Справа №534/1834/24
Провадження №2/534/512/24
КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 вересня 2024 року місто Горішні Плавні
Комсомольський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Куц Т.О., з участю: секретаря судового засідання Дегтяр Є.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому прохав встановити факт, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуті рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 19 червня 2015 року у справі № 534/1043/15-ц у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на одну дитину, щомісячно, починаючи з 20.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що він і відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі , який було розірвано 26.01.2012 року.
У цьому шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який залишився проживати з матір`ю відповідачкою ОСОБА_2 .
Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 19 червня 2015 року у справі № 534/1043/15-ц з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше встановлного законом мінімального розміру аліментів на одну дитину, щомісячно, починаючи з 20.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. У вересні 2023 року ОСОБА_4 , якому на той час виповнилося 15 років, виявив бажання проживати з батьком, позивачем ОСОБА_1 , і з того часу фактично постійно проживає з позивачем у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на повному утриманні останнього. Отже, з вересня 2023 року всіма батьківськими обов`язками щодо виховання та утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 займається виключно позивач. Відповідач не заперечувала проти того, щоб син проживав із батьком, але з вересня 2023 року участі у вихованні та утриманні ОСОБА_4 не бере.

Позивач, не дивлячись на те, що з вересня 2023 року ОСОБА_4 постійно проживає з ним та перебуває на його повному утриманні, продовжує між тим сплачувати аліменти на користь відповідача, що були стягнуті згідно вищезгаданого судового рішення на утримання ОСОБА_4 . Сплачені позивачем аліменти відповідач витрачає не на ОСОБА_4 , а на себе та іншу дитину від іншого шлюбу.

Тож позивач ОСОБА_1 , з огляду на принцип обов`язковості судових рішень, який з вересня 2023 року самостійно виховує та утримує сина ОСОБА_4 , одночасно зобов`язаний виконувати рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 19 червня 2015 року у справі № 534/1043/15-ц та сплачувати в примусовому порядку аліменти на користь відповідача ОСОБА_2 , що порушує його майнові права та інтереси.

Ухвалою суду від 12.09.2024 позовна заява прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Будучи належним чином повідомленими про дату час і місце розгляду справи, сторони у судове засідання не з`явились, звернувшись із відповідними клопотаннями про розгляд справи за їх відсутності. Позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач надалв заяву, в якій позовні вимоги визналв повністю та не заперечувалв проти задоволення позову.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши приєднані до справи матеріали, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 26.12.2012. Сторони від шлюбу мають спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження (а.с. 8).

Відповідно до рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 19.06.2015 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку доходу, починаючи з 20.05.2015 до повноліття дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

З аналізу статтей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті скасування їх присудження.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Судом встановлено, що з вересня 2023 року син ОСОБА_5 проживає з батьком ОСОБА_1 з якого були стягнуті аліменти на користь матері дитини ОСОБА_2 , вказані обставини підтверджується наданим актом про проживання від 12.06.2024 та були підтверджені ОСОБА_2 у заяві про визнання позову (а.с. 17).

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Як встановлено неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з батьком - позивачем по справі та повністю знаходиться на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідачки аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , які стягуються на підставі рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 19.06.2015 р.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про встановлення факту самостійного виховання та утримання сина ОСОБА_4 , суд дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Згідно ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки и батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Судом встановлено, що дана справа не пов`язана з вирішенням спору про право та судом беззаперечно встановлено, що позивач самостійно виховує та утримує сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і це підтвердила відповідачка у справі, а тому заявлені вимоги є такими, що підлягають до задоволення, оскільки підтверджуються належними доказами і відповідають якнайкращим інтересам дитини.

Враховуючи те, що встановлення факту породить для позивача юридичні наслідки і іншого шляху для підтвердження даного факту не існує, суд вважає доведеним той факт, що заявник самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина, а тому вважає за необхідне вказані вимоги задовольнити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 272-273, 280-282, 354, 430 ЦПК України, суд, -

ухвалив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, припинення стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які стягнуті рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 19 червня 2015 року у справі № 534/1043/15-ц у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на одну дитину, щомісячно, починаючи з 20.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення через суд першої інстанції.

Позивач: Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Т.О.Куц