ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4446/24 Справа № 179/811/23 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т.А. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Халаджи О.В.

суддів: Космачевської Т.В., Новікової Г.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Магдалинівської селищної ради, третя особа - ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення власнику (суддя першої інстанції ОСОБА_5 , повний текст рішення складено 09 лютого 2024 року),

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 , Магдалинівської селищної ради, третя особа - ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення власнику, в якому просила: зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, належною ОСОБА_1 , площею 5,62 ґа, кадастровий номер :01:001:0334, шляхом її повернення власниці.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (права оренди земельної ділянки), індексний номер 59877545 від 17.08.2021 року, прийняте державним реєстратором Магдалинівської селищної ради Дніпропетровської області Ричкою Олександром Юрійовичем.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Магдалинівської селищної ради, третя особа - ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення власнику відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій вказано, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Мотивована скарга тим, що договір оренди земельної ділянки № 01871 від 29.05.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не укладався та жодних додаткових угод до даного договору бути не може.

Зазначає, що судом першої інстанції не досліджувалась Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відображений в ній запис № 43522986, що здійснений державним реєстратором Ричкою О.Ю.

Наголошує на тому. що на підставі Додаткової угоди б/н від 29.05.2012 року державний реєстратор не мав право 11.08.2021 року здійснювати державну реєстрацію іншого речового права та продовжувати строк дії ще на 20 років до 01.10.2030 року.

Вказує на те, що 29.05.2023 року на адресу місцевого суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відсутній попередній розрахунок витрат пов`язаних з розглядом справи. У судовову засіданні представник відповідача не заявляв клопотань про стягнення судових витрат та судом не розглядалось питання їх розподілу.

ОСОБА_2 просив рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Від ОСОБА_3 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що у зв`язку з укладенням додаткової угоди, строк дії договору оренди змінився і становить до 01.10.20130 року, державна реєстрація додаткової угоди здійснена у встановленому Законом порядку.

Також відповідач зазначив, що твердження представника позивачки стосовно стягнення правничої допомоги не відповідають обставинам справи.

ОСОБА_3 просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_6 у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили відмовити у її задоволенні.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 8.09.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір оренди земельної ділянки площею 5,62 га, кадастровий номер :01:001:0334. 29.05.2012 року договір зареєстровано Відділом Держкомзему у Магдалинівському районі за реєстраційним № 01871 (а.с. 13-18).

Позивачеві ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,62 га, кадастровий номер :01:001:0334 на підставі договору дарування земельної ділянки серії НСА № 117607 від 17.02.2022 року (а. с. 13-18).

Пунктом 2.3 договору оренди земельної ділянки визначено, що договір оренди земельної ділянки укладається терміном (строком) на 10 років, починаючи з дати його державної реєстрації в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі в Магдалинівському відділ Дніпропетровської філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» (а. с. 13-18).

Відповідно до Акту приймання-передачі земельної ділянки від 28 вересня 2010 року, орендодавець передав в натурі (на місцевості) земельну ділянку (кадастровий номер з/д - :01:001:0334) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код 2.1), а Орендар ОСОБА_3 , прийняв (отримав) терміном на 10 років вказану земельну ділянку (а. с. 13-18).

11 серпня 2021 року, державним реєстратором Магдалинівської селищної ради Ричка О.Ю. на підставі додаткової угоди б/н від 29.05.2012р. внесено відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права оренди земельної ділянки площею 5,62 га, кадастровий номер :01:001:0334, строк дії якого становить 20 років, до 01.10.2030 року (а. с. 24-25).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшо висновку, що не встановлено факту неукладення спірної додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки, яку укладено між попереднім власником ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , її реєстрація під час розгляду в суді справи про повернення земельної ділянки, не свідчить про її неукладеність.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Відповідно до статті 1 ЗУ «Про оренду землі»оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зістаттею 13 ЗУ «Про оренду землі»договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини першоїстатті 638 ЦК Українидоговір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Як підставу звернення в суд з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом її повернення ОСОБА_7 посилалась на те, що вона є власником земельної ділянки з кадастровим №:01:001:0334 на підставі договору дарування земельної ділянки серії НСА № 117607 від 17.02.2022 року, та вказує, що їй стало відомо, що про наявний запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого строк оренди земельної ділянки закінчується 01.10.2030 року, даний запис було проведено 11.08.2021 року, на підставі додаткової угоди б/н від 29.02.2012 року, яку орендодавець не укладала.

Проте, апеляційний суд не приймає до уваги, тієї обставини, що мати позивачки не укладала додатковго угоду, оскільки вказане спростовується матеріалами справи.

Представником позивачки до апеляційної скарги було долучено договір оренди земельної ділянки від 28.09.2010 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , дана обставина визнана позивачкою, а тому доказуванню не підлягає.

Також було долучено АКТ встановлення меж земельної ділянки в натурі, її приймання та передачі Орендодавцем Орендареві і передачі Орендареві на зберігання межових знаків земельної ділянки на території Оленівської сільської ради, кадастровий план-схема, розрахунки по орендній платі, додаткову угоду до договору земельної ділянки №01871 від 29.05.2012 року, з якої вбачається, що у зв`язку з усунення розбіжностей та зміною терміну дії договору оренди Сторони вирішили внести зміни до п.2.3 «Термін (строк) дії Договору», Договору оренди земельної ділянки від 01.10.2010 року, який зарестровано 29.05.2012 року та викладено у наступній редакції:

Договір оренди земельної ділянки укладається терміном (строком) на 20 (двадцять) років починаючи з дати його державної реєстрації.

Вказана угода містить реквізити і приписи сторін.

11 серпня 2021 року, державним реєстратором Магдалинівської селищної ради Ричка О.Ю. на підставі додаткової угоди б/н від 29.05.2012р. внесено відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права оренди земельної ділянки площею 5,62 га, кадастровий номер :01:001:0334, строк дії якого становить 20 років, до 01.10.2030 року

Апеляційний суд не приймає доводи представника позивачки, що ОСОБА_4 додаткова угода з відповідачем не укладалась, на спростування даного факту не надано належних доказів, клопотання про проведення експертизи не заявлялось, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Доводи скарги, стосовно того, що державна реєстрація була проведена у 2021 року, а додаткова угода була укладена у 2012 році, апеляційний суд не приймає, оскільки на підставі додаткової угоди було продовжено строк оренди, який спливав напідставі договору оренди від 28.09.2010 року.

Також апеляційний суд не приймає доводи представника позивачки стосовно безпідставно стягнутої правничої допомоги, оскільки, як вбачається, з матеріалів справи представником відповідача ОСОБА_6 30.01.2024 року було подане клопотання про стягнення судових витрат, а також у судовому засіданні 30.01.2024 року було заявлено клопотання щодо витрат на правничу допомогу, що підтверджується протоколом судового засідання (т1. а.с.194 зворот), а тому доводи, що клопотання не заявлялось безпідставне.

Доводи стосовно дати реєстрації вказаного клопотання у системі, апеляційний суд не приймає та вважає їх такими, що зводяться до незгоди із вказаним рішення суду.

Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані відповідачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Колегія суддів перевірила доводи апеляційних скарг на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається безпосередньо до Касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Г.В. Новікова

Повний текст судового рішення складено 23 травня 2024 року.

Головуючий-суддя О. В. Халаджи