Справа № 603/535/24
Провадження №2-о/603/26/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2024 року м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Галіяна І. М.,

секретар судового засідання Сандалюк О. В.,

за участі представника заявника адвоката Андрусенка І. Я., представника заінтересованої особи Пельц О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління державної міграційної служби у Тернопільській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Андрусенко І. Я., звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

В обґрунтування вказаної заяви посилається на те, що бажаючи отримати паспорт громадянина України, оскільки цього паспорта в нього ніколи не було, він звернувся в Монастириський сектор Управління державної міграційної служби у Тернопільській області (далі УДМС у Тернопільській області), де йому було відмовлено у видачі паспорта через відсутність документального підтвердження місця проживання на території України станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року. Заявник вказує, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гнильче Підгаєцького (Бережанського) району Тернопільської області та все життя прожив в межах Тернопільської області. У зв`язку з наведеним, з метою отримання паспорта громадянина України йому необхідно встановити факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Представником заінтересованої особи УДМС у Тернопільській області Гаврилюк З. Б. суду подано письмові пояснення, в яких представник заінтересованої особи зазначє, що УДМС у Тернопільській області при вирішенні заяви ОСОБА_1 покладається на думку суду. Окрім того, представник заінтересованої особи вказує, що за результатом звернення ОСОБА_1 Монастириським сектором УДМС у Тернопільській області було підтверджено тотожність особи заявника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак не встановлено належність до громадянства України, оскільки відсутнє документальне підтвердження його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.

Представник заявника адвокат Андрусенко І. Я. в судовому засіданні підтримав заяву ОСОБА_1 та просив її задовольнити, вважає, що факт постійного проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року підтверджується сукупністю зібраних по справі доказів, а також поясненнями свідка ОСОБА_2 .

Представник заінтересованої особи УДМС у Тернопільській області Пельц О. С. в судовому засіданні не заперечила проти задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Судом встановлено такі обставини.

Заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гнильче Підгаєцького району Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 10.02.2005 року.

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого повторно 28.03.2024 року Монастириським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заявник ОСОБА_1 28.01.1987 року одружився з ОСОБА_3 . Остання після одруження змінила прізвище « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 13.07.1991 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в заявника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_6 . Місцем народження ОСОБА_6 вказано с. Підлісне Монастириського району Тернопільської області.

Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гнильче Бережанського району Тернопільської області, 26.11.1987 року був взятий на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с. Гнильче Бережанського району Тернопільської області, Монастириським РВК Тернопільської області 23.11.1985 року було видано військовий квиток серії НОМЕР_4 , підтверджується листом ІНФОРМАЦІЯ_5 № 5/2211 від 01.05.2024 року.

Згідно з довідкою № 177 від 08.04.2024 року, виданою управлінням кадрового забезпечення УМВС України в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 , 1967 р. н., проходив службу в УМВС в Івано-Франківській області в період з 17.10.1990 року (нак. УВС № 135-19.10.1990) до 20.12.1993 року (нак. УМВС № 172-29.12.1993). Звільнений за ст. 63 п. «д» (через службову невідповідність) 20.12.1993 року (нак. УМВС № 172-29.12.1993).

28.03.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Монастириського сектору УДМС у Тернопільській області із заявою щодо оформлення паспорта громадянина України у зв`язку із втратою особою паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, що підтверджується фотокопією анкети-заяви № 10365301 від 28.03.2024 року.

Як вбачається зі змісту фотокопій архівних заяв про видачу паспорта громадянина колишнього СРСР взірця 1974 року від 22.06.1984 року та від 12.07.1990 року, заявник востаннє був документований паспортом громадянина колишнього СРСР взірця 1974 року серії НОМЕР_5 , видним Івано-Франківським РВ ВС в Івано-Франківській області.

Відповідно до заяви про втрату або викрадення паспорта від 28.03.2024 року ОСОБА_1 втратив паспорт громадянина колишнього СРСР 07.11.2006 року під час поїздки у м. Черкаси.

Як вбачається зі змісту висновку за заявою про втрату паспорта від 11.05.2024 року, перевіркою заяви ОСОБА_1 встановлено, що йому 12.07.1990 року Івано-Франківським РВ ВС в Івано-Франківській області справді видавався паспорт серії НОМЕР_5 із внесенням до нього таких даних про власника паспорта: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Гнильче Підгаєцького району Тернопільської області.

Рішенням головного спеціаліста Монастириського сектору УДМС у Тернопільській області Кота О. від 11.05.2024 року, затвердженого завідувачем Монастириського сектору УДМС у Тернопільській області Пельц О. 11.05.2024 року, ОСОБА_1 відмовлено в оформленні та видачі паспорта громадянина України у зв`язку із невстановленням його належності до громадянства України.

Як вбачається зі змісту вищевказаного рішення, за результатами проведеної перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 востаннє був документований паспортом громадянина колишнього СРСР взірця 1974 року серії НОМЕР_5 , видним Івано-Франківським РВ ВС в Івано-Франківській області, який ним було втрачено. Поряд з цим, ОСОБА_1 не документувався паспортом громадянина України чи паспортом громадянина України для виїзду за кордон, зареєстрованим/знятим з реєстрації місця проживання не значиться. Таким чином, Монастириським сектором УДМС у Тернопільській області підтверджено тотожність особи заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак не встановлено належність до громадянства України, оскільки відсутнє документальне підтвердження його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року (на момент проголошення незалежності України) або 13.11.1991 року (набрання чинності Законом України «Про громадянство України»).

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_2 , яка є дружиною ОСОБА_1 , пояснила суду, що познайомилася з ОСОБА_1 у 1985 році в с. Горожанка. Приблизно через місяць після знайомства ОСОБА_1 пішов в армію. 1987 році ОСОБА_1 приїхав у відпустку і в січні цього року вони одружилися. За час шлюбу в них народилося троє дітей. Приблизно в 1990-му році ОСОБА_1 працював в ОМОН-і в м. Івано-Франківськ, під час чого його було направлено на навчання у м. Львів у школу міліції. В лютому 1992 року, після закінчення навчання, вони переїхали до м. Івано-Франківськ, де ОСОБА_1 працевлаштувався в « ОСОБА_7 », де він пропрацював до 1993 року. Після звільнення з правоохоронних органів за станом здоров`я ОСОБА_1 багато років працював на сезонних роботах у різних містах України. Свідок пояснила, що ОСОБА_1 загубив свій паспорт (старого зразка), проте через проблеми з оформленням документів він постійно відкладав процес виготовлення паспорта громадянина України. ОСОБА_2 вказала, що на момент проголошення незалежності України, ОСОБА_1 проживав на території України.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, заслухавши пояснення учасників справи, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи із такого.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 320/948/18 зробила висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Відповідно до пп. «а» п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27.03.2001 № 215/2001 (далі за текстом - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно з п. 8 цього Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Враховуючи зазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Таким чином встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України.

На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що сукупність досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою, дають підставу зробити висновок про те, що заявник ОСОБА_1 на момент проголошення незалежності України, тобто станом на 24.08.1991 року, постійно проживав на території України. Вказаний факт має юридичне значення і від його встановлення залежить реалізація права заявника на отримання паспорта громадянина України, а тому заяву ОСОБА_1 слід задовольнити.

Керуючись ст. 76-80, 89, 258, 259, 263-265, 273, 293, 294, 315-319, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління державної міграційної служби у Тернопільській області, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Гнильче Підгаєцького району Тернопільської області, станом на 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Заявник: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Управління державної міграційної служби у Тернопільській області, місцезнаходження: вул. Текстильна, 1-Б, м. Тернопіль, .

Головуючий суддя І. М. Галіян