Номер провадження: 22-ц/813/5986/24
Справа № 522/4381/24
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю.Б.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2024 року, ухвалене Приморським районним судом м. Одеси у складі: судді Свяченої Ю.Б. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 17 жовтня 2015 року з відповідачкою був зареєстрований шлюб, про що 17 жовтня 2015 року складено відповідний актовий запис № 2222, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 20 березня 2024 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Від спільного шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 20 березня 2024 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Вказує, що у нього та відповідачки різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Шлюбні відносини фактично припинилися та мають формальний характер.

На теперішній час сторони по справі разом не проживають, домашнє господарство разом не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. Майнових спорів не мають. Питання щодо виховання, утримання та місця проживання дитини буде узгоджене між сторонами в добровільному порядку.

На підставі викладеного просив розірвати шлюб з ОСОБА_2 , зареєстрований 17 жовтня 2015 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 2222.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 17 жовтня 2015 року, про що 17 жовтня 2015 року складено відповідний актовий запис № 2222, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно 20 березня 2024 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) розірвано.

Малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено на утриманні матері - ОСОБА_2 .

Не погодившись з рішенням суду як незаконним та необгрунтованим у зв`язку з порушенням норм процесуального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2024 року, виключивши з резолютивної частини рішення посилання суду на те, що малолітнього ОСОБА_3 залишити на утриманні матері ОСОБА_2 , в решті рішення суду залишити без змін.

В обгрунтування своїх вимог зазначає, що предметом спору було лише питання розірвання шлюбу, в позовній заяві вказано, що питання виховання, утримання та місця проживання дитини буде узгоджено в добровільному порядку між ними, відповідачка визнала позов, жодних зустрічних позовних вимог не заявляла, проте суд вийшов за межі позовних вимог та зазначив в резолютивній частині, що ОСОБА_3 слід залишити на утриманні матері тим самим порушив принцип диспозитивності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила рішення суду в частині розірвання шлюбу залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Предметом апеляційного перегляду справи є резолютивна частина рішення суду щодо залишення малолітнього ОСОБА_3 на утриманні матері ОСОБА_2 .

Рішення суду в частині задоволення позову та розірвання шлюбу не оскаржується.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що сторони спору перебувають у зареєстрованому 17 жовтня 2015 року шлюбі, про що 17 жовтня 2015 року складено відповідний актовий запис № 2222, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно 20 березня 2024 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Від спільного шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 20 березня 2024 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Питання щодо поділу майна та місця проживання дітей між сторонами справи відсутні.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у позивача та відповідача різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Шлюбні відносини фактично припинилися та мають формальний характер.

Переглядаючи рішення суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 СК України).

За змістом статей 111, 112 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. З`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У статті 2 ЦПК України визначені завдання та основні засади цивільного судочинства, серед яких змагальність та диспозитивність.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У частині першій статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Судом першої інстанції в резолютивній частині рішення зазначено, що малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити на утриманні матері - ОСОБА_2 .

Проте, як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 , останній просив розірвати шлюб з ОСОБА_2 , зареєстрований 17 жовтня 2015 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 2222.

Також зазначив, що питання щодо виховання, утримання та місця проживання дитини буде узгоджене між сторонами в добровільному порядку.

Будь-яких вимог щодо місця проживання дитини позивачем не заявлялося.

Таке не було предметом судового дослідження.

Натомість, зробивши відповідні висновки у резолютивній частині, суд, таким чином, вийшов за межі позовних вимог.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вийшовши за межі позовних вимог, суд припустився порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, тому в наведеній частині за доводами апеляційної скарги позивача рішення суду слід змінити, виключивши з резолютивної частини рішення посилання суду першої інстанції на те, що малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити на утриманні матері - ОСОБА_2 , задовольнивши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2024 року в оскаржуваній частині про залишення на утриманні матері малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити, виключивши з резолютивної частини рішення абзац третій.

У зв`язку із цим абзаци четвертий і п`ятий резолютивної частини вважати абзацами третім і четвертим.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 28 жовтня 2024 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

В.А. Коновалова