Справа № 538/591/24
Провадження № 2/538/368/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2024 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Цімботи Л.Г., з участю секретаря судового засідання Потапенко І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Жага Едуард Григорович до Лохвицької міської територіальної громади (Лохвицька міська рада) про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Жага Е.Г., звернувся до суду з позовом до Лохвицької міської територіальної громади (Лохвицька міська рада) про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування заявлених вимог вказано, що на території Лохвицької територіальної громади Полтавської області розташоване нерухоме майно, а саме: об`єкт «виробничий будинок, зерносклад» загальною площею 914,5 кв.м, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0749, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке наразі перебуває у фактичному володінні та користуванні позивача. Даний виробничий будинок - зерносклад, отриманий в фактичне користування ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, в процесі здійснення розпаювання майнового фонду КСГП ім. Кірова, оскільки, ОСОБА_1 у період з 01.01.1982 р. но 09.03.2000р. був членом КСГП ім. Кірова. У зв`язку з ліквідацією КСГП ім. Кірова, ОСОБА_1 було передано у користування земельну ділянку площею 0,2304 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :01:001:0749, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач з березня 2000 року вільно володів і користувався вищевказаною земельною ділянкою, а в травні 2019 році ОСОБА_1 приватизував та зареєстрував право власності на дану земельну ділянку, на підставі Рішення 31 сесії 7 скликання Лучанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області від 21.05.2019 року. 01.07.2019 року позивач передав у власність ОСОБА_2 вищевказану земельну ділянку на підставі Договору дарування від 01.07.2019 року. Проте, передати у власність ОСОБА_2 виробничий будинок - зерносклад, загальною площею 914,5 кв.м, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0749, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яким ОСОБА_1 відкрито володіє і користується з березня 2000 року, позивач не зміг, оскільки не оформлено право власності. На вищевказаний зерносклад була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 . При зверненні до ПП "Бюро послуг та консультація" та до інженера землевпорядника ФОП ОСОБА_3 для виготовлення експертної оцінки та технічної документації, позивачем було отримано інформацію, що право власності на виробничий будинок - зерносклад, не зареєстровано, а отже, ніхто не мав ніяких майнових прав на даний об`єкт нерухомості. На підставі вищевикладеного, вважає за необхідне, визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на об`єкт нерухомості - зерносклад, оскільки позивач понад 10 років відкрито володіє і користується даним нерухомим майном.

Ухвалою суду від 05.04.2024р. провадження у вказаній справі відкрито та ухвалено розглядати її за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 01.05.2024 р. підготовче провадження було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, суду пояснили обставини викладені в позові, відповідаючи на запитання суду, пояснили, що документи які б підтверджували розпаювання майна КСГП ім. Кірова, обставини та дату ліквідації цього КСПГ у них відсутні, до архівних установ з цього приводу вони не зверталися, також пояснили, що відсутні документи, між якими конкретно особами таке розпаювання відбувалося, безхазяйним таке майно (зерносклад) не визнавалось, чому цільовим призначенням земельної ділянки, на якій розташована будівля (зерносклад) зазначено "ведення особистого селянського господарства" пояснити не змогли.

Відповідач Лохвицька міська рада в письмовому клопотанні просила справу розглядати без участі їх представника, прийняти рішення на розсуд суду.

Суд, вислухавши позивача та представника позивача, дослідивши докази по справі, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що з трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 13.02.1987 року вбачається, що ОСОБА_1 у період з 01.01.1982 по 24.04.2000 був членом колгоспу ім. Кірова (а.с. 11-15).

Стороною позивача на підтвердження своїх вимог надано технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства на території Лучанської сільської ради АДРЕСА_1 (а.с.16-36).

Кім того, стороною позивача на підтвердження своїх вимог надано також копію технічного паспорта виданого на ім`я ОСОБА_1 , виготовленого ПП "Бюро послуг та консультацій" від 10.01.2019, з якого вбачається, що виробничий будинок сільськогосподарського призначення зерносклад, який розташований АДРЕСА_1 , складається з: А-1 - зерносклад, загальною площею - 914.5 кв.м, ринкова вартість об`єкту оцінки становить 143 790 грн (а.с. 37-45, 47).

Згідно копії Договору дарування від 01.07.2019 року, ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,2304 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :01:001:0749, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Аналогічна інформація про склад майна відображена і у Витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.07.2019 р. (а.с. 81-83).

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно із частиною першою статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. ... Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 05 червня 2018 року (справа №924/925/17), від 22 травня 2018 року (справа № 922/1574/17), від 03 лютого 2021 року (справа № 469/716/17) викладений правови йвисновок проте, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. При цьому така особа має не визнавати або оспорювати це право позивача, і між сторонами має існувати спір про право, який суд вирішує у порядку позовного провадження. Позов про право власності за давністю володіння не може пред`являти законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника, крім випадків, визначених частиною 3 статті 344 ЦК України. Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення судового рішення.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що він постійно, добросовісно користується зерноскладом, тому має право на набуття права власності на цю будівлю на підставі ст.344 ЦК України за набувальною давністю.

Проте, враховуючи ті обставини, що «виробничий будинок, зерносклад», на який позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю, є частиною розпайованого КСП ім.Кірова майна, на яке колишнім членам КСП мали б бути видані майнові сертифікати, тобто наявні інші особи, які вправі претендувати на дане нерухоме майно.

Крім того, суд дійшов висновку, що відкритість і безперервність користування позивачем «виробничим будинком, зерноскладом» не є достатніми підставами для набуття останнім права власності на це нерухоме майно за правилами статті 344 ЦК України.

Більше того, суд звертає увагу, що стороною позивача всупереч положенням ст. 81 ЦПК України, яка передбачає, що кожна повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, і що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, не належно виконаний цей процесуальний обов`язок, адже зазначаючи, що виробничий будинок - зерносклад, отриманий в фактичне користування ОСОБА_1 в процесі здійснення розпаювання майнового фонду КСГП ім. Кірова, і що у зв`язку з ліквідацією КСГП ім. Кірова, ОСОБА_1 було передано у користування земельну ділянку, на підтвердження таких фактів та обставин, в тому числі, ними не надано жодного належного і допустимого доказу.

Враховуючи вищезазначені обставини та правові норми, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 13, 18, 81, 83, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Жага Едуард Григорович до Лохвицької міської територіальної громади (Лохвицька міська рада) про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 24 травня 2024 р.

Суддя Лохвицького

районного суду Л.Г.Цімбота