Справа № 626/3593/23
Провадження № 6/626/25/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.02.2024 року м. Красноград

Красноградський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Дудченка В.О.,

за участю секретаря Зінченко Л.В.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

19.01.2024 р. представник боржника ОСОБА_2 - адвокат Михайлова О.С. звернулась до суду із заявою про визнання судового наказу №626/3593/23 від 20.11.2023 року виданого Красноградським районним судом Харківської області за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування своєї заяви зазначає, що 02.01.2024 року дізнався про видачу судового наказу від державного виконавця.

ОСОБА_2 вважає, що наявні обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за судовим наказом від 20.11.2023 року, оскільки він добровільно виконує обов`язки, передбачені статтею 180 СК України поза межами виконавчого провадження та відсутня необхідність примусового стягнення аліментів на підставі судового наказу.

Після розірвання шлюбу 22.02.2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , з березня 2021 року і по теперішній час матеріально забезпечує у добровільному порядку утримання дитини шляхом надсилання коштів на картковий рахунок ОСОБА_3 , також неодноразово заявником надавались кошти готівкою, купувався одяг, планшет.

В зв`язку з чим вважає, що в даному випадку має місце факт припинення обов`язку боржника ОСОБА_2 за судовим наказом від 20.11.2023 року про стягнення аліментів через добровільне виконання ним свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання доньки поза межами виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник заявника адвокат Михайлова О.С. заявлені вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини та докази викладені в матеріалах справи.

Стягувач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, від неї надійшла письмова заява відповідно до якої вона просить відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, так як вона мала право на звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . А батько дитини ОСОБА_2 має обов`язок утримувати дитину ОСОБА_5 . Розгляд справи просила проводити без її участі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 листопада 2023 року ОСОБА_3 звернулась до Красноградського районного суду Харківської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття (а.с.1).

До заяви були долучені копії: паспорта заявника (а.с. 2); довідка про реєстрацію місця проживання заявника; свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 5); рішення Красноградського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року у справі № 626/60/21 про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 6); довідка депутата Красноградської міської ради від 31.10.2023 року № 59 відповідно до якої ОСОБА_3 проживає разом з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , виховує та опікується нею (а.с. 7).

20 листопада 2023 року Красноградським районним судом Харківської області видано судовий наказ, за яким визначено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 17.11.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.ч. 1,7 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

У разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно з ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п.п. 4 і 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Окрім того, відповідно до ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому ст.ст. 432, 435 цього Кодексу.

Згідно ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, слід зробити висновок, що закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Завершенням судового захисту є фактичне виконання рішення суду, тому наведеними положеннями Основного Закону України встановлено обов`язковість до виконання судових рішень.

Виняток з цього правила становлять перелічені в ст. 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто, об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто, випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Суд враховує, що право на звернення до суду із позовом чи заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним, тобто, таким, що не обтяжено необхідністю існування жодної умови чи то дотриманням якогось порядку, тобто, таке право є абсолютним, належить особі, з якою проживають діти та яка забезпечує умови їх проживання.

Звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, ОСОБА_3 довела наявність у себе такого права, надавши суду копію свідоцтва про народження дитини та посилаючись на те, що дитина перебуває на її утриманні.

Боржником не заперечуються обставини щодо утримання заявником їх спільної дитини, однак вказується на наявність між батьками домовленості щодо здійснення ним в добровільному порядку сплати аліментів. Але матеріали справи не містять даних про чітку суму аліментів, яку повинен сплачувати ОСОБА_2 на утримання доньки. Також ОСОБА_2 не надано підтвердження своїх щомісячних доходів, в зв`язку з чим не можливо встановити чи сплачені ОСОБА_2 добровільно кошти на утримання доньки становлять частину його заробітку. При цьому вказується та надаються докази про здійснення виплат з березня 2021 року по січень 2024 року на різні суми.

При видачі судового наказу судом було встановлено наявність обов`язку боржника. Зазначені обставини боржником не спростовані. ОСОБА_2 , посилаючись на те, що у ОСОБА_3 відсутнє суб`єктивне право вимоги до нього як до боржника, не надав суду жодного доказу на підтвердження факту проживання дитини разом з ним та її перебування на його утриманні, як і не спростовано належними доказами факту проживання дитини разом з матір`ю.

Слід звернути увагу і на те, що відповідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У розумінні вимог ст. 432 ЦПК України не може бути підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, й факт лише часткового виконання обов`язку, без підтвердження наявності домовленості сторін та без підтвердження розміру доходу боржника, що унеможливлює зробити висновок про виконання ним повного чи частково судового наказу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні передбачені ст. 432 ЦПК України підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, оскільки боржником не доведено, що судовий наказ було видано помилково, або що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Керуючись ст. 173, 259-261, 432 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в Харківський апеляційний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 09 лютого 2024 року.

Суддя