Дата документу 16.10.2024 Справа № 337/5553/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/5553/20 Головуючий у 1-й інстанції: Сидорова М.В.
Провадження № 22-ц/807/1399/24 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів Онищенка Е.А.,

Полякова О.З.,

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Яковлевої Тетяни Валентинівни на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Дмитра Юрійовича, боржник - ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, яка підписана адвокатом Саланською І.Л., на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю., боржник - ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів скарги зазначав, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. знаходиться зведене виконавче провадження ВП №67609015 з примусового виконання виконавчих листів №337/5553/20, виданих 18.11.2021 Хортицьким районним судом міста Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики від 20.07.2013 в розмірі 387 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 15.12.2020 становить 10 784 180,70 грн., а також судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 10 964,00 грн.

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. від 19.04.2023 року та від 25.04.2023 року поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №337/5553/20, який виданий Хортицьким районним судом м. Запоріжжя 18.11.2021 року.

В межах даного виконавчого провадження було реалізоване майно боржника вбудоване нежитлове приміщення першого поверху /літ. А-16/, загальною площею 221,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , проте отримані від його реалізації кошти в сумі 1 400 001,00 грн. не достатні для погашення боргу ОСОБА_1 .

Через відсутність подальших дій з боку приватного виконавця Проценка Д.Ю. щодо звернення стягнення на інше майно боржника, представником стягувача ОСОБА_2 приватному виконавцю ОСОБА_3 направлено клопотання про передачу на реалізацію іншого нерухомого майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 50,26 кв.м.

Листом від 09.10.2023 за № 6099809 приватний виконавець Проценко Д.Ю. відмовив у передачі вказаного майна на реалізацію, оскільки за інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна наявний запис про обтяження № 34454616 від 03.12.2019, вчинений відповідно до ухвали Ленінського районного суду міста Запоріжжя № 334/6514/19 від 07.10.2019 про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно боржника, у тому числі на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 50,26 кв.м.

Заявник вважає, що така підстава для відмови у переданні майна на реалізацію не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки боржник ОСОБА_1 зловживає своїми процесуальними правами та обов`язками та спільно зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_4 , а також з колишньою дружиною ОСОБА_1 , створює штучні перепони для виконання рішення суду за рахунок звернення стягнення на належне йому майно.

У скарзі зазначає, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 було розірвано 09.11.2010. До 10.10.2019 ОСОБА_1 до суду з позовом про поділ майна подружжя не зверталась. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10.10.2019 було відкрито провадження у цивільній справі №334/6514/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа - ПАТ «УкрСиббанк», про поділ майна.

При цьому, 04.10.2019 представник ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з заявою про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно, зокрема, квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 , та в обґрунтування вимог зазначила, що вона дізналась, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у 2013 році, згідно якого відповідач отримав у борг грошові кошти. ОСОБА_2 звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу у розмірі 4 399 198,00 грн., за яким Хортицьким районним судом м. Запоріжжя відкрито провадження у справі № 337/5756/18, та ухвалою суду від 03.01.2019 накладено арешт на майно відповідача, у т.ч. на спільне майно подружжя. На підставі вказаної ухвали Хортицьким ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області було накладено арешт на все майно відповідача, постанова № 58010530 від 09.01.2019. ОСОБА_1 вважала, що спільне майно може бути реалізовано з метою виконання іншого судового рішення, що буде порушувати її права і ускладнить виконання рішення суду.

За результатами розгляду вказаної заяви ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2019 у справі № 334/6514/19 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 .

У подальшому, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2023 по справі №334/6514/19 позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивачки.

У зв`язку з прийняттям 05.04.2023 Верховним Судом постанови у справі №337/5553/20, приватним виконавцем було поновлено виконання рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.04.2021 у ВП № 67609015.

Після цього, у липні 2023 року, тобто після спливу п`яти місяців з моменту постановлення ухвали про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, остання подала апеляційну скаргу на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2023 у справі №334/6514/19.

Вважає, що такі дії з боку ОСОБА_1 та ОСОБА_1 свідчать про те, що вони діють очевидно недобросовісно та зловживають своїми правами стосовно кредитора ОСОБА_2 . Поділ спільного майна подружжя не може використовуватись учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу.

Також вказує, що обтяження нерухомого майна ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 має вищий пріоритет, ніж обтяження на користь ОСОБА_1 , оскільки зареєстроване раніше (08.01.2019) на підставі ухвали Хорицького районного суду м. Запоріжжя від 03.01.2019 по справі № 337/5756/18.

В ході виконавчого провадження було встановлено, що у боржника ОСОБА_1 відсутні кошти на рахунках, належні йому транспортні засоби знаходяться у розшуку, квартира АДРЕСА_2 зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , а тому на неї може бути звернуто стягнення в рахунок погашення боргу перед ОСОБА_2 .

Порядок реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016р. №2831/5, не вимагає від виконавця передавати на реалізацію виключно майно, вільне від обтяжень, а лише зобов`язує надати копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна. Крім того, у Законі України «Про виконавче провадження», у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме мано та їх обтяжень» відсутні прямі обмеження щодо можливості звернення стягнення на нерухоме майно, яке було обтяжене (арештоване). Таким чином, відсутні підстави для відмови у переданні даного майна на примусову реалізацію.

Посилаючись на вказані обставини, заявник просив суд: визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. у зведеному виконавчому провадженні ВП №67609015 в частині не передання у встановленому порядку на реалізацію нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 50,26 кв.м., яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. в межах виконавчого провадження ВП №67609015 вчинити дії щодо звернення стягнення на вказану квартиру, за наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про обтяження номер 34454616, зареєстрованого державним реєстратором Беляніновою К.О., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2019 по справі №334/6514/19 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50013382 від 04.12.2019, вид обтяження: арешт нерухомого майна.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2024 року скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. в частині не передання в межах виконавчого провадження ВП №67609015 у встановленому порядку на реалізацію нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 50,26 кв.м., яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 .

Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. в межах виконавчого провадження ВП №67609015 вчинити дії у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 50,26 кв.м., яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , за наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про обтяження номер 34454616, зареєстрованого державним реєстратором Беляніновою К.О., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2019 по справі №334/6514/19 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50013382 від 04.12.2019, вид обтяження: арешт нерухомого майна.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Яковлева Т.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні скарги відмовити.

Мотивуючи апеляційну скаргу зазначає, що ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя 10.09.2019р. (в той же час, як ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики від 20.07.2013р. в сумі 387000 доларів США 18.12.2020р.). Отже, вказаний спір про поділ майна подружжя не використовується ОСОБА_1 для уникнення сплати боргу на користь ОСОБА_2 , оскільки його розгляд розпочався судом значно раніше, аніж розгляд справи №337/5553/20.

Вказує, що скаржник намагається реалізувати майно, яке було придбане у період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_1 . Вважає, що ОСОБА_1 має право на захист своїх майнових прав, якщо вона вважає, що вони порушені.

Звертає увагу, що твердження скаржника про те, що у рамках справи №337/5553/20 накладене обтяження, яке має вищий пріоритет, ніж обтяження на користь ОСОБА_1 є хибним.

Крім того, ОСОБА_2 вимагає примусової реалізації нерухомого та рухомого майна ОСОБА_1 у рамках виконавчого провадження №67624540.

Проте, постановою слідчого від 23.06.2023р. майно ОСОБА_1 , в тому числі квартира АДРЕСА_2 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 06.12.2021 за №0000307.

У подальшому ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2024р. у справі №337/131/24 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 із забороною розпорядження (відчуження) майна.

Таким чином, вважає, що суд першої інстанції, ухваливши рішення про зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю. в межах виконавчого провадження ВП №67609015 вчинити дії у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , фактично нівелював накладену слідчим суддею у рамках кримінального провадження заборону розпорядження (відчуження) спірною квартирою, яка є речовим доказом. Вказане майно не може бути передане на реалізацію у рамках виконавчого провадження №67624540 з огляду на наведені вище обставини.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи,дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що у приватного виконавця не було підстав для відмови у вчиненні дії щодо звернення стягнення на квартиру боржника та у встановленому законом порядку передачу її на реалізацію через наявність чинного обтяження цього майна, а саме за наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про обтяження номер 34454616, зареєстрованого державним реєстратором Беляніновою К.О., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2019 по справі №334/6514/19. Так, діюче законодавство не містить обмежень щодо можливості звернення стягнення на нерухоме майно, яке було обтяжене (арештоване) під час дії заходів забезпечення позову.

Крім того, суд врахував правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.03.2019р. у справі № 317/3272/16-ц, провадження № 61-156св17, а саме: поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Боржник, проти якого ухвалене судове рішення про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, які здійснюють поділ майна, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза увагою такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.

Як було встановлено судом першої інстанції, у зв`язку зі зверненням ОСОБА_1 у вересні 2019 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із заявою про забезпечення позову та позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ майна, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2019 по справі №334/6514/19 було накладено арешт, зокрема, на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 . В подальшому, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2023 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа - ПАТ «УкрСиббанк», про поділ майна подружжя було залишено без розгляду. Вказана ухвала була скасовано постановою Запорізького апеляційного суду від 19.09.2023, справу передано до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суд першої інстанції вважав, що звернення до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, ініційований ОСОБА_1 , не може використовуватися для уникнення сплати боргу боржником ОСОБА_1 та виконання ним судового рішення про стягнення боргу на користь ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 67609015 з примусового виконання виконавчого листа № 337/5553/20, виданого 18.11.2021 Хортицьким районним судом міста Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики від 20.07.2013 в розмірі 387 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно курсу НБУ станом на 15.12.2020 становить суму в розмірі 10 784 180,70 грн.

19.11.2021 в межах даного виконавчого провадження приватним виконавцем Проценко Д.Ю. розпочато процедуру звернення стягнення на кошти на рахунках боржника, винесена постанова про арешт коштів боржника, а також процедуру звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , винесено постанову про арешт майна боржника.

03.12.2021 приватним виконавцем Проценко Д.Ю. дане виконавче провадження було зупинено на підставі ухвали Верховного Суду від 24.11.2021, а 19.04.2023 виконавче провадження було поновлено на підставі постанови Верховного Суду від 05.04.2023.

Згідно з відомостями, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру Іпотек, Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта - фізична особа РНОКПП НОМЕР_1 ( ОСОБА_1 ) станом на 08.04.2023:

- квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 50,26 кв.м., належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2003, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В., р.№424;

- 03.12.2019 державним реєстратором Беляніновою К.О., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2019 по справі №334/6514/19 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50013382 від 04.12.2019, вчинено обтяження квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 50,26 кв.м., належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_1 , вид обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 34454616;

- 22.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. вчинено реєстрацію обтяження за №45175216 в рамках виконавчого провадження №67609015 від 19.11.2021 щодо нерухомого майна боржника ОСОБА_1

20.01.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. вчинено реєстрацію обтяження за №40182000 щодо нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 в межах суми заявлених ОСОБА_2 позовних вимог про стягнення грошових коштів в розмірі 387 000 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 10 784 180,70 грн.

Згідно відомостей, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстру Іпотек, Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта - квартира АДРЕСА_2 станом на 03.11.2023:

- вказана квартира, загальною площею 50,26 кв.м., належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2003, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Грибановою О.В., р.№424;

- 03.12.2019 державним реєстратором Беляніновою К.О., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2019 по справі № 334/6514/19 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50013382 від 04.12.2019, вчинено обтяження квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 50,26 кв.м., належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_1 , вид обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 34454616.

29.09.2023 представник стягувача ОСОБА_2 ОСОБА_6 в межах виконавчого провадження №67609015 звернулась до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. з клопотанням про передачу на реалізацію нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , в якому просила вжиті передбачені чинним законодавством заходи щодо визначення вартості та передати у встановленому порядку на реалізацію, зокрема, квартиру АДРЕСА_2 .

Листом від 09.10.2023 за № 60998 приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Д.Ю. відмовив у задоволенні клопотання представника стягувача, а саме у передачі на реалізацію вищевказаного нерухомого майна, оскільки в під час вчинення виконавчих дій, спрямованих на реалізацію вищезазначеного майна боржника встановлено, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна міститься запис про обтяження №34454616 від 03.12.2019, вчинений на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/6514/19 від 07.10.2019 про забезпечення позову шляхом укладання арешту на майно боржника, у т.ч. квартиру АДРЕСА_2 .

Вказаний лист був отриманий представником заявника адвокатом Саланською І.Л. 16.10.2023.

Також судом першої інстанції встановлено, що постановою Запорізького апеляційного суду від 19.09.2023 у справі №334/6514/19 скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2023 про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа - ПАТ «УкрСиббанк», про поділ майна подружжя. Справа направлена на новий розгляд.

Крім того, 06.12.2021 до ЄРДР за №0000307 внесено відомості за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України та проводиться досудове розслідування за фактом підробки невідомими особами документа та вчинення шахрайських дій шляхом внесення недостовірних відомостей у офіційний документ (договір позики між фізичними особами та розписки).

Ухвалою слідчого суду Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2024 в межах вказаного кримінального провадження накладено арешт на майно ОСОБА_1 , у тому числі, квартиру АДРЕСА_2 , із забороною розпорядження (відчуження) вказаного майна.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» N 1404-VIII від 02.06.2016 року рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Вищезазначене конституційне положення відображено й у частинах першій та другій статті 18 ЦПК України, в якій вказано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції» ЄСПЛ зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Крім того, слід наголосити, що невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

За змістом ст. 1 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Статтею 48 Закону №1404-VIII передбачено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Так, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця). Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову (ч. 1 ст. 48 Закону №1404-VIII).

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону № 1404-VIII, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника (ч.5 ст.48 Закону №1404-VIII)

У разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника (ч.7 ст. 48 Закону №1404-VIII).

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не менше одного разу на два тижні - щодо виявлення рахунків, електронних гаманців боржника, не менше одного разу на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ч. 8 ст.48 Закону №1404-VIII).

Порядок звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна боржника регулюється ст. 50 Закону №1404-VIII.

Звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник (ч.1 ст. 50 Закону №1404-VIII).

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 50 Закону №1404-VIII у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності/спеціальному майновому праві об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 Закону №1404-VIII, реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Згідно з п. 2 Розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. № 2831/5 (далі Порядок), організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Заявка на реалізацію арештованого майна, серед іншого, повинна містити відомості про чинні обтяження майна, зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек).

Пунктом 3 Розділу ІІ Порядку визначено, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі):

копія виконавчого документа (паперова копія виконавчого документа, виданого у формі електронного документа), а в разі наявності зведеного виконавчого провадження довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними;

копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» копія акта опису та арешту майна боржника;

копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»);

у разі передачі на реалізацію конфіскованого за рішенням суду майна - копія довідки про визначення вартості майна після нарахування усіх податків і зборів, що підлягають сплаті при переміщенні майна через митний кордон України;

у разі передачі на реалізацію ювелірного та іншого побутового виробу із золота, срібла, платини і металів платинової групи, дорогоцінного каміння і перлів, лому і окремих частин такого виробу - копії документів, що визначають його якість/характеристики/відповідність запровадженим нормативно-правовим актам та нормативним документам (за наявності);

у разі згоди стягувача (у разі реалізації заставленого майна/предмета іпотеки згоди стягувача та заставодержателя/іпотекодержателя) на проведення третього електронного аукціону у спосіб продажу майна з можливістю зниження стартової ціни лоту - копія згоди стягувача (у разі реалізації заставленого майна/предмета іпотеки згоди стягувача та заставодержателя/іпотекодержателя);

у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду;

копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

Не підлягає передачі на реалізацію майно, щодо якого наявний письмовий висновок експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі, якщо витрати, пов`язані зі зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України «Деякі питання примусової реалізації арештованого майна у виконавчому провадженні в період воєнного стану» від 10.06.2022р. № 2343/5, формування нових лотів, поновлення електронних аукціонів (аукціонів за фіксованою ціною), зупинених відповідно до пункту 2 цього наказу, здійснюються за заявкою державного виконавця відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця за умови, що станом на дату такої заявки: арештоване майно не знаходиться на територіях, на яких ведуться активні бойові дії або тимчасово окупованих, інформація про які міститься в Переліку; державний виконавець органу державної виконавчої служби або приватний виконавець має доступ до автоматизованої системи виконавчого провадження відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 04 квітня 2022 року № 1310/5 «Деякі питання доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження та Єдиного реєстру приватних виконавців України у період воєнного стану», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 квітня 2022 року за № 381/37717; державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем здійснено перевірку майна на предмет його цілісності, про що складено акт, копію якого долучено до заявки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 2 ст. 3 вказаного Закону визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Отже, відповідно до ст.48 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Примусова реалізація арештованого майна у виконавчому провадженні на даний час здійснюється відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 року № 2831/5, з урахуванням особливостей, визначених наказом Міністерства юстиції України «Деякі питання примусової реалізації арештованого майна у виконавчому провадженні в період воєнного стану» від 10.06.2022р. № 2343/5.

З наведеного Порядку вбачається, що заявка на реалізацію арештованого майна повинна містити, серед іншого, відомості про чинні обтяження майна та подається виконавцем разом із певним переліком документів, в тому числі разом з копіями документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

При цьому, вказаним Порядком не передбачено, що арешт майна, накладений в межах певної цивільної справи в порядку забезпечення позову, є перешкодою для подання виконавцем заявки на реалізацію цього арештованого майна у виконавчому провадженні щодо виконання рішення в іншій цивільній справі. Порядок лише вимагає від виконавця вказувати у заявці відомості про чинні обтяження майна, зареєстровані в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (з урахуванням відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек), та долучити до заявки копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

Крім того, ні в Законі України «Про виконавче провадження», ні в Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» немає обмежень щодо можливості звернення стягнення на майно, яке було обтяжене (арештоване) під час дії заходів забезпечення позову, у даному випадку за заявою ОСОБА_1 по справі про поділ майна.

З урахуванням встановлених обставин та вищенаведених правових норм, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наявні підстави для визнання протиправною бездіяльності приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Проценка Д.Ю., яка полягає у не переданні в межах виконавчого провадження ВП №67609015 на примусову реалізацію нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 50,26 кв.м., яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 за наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про обтяження на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2019 по справі №334/6514/19, та для зобов`язання приватного виконавця усунути порушення прав стягувача шляхом зобов`язання в межах виконавчого провадження ВП №67609015 вчинити дії у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 50,26 кв.м., яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 за наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про обтяження номер 34454616, зареєстрованого державним реєстратором Беляніновою К.О., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Дніпропетровської області на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2019 по справі №334/6514/19 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50013382 від 04.12.2019, вид обтяження: арешт нерухомого майна.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду, який відхилив доводи боржника ОСОБА_1 про неможливість задоволення вказаної скарги через наявність ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 12.01.2024 про накладання арешту на вказане майно ОСОБА_1 в межах кримінального провадження № 0000307 від 06.12.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358 КК України, адже в даній справі такі доводи виходять за межі заявлених вимог та вказані обставини не становлять предмет розгляду у даній справі.

Так, предмет скарги (тобто суть оскаржуваних дій) стосується правомірності дій/бездіяльність приватного виконавця в межах виконавчого провадження №67609015 щодо не передання на примусову реалізацію нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 50,26 кв.м., яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 в порядку звернення стягнення на нерухоме майно боржника за наявності обтяження, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2019 по справі №334/6514/19.

При цьому інформації про будь-які дії/бездіяльності приватного виконавця в межах вказаного зведеного виконавчого провадження щодо звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності боржнику ОСОБА_1 , з підстав наявності арешту на вказане майно в межах кримінального провадження №0000307 від 06.12.2021, відсутня. Такі обставини виникли після звернення до суду ОСОБА_2 з вказаною скаргою та такі дії/бездіяльність приватного виконавця не оскаржуються.

Тобто, предметом цієї скарги є лише встановлення чи діяв приватний виконавець на підставі та у межах чинного законодавства при прийнятті рішення про неможливість передання нерухомого майна на реалізацію в порядку звернення стягнення на майно боржника за наявності обтяження на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.10.2019 по справі №334/6514/19, тому інші підстави можливості чи неможливості звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 не перевіряються у даній справі та їм не надається відповідна правова оцінка.

Решта доводів апеляційної скарги зводяться до повторень доводів скарги, незгоди з судовим рішенням, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи перевірені та їм дана належна оцінка.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування цієї ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої не спростовують висновків ухвали, слід залишити без задоволення.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови заявнику у задоволенні його апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яковлевої Тетяни Валентинівни залишити без задоволення.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2024 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 28 жовтня 2024 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: Е.А. Онищенко

О.З. Поляков