ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7501/24 Справа № 180/1122/23 Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н. М. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Барильської А.П., Демченко Е.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що 07 листопада 2021 року вона та ОСОБА_2 домовилася, що позивачка з чоловіком ОСОБА_3 купують будинок за адресою: АДРЕСА_1 , і нею було надано аванс в розмірі 1000 доларів США, про що відповідачка написала розписку.

Сторони домовилися, що як тільки продадуть свою квартиру, відразу і розрахуються із відповідачкою.

Свою квартиру вони не продали, бо покупець відмовився через брак коштів.

Відповідачку ж вони просили повернути 700 доларів США, а 300 доларів США залишилося, як аванс за купівлю в майбутньому вказаного будинку.

ОСОБА_2 повернула їм 700 доларів США.

Через військову агресію та постійні обстріли м.Марганець вони з чоловіком виїхали з міста.

Відповідачка виставила на продаж свій будинок, маючи на руках аванс, їм не повідомила про це.

Позивачка вказує, що її чоловік просив повернути гроші в розмірі 300 доларів США, однак відповідачка їм відмовила у поверненні коштів, повідомила, що завдаток не повертається.

Станом на 20 червня 2023 року курс долара США складає 37,25 грн. за 1 долар США. Тому розрахунок складає: 300 доларів США х 37,25 грн. = 11175,00 грн..

Враховуючи викладене, позивачка просила стягнути з відповідачки вказану суму грошових коштів.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що аванс не має забезпечувальної дії, а тому якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що рішення необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на виконання домовленості зі ОСОБА_1 . ОСОБА_2 майже два роки чекала на купівлю нею будинку, тобто не могла реалізувати своє право на продаж належного їй нерухомого майна іншим особам, і в підсумку ОСОБА_1 відмовилась від купівлі належного ОСОБА_2 будинку, тобто порушила взяте на себе зобов`язання, що є підставою для залишення завдатку у кредитора.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що навесні 2022 року між сторонами існувала усна домовленість про купівлю-продаж будинку по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 сплачено 1000 доларів США на підтвердження домовленості з ОСОБА_2 в подальшому придбати належний останній будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , приймаючи грошові кошти, зобов`язувалася не продавати будинок іншим особам.

Встановлено та не заперечувалось сторонами, що 22 березня 2022 року ОСОБА_2 на прохання ОСОБА_1 повернула останній 700 доларів США.

Суму в розмірі 300 доларів США не було повернуто, ці кошти залишилися у відповідачки.

Встановлено, що ОСОБА_1 будинок за адресою: АДРЕСА_1 так і не придбала через брак коштів.

На початку 2023 року ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з вимогою повернути 300 доларів США, однак отримала відмову, оскільки відповідачка вважає дану суму завдатком.

04 вересня 2023 року ОСОБА_2 продала квартиру по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 ..

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди

Статтями 546, 547 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.

Прямого визначення терміну «аванс» в цивільному законодавстві немає. Однак його сенс може бути визначений із систематичного тлумачення норм, що регулюють цивільні правовідносини. «Аванс» у цивільному праві - це грошова сума, що сплачується стороною договору, зобов`язаною до грошового платежу, в рахунок цього платежу, але до фактичного виконання предмета договору. На відміну від задатку, аванс передається лише як виконання зобов`язання, але не як форма забезпечення договору.

Керуючись вказаними нормами права, а також встановивши, що на виконання домовленості зі ОСОБА_1 . ОСОБА_2 майже два роки чекала на купівлю нею будинку, тобто не могла реалізувати своє право на продаж належного їй нерухомого майна іншим особам, і в підсумку ОСОБА_1 відмовилась від купівлі будинку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що 300 долларів США в якості завдатку повинні залишатися у відповідачки.

Доводи апелянта в скарзі про те, що аванс не має забезпечувальної дії, а тому якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

При цьому, колегія суддів враховує, що не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції чітко вказав підстави для відмови у задоволенні позову, які відповідають нормам чинного законодавства та з якими погоджується колегія суддів.

Інші доводи апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення суду.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволення позовних вимог.

Рішення, як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді А.П. Барильська

Е.Л. Демченко