РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 жовтня 2024 рокуСправа № 495/7493/24
Номер провадження 2/495/4034/2024

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання Мартиненко Т.А.,

розглянувши у відкритому засіданні в цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства комерціиний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

31.07.2024 АТ КБ "ПриватБанк" звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 26.11.2008 у сумі 34802 грн 61 коп. станом на 23.06.2024.

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

1.1. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 26.11.2008 року між банком та відповідачем було укладено договір № б/н від 26.11.2008. У процесі користування банківським рахунком 30.11.2021 відповідач також підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, на підставі якої отримав додаткову кредитну карту № НОМЕР_1 .

Банк свої зобов`язання по наданню кредиту виконав в повному обсязі, однак ОСОБА_1 не виконав належним чином умови договору і станом на 23.06.2024 року має заборгованість 34 802 грн 61 коп., яка складається з: 27 306 грн 53 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 7 496 грн 08 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

1.2. Відповідач правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався.

2. Рух справи у суді.

Ухвалою суду від 19.08.2024 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, розгляд справи по суті призначено на 18.09.2024, відкладено на 24.10.2024.

3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.

В судове засідання 24.10.2024 представник позивача не з`явився; просив розглядати справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечив.

Відповідач у судове засідання 24.10.2024 також не прибув; про дату, час, місце судового розгляду належно повідомлений шляхом направлення судових повісток; про поважність причин неявки або відкладення розгляду справи суду не заявив.

Керуючись статтею 280 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (частина друга статті 247 ЦПК України).

4. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 26.11.2008 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку та заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, в якій наявний підпис як представника ПАТ КБ «Приватбанк», так і підпис ОСОБА_1 , а також зазначена письмово дата укладення цієї заяви, паспорт споживчого кредиту підписаний ОСОБА_1 (на підтвердження зазначеної обставини в матеріалах справи наявна копія заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг з власноручним підписом відповідача). 30.11.2021 відповідач також підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якої отримав додаткову кредитну карту № НОМЕР_1 .

Згідно з розрахунком заборгованість за договором б/н від з 26.11.2008, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , станом на 23.06.2024 р. становить 34802 грн 61 коп., яка складається з наступного: 27306 грн 53 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 7496 грн 08 коп - заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування кредитної картки ОСОБА_1 , йому неодноразово змінювали кредитний ліміт, таким чином з 26.11.2008 по 01.02.2024 кредитний ліміт збільшився із суми у розмірі 500 грн до 28 162 грн 666 коп.

ОСОБА_1 , на виконання умов кредитного договору, отримував картки, остання № 395442 із термін дії до 11/25.

З виписки за договором вбачається, що ОСОБА_1 активно користувався кредитними коштами за період з 07.04.2009 року до 02.06.2024 року; на кінець спірного періоду наявне від`ємне значення залишку після операції (заборгованість) у сумі 34 802 грн 61 коп.

5. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України та статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 641 ЦК України).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом ( стаття 642 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

У силу статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК).

У постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19 сформовано наступну правову позицію.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно з частинами першою, другою статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положенням про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, затвердженим Постанова Правління Національного банку України № 151 від 13.12.2019 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено статтею 629 ЦК України.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частин першої четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Таким чином, при вирішенні вимог щодо стягнення процентів має значення строк виконання відповідного зобов`язання і природа нарахованих процентів.

У постановах від 05.03.2023 у справі № 910/4518/16, від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів за користування коштами може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

ОСОБА_2 , як сторона кредитного договору, погодила передбачену у пункті 1.2 договору можливість пролонгації строку кредиту.

Свобода договору дозволяє сторонам визначати особливі (не типові) умови врегулювання правовідносин з дотриманням загальних вимог, необхідних для чинності договору (стаття 203 ЦК України)

Умови договору щодо автопролонгації не суперечать вимогам частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки є чіткими, дозволяють спрогнозувати позичальнику наслідки неповернення боргу в межах 30 днів, і крім того, дозволяють позичальнику скористатися зниженою процентною ставкою у разі сплати боргу в межах пролонгованого строку кредитування.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач довів суду використання та неповернення відповідачем кредитних коштів в розмірі 27 306 грн 53 коп.

Відповідач розмір заборгованості за тілом кредиту не спростовувала, доказів повернення тіла кредиту кредитору (позивачу) не надав.

Позивач також довів підставність нарахування 7 496 грн 08 коп. відсотків за користування кредитними коштами.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача правомірні, регулюються умовами укладених між сторонами договорів та нормами чинного законодавства України і підлягають задоволенню у повному обсязі.

6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст.4, 258-259,265,281-283, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

позов Акціонерного Товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.11.2008 у сумі 34802 грн 61 коп. (тридцять чотири тисячі вісімсот дві грн 61 коп).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по оплаті судового збору в сумі 2 422 грн 40 коп. (дві тисячі чотириста двадцять дві грн. 40 коп.).

Копію рішення направити учасникам справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Повне найменування сторін:

позивач Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», , вулиця Грушевського, 1-Д, місто Київ, 01001;

відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Суддя Ю.Ф. Волкова