Справа № 357/5764/24
Провадження № 2/674/519/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м.Дунаївці

Дунаєвецький районний суд Хмельницької області в складі головуючої судді Шафікової Ю.Е., в порядку спрощеного позовного провадження розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна казначейська служба України про стягнення в порядку компенсації моральної шкоди 20 400 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до суду із позовом до Держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державна казначейська служба України, в якому просив стягнути на свою користь з Державного бюджету України в порядку компенсації моральної шкоди 20 400 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн..

В обґрунтування позову посилалося на те, що 29.01.2024 поліцейським УПП в м.Києві Департаменту патрульної поліції винесено постанову серії ЕНА №1332765 про накладення на позивача адміністративного стягненняза вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч.4 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в сумі 20 400 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2024 у справі №357/2239/24 постанову серії ЕНА №1332765 від 29.01.2024 скасовано, справу відносно ОСОБА_1 за ч.4 ст.126 КУпАП закрито. Таким чином, позивач у постанові протиправно був визнаний винним та на нього незаконно було накладено штраф в сумі 20 400 грн.

Позивач зазначає, що 29.01.2024 він мешкаючи в м.Біла Церква, поїхав у справах до м.Києва. Будучи зупиненим працівниками поліції в м.Києві був ними повідомлений про те, що він є особа, яка позбавлена права керування транспортними засобами, але позивач на той час не був такою особою, оскільки рішення суду про позбавлення його такого права не набуло законної сили. Всупереч цим обставинам, винесено постанову за ч.4 ст. 126 КУпАП із застосуванням штрафу в сумі 20400 грн. Дані протиправні дії працівника поліції призвели до того, що позивач 29.01.2024 керуючи автомобілем по м.Києву вже не був упевнений, чи діє згідно вимог ПДР України та чи не порушує вимог КУпАП. Даний факт призвів до моральних страждань та правової невизначеності щодо законності своїх дій. В подальшому, приїхавши в м.Біла Церква ОСОБА_1 більше не здійснював керування транспортним засобом з 30.01.2024 по 14.02.2024 (прийняття рішення Київським апеляційним судом), оскільки побоювався складення протоколу за ч.5 ст.126 КУпАП. Це призвело до порушення ритму життя та незручностей, він втратив спокій, сон, вимушений був користуватись послугами перевізників, погіршився стан здоров`я, а саме погіршилось самопочуття, виникла роздратованість, конфліктні ситуації з близькими, вимушений був звертатись за наданням правової допомоги адвоката, що поклало на нього додаткові розтрати, відвідувати судові засідання. Таким чином, протиправними діями Держави в особі Департаменту патрульної поліції позивачу завдано душевних страждань (стрес розчарування, відчуття несправедливості, неможливість користуватись транспортним засобом, погіршення відносин з родиною, матеріальні труднощі), які оцінює в 20 400 грн., тобто в сумі накладеного штрафу. Посилаючись на вищезазначене, позивач просив суд, стягнути на свою користь 20 400 грн. моральної шкоди та 5000 грн. витрат на правничу допомогу.

Ухвалою судді від 03.07.2024 відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Ухвалою судді від 25.07.2024 відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

02.08.2024 від відповідача надійшов відзив у якому просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Білоцерківським міськрайонним судом Київської області у справі №357/2239/24 скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності відповідача серїї ЕНА №1332765 від 29.01.2024. Жодних незаконних дій відносно самого позивача не вчинялось та судом не встановлено. Факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду. Компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності умов, а саме протиправної поведінки, наявності моральної шкоди, причинного зв`язку, вини заподіювача. Позивач не навів доказів факту заподіяння моральних страждань відповідачем, з чого він виходив при визначенні розміру компенсації, не доведено якими саме діями (бездіяльністю) відповідача заподіяно моральну шкоду, позовна вимога є штучною та задоволенню не підлягає.

Від третьої особи 19.07.2024 надійшли письмові пояснення, у яких просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В поясненнях зазначили, що державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають за зобов`язаннями держави. Державна казначейська служба України лише виконує рішення суду про стягнення коштів та не відповідає за зобов`язаннями держави чи державних органів. У постановах Верховного Суду сформульовано висновки, згідно з якими не допускається стягнення з Казначейства моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових осіб при здійсненні своїх повноважень. Позивач не навів достатніх та допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної та матеріальної шкоди. Державний бюджет України (за жодною бюджетною програмою) не передбачає асигнувань для виплати витрат на правничу допомогу адвоката у цивільній справі. Судове рішення без встановлення бюджетних призначень законом «Про державний бюджет України» на відповідний рік не може бути виконано. Витрати на професійну правничу допомогу можуть бути стягнуті виключно зі сторони по справі, однак не з Державного бюджету України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2020 у справі №357/2239/24 позов ОСОБА_1 задоволено та постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, Серія ЕНА №1332765 від 29.01.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП скасовано, а справу про адміністративне правопорушенням закрито.

Рішення набрало законної сили 19.03.2024 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, суд вважає доведеними обставини відсутності факту вчинення позивачем 29.01.2024 адміністративного правопорушення за ч.4 ст.126 КупАП.

При виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин, судом враховується наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Натомість, статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Таким чином, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали вказане провадження.

Аналогічна позиція висловлена в позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), у якій зроблено висновок, що на підставі п. 2 ч.1 ст. 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У переглянутій касаційним судом справі, підставою для відшкодування шкоди було закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Суд зазначив, що це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення внаслідок відсутності його складу свідчить про те, що його притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від його вини. Крім того, відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Схожого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 6 грудня 2023 року по справі №370/463/21.

Згідно ч. 4. ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд відповідно до ст. 23 ЦК України враховує характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права та вказує, що відносно позивача мало місце неправомірне накладання адміністративного стягнення.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або її посадовою особою, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

В рішенні у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ вказав на те, що принцип "належного урядування", зокрема, передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків (заява № 29979/04, пункт 70).

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи його посадовою особою прав людини, навіть якщо вони не потягли за собою вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння морально шкоди.

Разом з тим, з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем є завищеним. Так, внаслідок протиправних дій відповідача, у позивача виникло психологічне напруження, переживання, розчарування, відчуття несправедливості, чим завдано моральної шкоди. Разом з цим, суд наголошує, що при оцінці обґрунтованості вимог позивача у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, справедливості та співмірності, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її необґрунтованого збагачення. Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на корить ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі1000 грн.. Такий розмір моральної шкоди суд вважає адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч. 2 ст. 2 ЦК України)

Верховний Суд у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 591/387/21 зробив висновок, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі, а тому кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У відповідності до пункту 4 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивач має право на відшкодування (повернення) суми, ним сплаченої у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Представником позивача належними доказами підтверджено факт понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 гривень, які були реальними, необхідними та обгрунтованими, відповідали складності справи, отже суд стягує судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву - задовольнити частково.

Стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) а порядку компенсації моральної шкоди 1 000 (одну тисячу) гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 245 гривень.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду безпосередньо або через Дунаєвецький районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

відповідач Держава Україна в особі Департаменту патрульної поліції (м. Київ вул. Федора Урнста,3, ).

третя особа - Державна казначейська служба України (м. Київ вул. Бастіона,6, ).

Повний текст рішення складено 24 вересня 2024 року.

Суддя Ю. Е. Шафікова