Провадження № 22-ц/812/1492/24
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 жовтня 2024 року м. Миколаїв

справа № 475/465/23

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області, ухвалене 15 серпня 2024 року суддею Єгоровою Н.І. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена, у цивільній справі за позовом

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У квітні 2023 року банк звернувся до суду з зазначеним вище позовом.

Позивач зазначав, що 26 жовтня 2012 року між банком та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір б/н, відповідно до заяви позичальника та до Умов і Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку. За заявою відповідача йому надано 300 грн кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Розмір відсотків за користування кредитом становить 42% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно пункту 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, з правом його збільшення або зменшення.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Проте, внаслідок порушення відповідачем кредитних зобов`язань, станом на 09 лютого 2023 року виникла заборгованість у розмірі 40 308, 44 грн, з яких: 32 952, 97грн тілом кредиту та 7 355, 47 грн за процентами.

Відповідач ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Каратассо Л.Г., просив позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши заборгованість за тілом кредиту - 36, 97 грн та 8, 25 грн за відсотками, оскільки 22 травня 2022 року грошові кошти у розмірі 32 916 грн були зняті з його рахунку шахрайським шляхом, тому заборгованості у зазначеному банком розмірі він не визнає.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2024 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто 45, 22 грн, з яких 36, 97 грн за тілом кредиту та 8, 25 грн за процентами.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з його карткового рахунку відбулося не за його розпорядженням і він не мусить нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апелянт посилався на помилковість висновку суду про непричетність відповідача ОСОБА_1 до списання з його рахунку грошових коштів шахрайським шляхом, оскільки, як зазначено у відповіді СВ ВП № 2 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, - 22 травня 2022 року приблизно о 10 год 20 хв невстановлена особа, представившись менеджером ПАТ КБ «ПриватБанк», під приводом розблокування картки, заволоділа кредитними коштами.

Крім цього банк посилався на доведеність розголошення ОСОБА_1 інформації, яка сприяла зняттю коштів з рахунку, ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 08 червня 2022 року, у якій зазначено, що «У ході досудового розслідування було встановлено, що 22.05.2022 близько 10.23 години на мобільний номер телефону ОСОБА_1 зателефонував невідомий чоловік, з номеру НОМЕР_1 , який представився персональним менеджером банку «ПриватБанк» та повідомив, що його кредитна картка № НОМЕР_2 тимчасово заблокована у зв`язку з тим, що невідомі особи намагались вчинити шахрайські дії та заволодіти грошовими коштами належних останньому. Після чого, представник даного банку повідомив, щоб розблокувати дану картку ОСОБА_1 необхідно назвати старий пароль, а потім новий пароль який прийде на мобільний телефон ОСОБА_1 , що останній і зробив та надав даному чоловіку всю інформацію, яка надійшла йому в смс повідомленні». Отже, такі дії ОСОБА_1 вказують на те, що саме він розголосив інформацію (старий та новий паролі), яка дала змогу ініціювати платіжні операції 22 травня 2022 року за його карт-рахунком.

Результатами службової перевірки та текстовим записом діалогу ОСОБА_1 з оператором банку наведені вище обставини підтверджуються.

Також апелянт зазначав, що порушене кримінальне провадження за заявою ОСОБА_1 є незакінченим та не може свідчити про вчинення злочину щодо особи, до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені.

Узагальнені доводи інших учасників

Відповідач ОСОБА_1 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у справі є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 40 308,44 грн, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до приписів частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 26 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір №б/н, за яким останній отримав 300 грн кредитних коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 42 % на рік на суму залишку за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на укладення договору, про що свідчить підписана ним заява, разом з Умовами і правилами надання банківських послуг.

Відповідно п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

17 лютого 2022 року кредитний ліміт збільшено до 50 000грн, а 20 грудня 2022 року зменшено до 35 777, 12 грн.

Відповідач ОСОБА_1 є держателем платіжної картки АТ КБ «ПриватБанк» №5352469 .

22 травня 2024 року з 10:37 год по 10:38 год з кредитної картки ОСОБА_1 було здійснено переказ грошових коштів в на суму 31 650 грн, що підтверджується довідкою керівника Напрямку операційного обслуговування ГО від 12 грудня 2023 року.

Відповідач ОСОБА_1 стверджує, що грошові перекази з його кредитного рахунку були здійснені без його згоди та відома.

23 травня 2022 року позичальник ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів з заявою про незаконне заволодіння грошовими, наявними на його кредитній картці.

24 травня 2022 року Вознесенським РУП ГУНП в Миколаївській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про те, що невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами банківської картки № НОМЕР_3 , яка належить ОСОБА_1 у сумі 32 000 грн.

На час розгляду позову судом першої інстанції досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000025 за попередньою кваліфікацією ч.3 ст. 190 КК України триває.

Дослідивши наявні у справі докази та встановивши обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю не сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Списання грошових коштів з його карткового рахунку відбулося не за його розпорядженням і він не мусить нести відповідальності за такі операції. Виявивши безпідставне списання (перекази, зняття) коштів, відповідач повідомив про цей факт банк та звернувся до правоохоронних органів.

Позиція апеляційного суду

Зазначений вище висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується наявними у справі доказами.

Так з повідомлення Відділення поліції № 2 Вознесенського районного управління поліції від 30 жовтня 2023 року вбачається, що 23 травня 2022 року до відділення поліції звернувся мешканець смт. Доманівка Миколаївської області громадянин ОСОБА_1 , який повідомив про те, що 22 травня 2022 року близько 10 год 20 хв невстановлена особа, представившись менеджером банку «ПриватБанк», шахрайським шляхом, під приводом розблокування карки, заволоділа грошовими коштами у розмірі 32 000 грн, чим завдала йому матеріальних збитків.

Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 08 червня 2022 року зазначено, що «У ході досудового розслідування було встановлено, що 22.05.2022 близько 10.23 години на мобільний номер телефону ОСОБА_1 зателефонував невідомий чоловік, з номеру НОМЕР_1 , який представився персональним менеджером банку «ПриватБанк» та повідомив, що його кредитна картка № НОМЕР_2 тимчасово заблокована у зв`язку з тим, що невідомі особи намагались вчинити шахрайські дії та заволодіти грошовими коштами належними останньому. Після чого, представник даного банку повідомив, щоб розблокувати дану картку ОСОБА_1 необхідно назвати старий пароль, а потім новий пароль який прийде на мобільний телефон ОСОБА_1 , що останній і зробив та надав даному чоловіку всю інформацію, яка надійшла йому в смс повідомленні».

З тексту запису розмови ОСОБА_1 з оператором АТ «ПриватБанк», яка відбувалася 23 травня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 особисто повідомив оператору про те, що вчора (22 травня 2022 року) йому телефонував представник ПриватБанку, повідомив про блокування картки у зв`язку з тим, що хтось намагався скористатися його карткою, в цілях безпеки потрібно змінити коди. Вони змінювали паролі, він повідомив пароль, який прийшов на його номер мобільного телефону.

Отже, з викладеного вбачається, що саме дії позичальника ОСОБА_1 призвели до зняття коштів з його кредитної картки, оскільки він особисто розголосив інформацію (старий та новий паролі), яка дала змогу ініціювати платіжні операції 22 травня 2022 року за його карт-рахунком.

Згідно з частинами першою-третьою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що держатель електронного платіжного засобуфізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу. Електронний платіжний засіб це платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Переказ коштів рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Платіжна картка електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжна система платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система. Платник особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Неналежний платник особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Отримувач особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Неналежний отримувач особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Згідно з пунктом 14.12 статті 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" користувач платіжної системи зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно з пунктом 2 розділу VI "Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками" Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі Положення № 705), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Емітент під час видачі електронного платіжного засобу за наявності можливості змінити ПІН користувачем зобов`язаний проінформувати користувача про це право та запропонувати змінити ПІН. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: 1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; 2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; 3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку; 4) банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705).

Згідно з пунктами 7, 8 розділу VI Положення №705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Зазначені правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №537/3312/16-ц (провадження №61-17629св18), від 24 липня 2019 року у справі №753/16954/16-ц (провадження № 61-24323св18), від 01 липня 2020 року у справі №712/9107/18 (провадження №61-9877св19), від 21 квітня 2021року у справі №751/6050/18 (провадження № 61-18544св19).

Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм належну оцінку, застосувавши норми Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", Положення №705, правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність достатніх підстав вважати, що відповідачем ОСОБА_1 вчинено дії, які сприяли втраті інформації, що дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Наявність кримінального провадження по факту шахрайських дій невідомих осіб в силу презумпції невинуватості не може свідчити про вчинення злочину відносно ОСОБА_1 до ухвалення вироку, яким такі обставини будуть встановлені.

Щодо позовних вимог про стягнення кредитної заборгованості, яка складається з тіла кредиту у розмірі 32 952, 97 грн та за відсотками у розмірі 7 355, 47 грн, колегія суддів доходить таких висновків.

Відповідно до вимог статей 12,13,81 ЦПК України,обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Так, за змістом частин першої та другої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі №572/1169/17 указано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У справі, що переглядається, позов до ОСОБА_1 пред`явлено на підставі кредитного договору, оформленим у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов правил надання банківських послуг від 26 жовтня 2012 року.

Обґрунтовуючи право вимоги за цим позовом в частині стягнення відсотків в сумі 7 355, 47 грн, банк посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, як невід`ємну частину спірного договору.

Однак зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила розумів відповідач, ознайомившись і погодившись із ними, підписуючи заяву від 26 жовтня 2012 року, яка містить виключно його персональні дані, а також, що указані документи на момент отримання відповідачем банківської картки взагалі містили умови щодо сплати процентів, а, отже, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, не може бути належним доказом роздруківка із сайту, оскільки такий доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із висновком Верховного суду України, викладеному в постанові від 11 березня 2015 (провадження №6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, не означає погодження сторонами нарахування відсотків, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Такі висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладених в постанові від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20.

Натомість приєднаний до справи паспорт споживчого кредиту передує укладенню договору, а тому не є належним доказом на підтвердження погодження позичальником істотних умов кредитування.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що позов АТ КБ "Приват Банк" підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту у розмірі 32 952, 97 грн, однак не підлягають до задоволення позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 7 355, 47 грн.

Посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду є безпідставними, оскільки постановлені у справах з іншими обставинами, які не є подібними до справи, яка переглядається. Зокрема, ці постанови прийняті у справах, де грошові кошти були зняті з банківських рахунків шляхом отримання невстановленими особами номерів телефонів, які були фінансовими номерами позичальників, що дало змогу зняти грошові кошти без участі позичальників, у тому числі без розголошення ними персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, звертаючись до суду з позовом про стягнення 40 308, 44 грн, банк сплатив судовий збір у розмірі 2 648 грн, що відповідає вимогам ЗУ «Про судовий збір», а при поданні апеляційної скарги повинен був сплатити 150% від цієї суми, що складає 4 032 грн, апелянту за рахунок відповідача, враховуючи частину задоволених позовних вимог 32 952, 97 грн, підлягає відшкодуванню 5 490, 46 грн (32 952, 97 грн х 6 716 грн (2684+4032) : 40 308, 44 грн).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 15 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 32 952 (тридцять дві тисячі дев`ятсот п`ятдесят дві) грн 97 коп. кредитної заборгованості та 5 490 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто) грн 46 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Л.М.Царюк

Ж.М.Яворська

---------------------------------

Повну постанову складено 30 жовтня 2024 року