 633, 634, 641, 642 ЦК України, такі договори вважаються укладеними між виконавцем послуги та споживачами багатоквартирного будинку через 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті виконавця, якщо протягом цього періоду власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, не повідомили виконавця про свою відмову від укладення договору.

Відповідно до п. 4 Публічних договорів фактом приєднання споживача до умов договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, оплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.

Згідно п. 5 Публічних договорів виконавець зобов`язується надати споживачу послуги з технічного (в т.ч. аварійного) обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, постачання гарячої води, а споживач зобов`язується своєчасно і в повному обсязі оплатити виконавцю надані послуги за затвердженою вартістю в строки та на умовах, визначених договором. Розрахунковим періодом для оплати послуг згідно п.п. 13-15 є календарний місяць; плата за послугу включається до єдиного рахунку на оплату послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Споживач здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за отримані послуг.

Пунктами 30, 31 Публічного договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його акцептування споживачем, але не раніше, ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності; якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний період.

Виходячи з положень ст. 4 зазначених Публічних договорів, датою їх акцептування є 01.07.2022, тобто факт отримання послуг.

Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг у відповідачами станом на 01.08.2024 виникла заборгованість за послуги з теплопостачання у сумі 116 789,17 грн, що утворилась за період з 01.06.2017 по 31.07.2024, у зв`язку з чим представник Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23.08.2024 відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Через канцелярію суду від представника відповідача адвоката Глущенко С.О. надійшла заява про заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки розмір позовних вимог є для неї великим. Оскільки дана категорія справ не відноситься до переліку справ, які повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження, суд не вбачає підстав для зміни правил розгляду справи, визначених в ухвалі про відкриття провадження..

У судове засідання представник позивача не з`явився, у своїй заяві по суті спору просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими належним чином.

Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду подала відзив на позовну заяву та пояснення, проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у зазначених документах.

Вважає, що нарахування інфляційних втрат та 3 % річних суперечить вимогам чинного законодавства і вимога про їхнє стягнення не підлягає задоволенню повністю. В обґрунтування покликається на наказ Мінінтеграції № 75 від 25.04.2022, яким затверджено Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або, які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25.04.2022. Згідно цього наказу Харківська міська територіальна громада перебувала або в тимчасовій окупації, або в районі проведення воєнних (бойових) дій. Відтак інфляційні нарахування та річні проценти з дати встановлення воєнного стану і до його закінчення або скасування прямо суперечать постанові КМУ № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг».

Також представник відповідача зазначає, позовна давність є матеріально-правовим строком, продовження якого у зв`язку з особливим станом є суттєвим порушенням принципу правової визначеності та остаточності, суттєво порушує баланс на користь кредитора, що суперечить Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінивши кожен наявний у матеріалах справи доказ на предмет його належності, допустимості, достовірності, а усі докази в сукупності та взаємозв`язку - на предмет їх достатності, суд встановив відповідні обставини, які вказують на наявність між сторонами правовідносин у сфері житлово-комунальних послуг, врегламентованих відповідними цивільно-правовими нормами, які підлягають застосуванню.

Судом встановлено, що відповідач і та відповідач 2 зареєстровані та постійно проживають за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачами послуг Комунального підприємства «Харківські теплові мережі».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надаються послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідач, в свою чергу, споживає зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

З 01.12.2021 на підставі частини 5 ст. 13 Закону України «Про «Про житлово-комунальні послуги» надання послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання у багатоквартирних будинках регламентується положеннями індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води, які за своєю правовою природою є публічними договорами приєднання та опубліковані на офіційному сайті надавача послуг.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надаються послуги з централізованого опалення, підігріву холодної води, технічного обслуговування внутріньобудинкових систем теплопостачання та постачання гарячої води, а відповідач, в свою чергу, споживає зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних договірних зобов`язань.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Правилами ст. 5 Закону України «Про житлово комунальні послуги» закріплено, що до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

У матеріалах справи наявна копія Публічного договору з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності від 01.07.2022, на положення якого посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог позивач (а.с. 9).

У матеріалах справи наявна копія Індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води від 14.02.2024 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1405), положення якого використовує позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог (а.с. 8).

Незважаючи на відсутність у матеріалах справи договору про надання послуг з теплопостачання між сторонами, відповідачі зобов`язані були оплачувати спожиті послуги, позаяк вони фактично ними користувалися.

Зазначена правова позиція знайшла своє підтвердження у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі № 6-2951цс15, в якій зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Аналогічні висновки викладені і у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 (14-448цс19) від 07.07.2020.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовились від послуг, які надавало йому КП «Харківські теплові мережі», то в них виник обов`язок оплатити ці послуги.

Відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання не виконали, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили.

З наданих до позову відомостей про нарахування та оплату за послуги теплопостачання за особовим рахунком НОМЕР_1 вбачається, що протягом тривалого часу відповідачі неналежним чином виконують свої зобов`язання як споживачі комунальних послуг, не в повному обсязі здійснюючи оплату за надані позивачем послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість за отримані комунальні послуги.

Судом досліджено Відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, тобто опалення та підігріву води, з якої вбачається, що за період з червня 2017 по липень 2024 в результаті неналежного виконання споживачами своїх зобов`язань по оплаті за спожиті комунальні послуги становила відповідно 89 459,55 грн за постачання теплової енергії та 18 325,32 грн за постачання гарячої води (а.с. 4-5).

Згідно Відомості про нарахування та оплату за абонентське обслуговування по послузі з постачання теплової енергії, по послузі з постачання гарячої води відповідачі заборгували за період квітня 2022 по липень 2024 764,40 грн плати за абонентське обслуговування по послузі з постачання теплової енергії та 443,04 грн плати за абонентське обслуговування по послузі з постачання гарячої води (а.с. 6).

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, яка міститься в матеріалах справи, відповідачі зареєстрована за адресою, за якою надаються послуги з теплопостачання позивачем згідно особового рахунку НОМЕР_1 (а.с. 10).

Доказів того, що послуги відповідачам не надавались, що вони не користувались наданими послугами і потреби в таких послугах не мали, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено.

Ураховуючи диспозитивність цивільного судочинства та надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що зроблені позивачем розрахунки заборгованості є обґрунтованими, та підстав їм не довіряти у суду не має.

Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», стороною відповідачів не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача, тому висновки суду про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими.

На підставі наведеного вище, виходячи з «балансу ймовірностей» як стандарту доказування, котрий ЄСПЛ у рішенні «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» (заява № 59166/12) 23.08.2016 визнає притаманним саме цивільним справам, відповідно до якого доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, суд доходить до висновку про те, що шляхом між сторонами існують правовідносини в сфері надання житлово-комунальних послуг. Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання по забезпеченню відповідачів відповідними житлово-комунальними послугами. Споживачі зі своєї сторони взяті на себе зобов`язанні по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги виконували неналежним чином, у результаті чого утворилася відповідна заборгованість у розмірі 108 992,31 грн.

Відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за послуги з теплопостачання у розмірі 108 992,31 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимог про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних суд зазначає, наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми.

Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

У даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням і на ці правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до Розрахунку інфляційних витрат та 3 % річних за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з березня 2019 по листопад 2021, нараховано 5 649,41 грн інфляційних втрат та 2 147,45 грн 3 % річних (а.с. 7).

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» зі змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету міністрів України № 390 від 21.04.2023 заборонено стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24.02.2022 з дати початку по дату завершення бойових дій або тимчасової окупації територій. В подальшому до Постанови були внесені зміни № 1405 від 29.12.2023.

Проте, заборгованість, інфляційні витрати та 3 % річних нараховані відповідачу до 24.02.2022, а тому вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вони нараховані до початку введення в дію воєнного стану в Україні. В подальшому в постанову було внесені зміни. А тому, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 2 147,45 грн та інфляційних витрати у сумі 5 649,41 грн підлягають задоволенню.

Питання про застосування строків позовної давності було поставлено перед судом у відзиві відповідача та поясненнях. З огляду на дію пункту 12 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, відповідно до норми якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину та пункту 19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, відповідно до норми якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану, а також системного аналізу цих норм строк позовної давності позивачем не пропущено.

Суд критично оцінює доводи представника відповідача про неможливість продовження строків позовної давності у зв`язку з дією карантину та запровадженням на території країни воєнного стану, оскільки ця процедура врегламентована чіткими нормами пунктів 12 та 19 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України та повністю корелюється з положеннями Глави 19 ЦК України.

Суд критично оцінює доводи представника відповідача щодо неможливості нарахування інфляційних витрат та 3% річних з посиланням на наказ Мінінтеграції № 75 від 25.04.2022, яким затверджено Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або, які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25.04.2022, оскільки такий наказ втратив чинність.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) заява № 4909/04 вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/9від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), заява N 37801/97, п. 36, від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява №49684/99, п. 30, від 27.09.2001).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному аспектах.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оскільки позивач зі свого боку виконав покладені на нього законом обов`язки, а відповідачі своїх обов`язків не виконали, в результаті чого утворилася наявна заборгованість, яка порушує права та законні інтереси позивача, за відновленням яких він звернувся в суд, суд дійшов висновку, що кожен аргумент позивача знаходить своє підтвердження наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами, не спростовується доводами представника відповідача, позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» є обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі в сумі 116 789,17 грн.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідача на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-267, 279, 354-355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задоволити.

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за період з 01.06.2017 по 31.07.2024 у розмірі 116 789 (сто шістнадцять тисяч сімсот вісімдесят дев`ять) гривень 17 копійок, в тому числі з врахуванням нарахованих до лютого 2022 інфляційних втрат у сумі 5 649,41 грн та 3% річних у сумі 2 147,45 грн.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» сплачений за подання позову судовий збір в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок в рівних частинах, тобто по 1 514,00 грн з кожного з відповідачів.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, буд. 11;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Суддя М.В. Броницька