РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року

м. Рівне

Справа № 559/1506/24

Провадження № 22-ц/4815/1035/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Найди Катерини Володимирівни та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 червня 2024 року у складі судді Жуковської О.Ю., постановлене в м. Дубно Рівненської області,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті особи. В обґрунтування позовних вимог вказувала 23.01.2023 на а/д Київ-Чоп відбулася ДТП,у якій водій ОСОБА_2 керуючи т/з «Van Hool ASTROMEGA», р.н. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті ДТП пішоходу відповідно висновку експерта встановлено наявність тяжких тілесних ушкоджень. Постановою від 20.04.2023 кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України закрито. З 24.01.2023 ОСОБА_1 перебувала на лікуванні у КНП «Дубенська міська лікарня» до 17.02.2023. З 17.02.2023 до 24.05.2023 потерпіла перебувала на амбулаторному лікуванні у КНП «Дубенська міська поліклініка». З 24.05.2023 до 29.05.2023, а в подальшому до 12.06.2023 ОСОБА_1 знову перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Дубенська міська лікарня». 13.09.2023 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності. Тілесні ушкодження потерпілої перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з вказаною ДТП. Отже, внаслідок завданої позивачу шкоди, остання має право на її відшкодування. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Van Hool Astromega» на момент ДТП була застрахована у ПАТ «СК «УСГ», тому згідно вимог закону саме страховик відшкодовує шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. 27.09.2023 представник позивача звернувся до відповідача із заявою про настання страхового випадку. Станом на подання позову до суду відповідач так і не здійснив виплату страхового відшкодування, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Просила стягнути з відповідача 120 600 грн. страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, 31 266,20 грн. за шкоду, пов`язану з лікуванням позивача, 31 266,20 грн. за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності позивача, 9 156,62 грн. моральної шкоди, 64 590,21 грн. витрат пов`язаних з оплатою правничої допомоги, 18 788,01 пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування, 2 316,52 грн. інфляційних збитків та 1 907,17 грн. 3% річних за порушення строків виплати страхового відшкодування.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 червня 2024 року задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на користь ОСОБА_1 відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи у загальному розмірі 80 265 гривень 80 копійок, з яких: страхове відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності у розмірі 20 000,00 копійок; страхове відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням у розмірі 27 999 гривень 60 копійок; страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності у розмірі 31 266 гривень 20 копійок; страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 гривень 00 копійок. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги у розмірі 5000 гривень 00 копійок. В решті позовних відмовлено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на користь держави в особі Державної судової адміністрації судовий збір в розмірі 802 гривні 66 копійок.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, сторони оскаржили його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 погоджується з мотивованою оцінкою і висновком суду в частині розрахунку страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з тимчасовою втратою працездатності потерпілої та шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілої, однак висновки суду про розрахунок шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності, моральної шкоди та пені за порушення виплати страхового відшкодування, інфляційних збитків, 3% річних вважає такими, що суперечить нормам цивільного законодавства. Заперечує правомірність застосування положень ст. 1193 ЦК України та пояснює, що навіть за наявності грубої необережності потерпілої застосування положення ст. 1193 ЦК України щодо зменшення розміру відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності є таким, що не відповідає нормам цивільного законодавства, оскільки існує пряма норма про заборону в її застосуванні при розрахунку відшкодування шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Вважає, що враховуючи фактичні обставини по справі, виходячи з розміру страхових виплат належних позивачу у якості відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю, розмір страхового відшкодування моральної шкоди завданої позивачу внаслідок ушкодження здоров`я за страховим випадком дорівнює 8 993,29 грн. (179 865,8 грн. х 5%). Вказує на помилкове застосування місцевим судом до спірних правовідносин положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», оскільки вони стосуються лише кредитних відносин щодо можливості нарахування пені та трьох відсотків річних. Доводить про те, що заявлений розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним як з складністю справи, так і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). Додає, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги було визначено за домовленістю сторін з урахуванням значення цієї справи для п, а тому висновок суду про часткове задоволення позовних вимог у цій частині є неправомірним. З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням та тимчасовою втратою працездатності залишити без зміни, а в решті позовних вимог оскаржуване рішення змінити, задовольнивши позовні вимоги повному обсязі.

У своїй апеляційній скарзі ПАТ «СК «УСГ» не погоджується з рішенням Дубенського міськрайонного суду від 26 червня 2024 року, оскільки воно є незаконним і необґрунтованим та було винесено за неповного встановлення обставин, які мають значення для справи, обставини, які суд вважав встановленими, є неправильними, а висновки, що викладені у рішенні суду, не відповідають дійсним обставинам справи, наслідком чого є рішення, яке винесено за неправильного застосування норм процесуального права. Стверджує, що не повинен відповідати за завдання шкоди внаслідок ДТП, яке сталося за участю ОСОБА_2 і призвело до отримання позивачем тілесних ушкоджень, оскільки відсутня вина водія у цьому ДТП, торді як в діях ОСОБА_1 має місце порушення ПДР, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із виникненням ДТП. Додає, що в даному випадку, дорожньо-транспортна пригода сталася з вини грубої необережності пішохода ОСОБА_1 , що можна вважати як умисел потерпілого, передбачений ч 1 ст.1193 ЦК України, який виключає відповідальність водія автомобіля. Зазначає, що оскільки позивач усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (перетинала проїздну частину у невідведеному місці, раптово вибігла на проїздну частину), тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача, заявлених до відповідача. Заперечує стягнення витрат на лікування, а також шкоди, пов`язаної із тимчасовою та стійкою втратою працездатності позивачки, та стверджує, що вони повинні знаходитись в причинно-наслідковому зв`язку з травмами, отриманими в результаті ДТП, та вказує, що витрати на лікування, необхідність здійснення яких не підтверджено відповідним медичним закладом, не відшкодовуються. Також вважає безпідставним та незаконними вимоги щодо нарахування штрафних санкцій, а розмір заявлених витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи, часом та обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову, та вказує на відсутність доказів, які б підтвердили саме такі витрати. З наведених підстав просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Відзивів на апеляційні скарги не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23.01.2023 на а/д Київ-Чоп відбулася ДТП,у якій водій ОСОБА_2 керуючи т/з «Van Hool ASTROMEGA», р.н. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В результаті ДТП пішохід ОСОБА_1 відповідно висновку експерта №74 від 12.04.2023 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Відповідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння водій ОСОБА_2 був тверезим, а в крові пішохода ОСОБА_1 виявлено вміст етанолу 3,8%.

Відповідно висновку експерта №СЕ-19/118-23/896-ІТ від 22.02.2023 системи транспортного засобу на момент ДТП перебували в робочому стані. За висновком експерта №СЕ-19/118-23/897-ІТ від 07.03.2023 контактування автобуса із перешкодою (пішоходом) відбулось передньою лівою частиною на відстані близько 20-70 см. від лівого габариту кузова автобуса.

Відповідно висновку експерта №СЕ-19/118-23/3136Іт від 17.04.2023 з технічної точки зору водій автобуса ОСОБА_2 з моменту виникнення небезпеки для його руху, не мав технічної можливості шляхом застосування екстреного гальмування зупинити керований ним транспортний засіб до лінії руху пішохода, тобто уникнути наїзду на пішохода при своєчасному прийнятті мір до реагування. Крім того, в даній дорожній обстановці в водія автобуса ОСОБА_2 не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які б з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Постановою заступника начальника СВ Дубенського РВП ГУНП в Рівненській області від 20.04.2023 кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за ч .2 ст. 286 КК України закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Вказаною постановою встановлено, що у діях водія не вбачається невідповідностей ПДР України, які б з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з виникненням ДТП. Пішохід ОСОБА_1 порушила вимог ПДР України, а саме:

- п.4.4 У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи;

- п.4.7 Пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч;

- п. 4.10 Перед виходом на проїзну частину з-за транспортних засобів, що стоять, та будь-яких об`єктів, що обмежують оглядовість, пішоходи повинні впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються;

- п. 4.14.Пішоходам забороняється:

а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;

б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження внаслідок грубого порушення вимог ПДР України нею ж (а.с.26-27).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказувала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їй була завдана шкода, на відшкодування якої від винної особи вона має право, а оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Van Hool Astromega» на момент ДТП була застрахована у ПАТ «СК «УСГ», тому згідно вимог закону саме страховик відшкодовує шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. Саме з неї просила стягнути 120 600 грн. страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, 31 266,20 грн. за шкоду, пов`язану з лікуванням, 31 266,20 грн. за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності, 9 156,62 грн. моральної шкоди, 64 590,21 грн. витрат пов`язаних з оплатою правничої допомоги, 18 788,01 пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування, 2 316,52 грн. інфляційних збитків та 1 907,17 грн. трьох відсотків річних за порушення строків виплати страхового відшкодування.

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП цивільно правова відповідальність водія автомобіля марки «Van Hool ASTROMEGA», р.н. ВО2157ЕІСолтиса В.М. була застрахована у ПАТ «СК «УСГ», поліс №212858151 (а.с.52).

Відповідно ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Відповідно до частин 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові права, що не суперечить законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Такий правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 28.10.2020 у справі №445/370/19, перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Таким чином, закон встановлює для володільця джерела підвищеної небезпеки та страховика обов`язок сплатити відшкодування потерпілій особі за шкоду завдану здоров`ю незалежно від вини водія джерела підвищеної небезпеки.

За пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю майну третьої особи.

Згідно п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 строк є присічним і поновленню не підлягає.

Потерпілий в межах строків, передбачених п.37.1.4 ст.37 Закону має здійснити своє волевиявлення про захист свого порушеного права шляхом подання заяви про страхове відшкодування до страховика або шляхом звернення із позовною заявою до суду. Так, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) серед іншого є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом для спірних правовідносин, а передбачені статтею 37 підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягають.

27.09.2023 представник позивача надіслав на поштову адресу відповідача повідомлення про настання страхового випадку та звернувся в порядку, визначеному Законом, із заявами про виплату страхового відшкодування (а.с.23-25). Вказані документи відповідач отримав 02.10.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.17), однак станом на час звернення до суду з цим позовом не здійснив виплату страхового відшкодування.

Судом встановлено, що внаслідок ДТП позивачка отримала тяжкі тілесні ушкодження. З 24.01.2023 по 17.02.2023 ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Дубенська міська лікарня», основний діагноз: «Т06.8 Інші уточнені травми із залученням декількох ділянок тіла. З 17.02.2023 до 24.05.2023 ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні у КНП «Дубенська міська поліклініка» та з 24.05.2023 по 29.05.2023 потерпіла перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Дубенська міська лікарня», основний діагноз: Т84.6 Інфекція та запальна реакція, пов`язані з внутрішнім фіксуючим пристроєм; супутній діагноз Віддалені наслідки травм декількох ділянок тіла. Контрактура суглоба. Неправильне зрощення перелому, що підтверджується відповідними довідками про тимчасову втрату працездатності потерпілого у ДТП та виписками із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Згідно Виписки №23-4144 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП «Дубенська міська лікарня» з 29.05.2023 по 12.06.2023, основний діагноз: М24.5 Післятравматичні контрактури обох кульшових суглобів. Помірний больовий синдром. Порушення функції ходи.

13.09.2023 ОСОБА_1 Дубенською міжрайонною Медико-соціальною експертною комісію встановлено ІІ групу інвалідності, причина інвалідності: загальне захворювання з ураженням СРА, що підтверджується Довідкою до акта МСЕК та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (а.с.13, 44-45).

На підтвердження понесених витрат на лікування, про стягнення яких в тому числі заявлено позовні вимоги, позивачкою надано суду копії фіскальних чеків (а.с.29-32).

Відповідно до п 23.1 ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в розмірах для непрацюючої повнолітньої особи у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Згідно п. 26.1 ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Пунктом 26.2. передбачено, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Положення ст. 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено ПДР. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 31.01.2019 року у справі № 204/6539/16-ц.

Як зазначалося вище, кримінальне провадження завершено постановою про його закриття, яка не оскаржувалась до слідчого судді. Цим кінцевим рішенням у справі за результатами проведення необхідних слідчих дій (допитів, слідчих експериментів) та висновками експертизи встановлено, що вини водія автобуса ОСОБА_2 у настанні ДТП, а відтак і наслідків, що настали для здоров`я ОСОБА_1 , немає. Водій ПДР України не порушував і технічної можливості уникнути ДТП не мав. Також, судом встановлено, що причиною виникнення ДТП стало саме порушення потерпілою п.4.4, 4.7, 4.10 та 4.14 ПДР України: вона раптово вийшла на проїжджу частину в недозволеному місці в темному одязі вночі і п`яна - в крові пішохода виявлений вміст етанолу 3,8 проміле, а водій був тверезим. Своїми ж діями ОСОБА_1 спричинила ДТП та тяжкі наслідки для свого здоров`я.

Разом з тим, спричинення шкоди не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди, чого в даному випадку встановлено не було. Доказів, що свідчили би про умисел ОСОБА_1 покінчити життя самогубством суду не надавались. Проте потерпіла перебувала у стані сильного алкогольного сп`яніння та порушила ряд норм ПДР України, що свідчить про її грубу необережність та тягне за собою зменшення суми відшкодування.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі № 345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 р. у справі № 445/370/19.

Відповідно до ст.ст. 23, 1187 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Беручи до уваги обставини справи, ступінь ушкодження здоров`я позивачки внаслідок ДТП, а також ту обставину, що такому ушкодженню передувало порушення нею ПДР, враховуючи принципи розумності та справедливості, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про стягнення відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн..

В частині витрат на лікування апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок місцевого суду про їх часткове задоволення з огляду на положення ч. 2 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки законом такий строк обмежено до 120 днів, тоді як позивачкою зроблено розрахунок суми, виходячи з терміну лікування 140 днів. Таким чином, страхове відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням позивачки, складає 27999,60 грн. (120 днів х (6700 грн. /30), а не заявлених 31266,20 грн..

Щодо суми шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілою, яка нею визначена у розмірі 31 2066,20 грн., то він узгоджується із положеннями статті Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зменшення стягнення страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності позивачки також зумовлене порушенням нею вимог ПДР в частині забезпечення безпеки руху із перебуванням потерпілої в стані тяжкого алкогольного сп`яніння. Обставини дорожньо-транспортної пригоди, які свідчать про наявність в діях потерпілої грубої необережності, зумовлюють застосування ст. 1193 ЦК України щодо зменшення розміру відшкодування з урахуванням вини потерпілої та стягнути з відповідача страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності у розмірі 20000 грн..

В частині стягнення з відповідача пені за порушення виплати страхового відшкодування, інфляційних втрат та 3% річних, щодо яких заперечують апелянти в своїх апеляційних скаргах, зокрема щодо неправомірного застосування положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», апеляційний суд бере до уваги, що розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18, яким визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У зв`язеку з наведеним відсутні правові підстави для нараховування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат до отримання рішення суду поза договірними відносинами між сторонами.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 адвоката Найди Катерини Володимирівни та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» залишити без задоволення.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 червня 2024 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 червня 2024 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2024 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Хилевич С. В.