Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7017/20 Головуючий у 1-й інст. Петровська М. В.
Категорія 61 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/7017/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Пріма Ніна Василівна про визнання заповіту недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Янчук Максим Олександрович

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Петровської М.В.

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року позивач через свого представника звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Н.В. 11.01.2018 року (№ у спадковому реєстрі 61847334, № в реєстрі нотаріальних дій 49), на користь ОСОБА_2 .

На обґрунтування позову вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_3 та відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на 1/3 частину квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_3 вона зверталась до нотаріуса для оформлення спадщини, як спадкоємець за законом першої черги та спадкоємець за заповітом, однак дізналась, що 11.01.2018 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Н.В. (у спадковому реєстрі № 61847334, в реєстрі нотаріальних дій № 49) на користь відповідача ОСОБА_2 .

Разом з тим, за життя ОСОБА_3 мав ряд серйозних психічних та неврологічних захворювань, а саме хворобу альцгеймера, енцефалопатію, деменцію, у зв`язку з чим, на її думку, при складанні вищевказаного заповіту спадкодавець не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними, а тому заповіт є недійсним.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що за життя, спадкодавець мав ряд серйозних психічних та неврологічних захворювань: хвороба альцгеймера, енцефалопатія, деменція. Згідно медичних класифікацій та роз`яснень дані хвороби що призводять до втрати пам`яті і прогресуючого слабоумства. Це порушення мозкових процесів. Ознаками енцефалопатії є зниження розумової працездатності, пам?яті (особливо на нещодавні події), зниження гостроти зору і слуху, підвищення м?язового тонусу та сухожилкових рефлексів, наявність патологічних пірамідних і оральних рефлексів, порушення координації, вегетативні розлади. З огляду на вказане, вважає, що спадкодавець під час складання та посвідчення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Вказує, що основним належним, допустимим, достатнім та достовірним доказом, зазначених в позовній заяві обставин може бути висновок посмертної судової психіатричної експертизи, оскільки для вирішення питання щодо здатності спадкодавця усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними потрібні спеціальні знання в галузі психіатрії.

В межах даної справи була проведена відповідна експертиза, але вихідних даних для її проведення не вистачало. Для отримання вихідних даних (не отримання ліків спадкодавцем) було визнано явку відповідача обов`язковою. Враховуючи, що відповідач ігнорує свої процесуальні обов`язки, є підстави вважати, що вона визнає ті обставини, які у неї необхідно було з`ясувати (не отримання/отримання ліків спадкодавцем).

Додає, що під час допиту експерта-доповідача, в суді першої інстанції, було зазначено, що висновок первинної експертизи є неповним. Отже, для з`ясування обставин, які мають значення для справи, з метою забезпечення всебічного, об`єктивного та неупередженого розгляду справи, призначення додаткової судової експертизи забезпечило би дотримання прав та інтересів сторін, сприяло б належному розгляду справи. Але суд неправомірно відмовив у задоволенні даного клопотання, чим порушив право позивача на доказування.

Відповідач та третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від представника позивача - адвоката Янчука М.О. повторно надійшла до суду заява про відкладення розгляду справи через його зайнятість в іншому судовому процесі.

Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Пріма Н.В. на попереднє судове засідання надіслала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, визнає повторну неявку представника позивача в судове засідання без поважної причини, здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.13,15, т.1).

Згідно копії заповіту від 29 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Ніною Василівною, зареєстрованого в реєстрі за №284 та витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №36475502 від 29.01.2014 (номер у спадковому реєстрі 55666849), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на випадок своєї смерті все рухоме і нерухоме майно, яке належить йому або буде належати йому на день смерті, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось, і все те, на що він за законом матиме право, заповів доньці, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.16, т.1).

Згідно копії заповіту від 11 січня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Ніною Василівною, зареєстрованого в реєстрі за №49 та витягу зі Спадкового реєстру №61257023 від 12.08.2020 (номер у спадковому реєстрі 61847334), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на випадок своєї смерті все рухоме і нерухоме майно, яке належить йому або буде належати йому на день смерті, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось, і все те, на що він за законом матиме право, заповів племінниці, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Складений ним раніше заповіт, який посвідчений 29 січня 2014 року Прімою Н.В., приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, за реєстровим №284, він скасовує. Заповіт записаний нотаріусом, зі слів ОСОБА_3 , до підписання прочитаний уголос заповідачем, та підписаний ним особисто о 15 годині 00 хвилин (а.с.70, 124, т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.14, т.1).

У відповідності до інформаційної довідки №219716956 від 10.08.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_2 (а.с.29-31, т.1).

Згідно копії спадкової справи №48/2020, наданої приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Ніною Василівною на виконання ухвали суду від 04.12.2020, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (а.с.117, 121, т.1)

У відповідності до довідки, виданої головою ОСББ «Київська 62» від 17.08.2020 №10, яка міститься в матеріалах спадкової справи №48/2020 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент смерті і за шість місяців до смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , і разом з ним були зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.114, т.1).

Згідно висновку судово-психіатричного експерта КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради, в складі членів комісії: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , №360-2021 від 22.12.2021 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждав на органічне ураження головного мозку змішаного генезу (дисциркулярного, гіпертензивного, гіпоксичного, інтоксікаційного) з інтелектуально - мнестичним зниженням та періодичним порушенням психіки у вигляді станів сплутаності свідомості, галюцинаційного та депресивного розладів, що відповідає шифру F 06.8 МКХ-10. Також у вищевказаному висновку зазначено, що відповісти на питання «Чи був здатний ОСОБА_3 в силу своєї хвороби та відповідного лікування/прийому лікарських препаратів, усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент підписання заповіту, 11.01.2018» - по представленим матеріалам неможливо (а.с.221-224, т.1).

В судовому засіданні у суді першої інстанції судовий експерт ОСОБА_9 , пояснив, що працює в КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради на посаді експерта та ним разом з колегою ОСОБА_8 і на виконання ухвали суду був складений висновок №360-2021 від 22.12.2021. При дослідженні медичної карти стаціонарного хворого Житомирської обласної психіатричної лікарні № 1 було виявлено суперечливі діагнози, поставлені лікарями закладу «деменція» - «депресія», дані про лікування ОСОБА_3 станом на січень 2018 року відсутні, отже, за наданими на експертизу матеріалами та документами неможливо було достеменно встановити чи міг ОСОБА_3 на дату складання спірного заповіту, тобто станом на 11.01.2018, розуміти значення своїх дій та керувати ними. По суті, внаслідок наявної суперечливої інформації щодо діагнозів за наданою медичною документацією, встановити достеменно чи була у померлого деменція, чи ні - неможливо.

Експерт ОСОБА_8 у судовому засіданні у суді першої інстанції пояснила, що працює в КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради на посаді експерта та нею разом з колегою ОСОБА_9 на виконання ухвали суду був складений висновок №360-2021 від 22.12.2021. ОСОБА_3 страждав на інтелектуально-мнестичне зниження, однак ступінь такого зниження, а також можливість померлим усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в момент підписання заповіту, - встановити за наданою медичною документацією внаслідок суперечливих діагнозів та відсутності даних про лікування після виписки з психлікарні (27.12.2017) неможливо. При цьому, діагноз «деменція» можливо поставити, якщо особа перебуває не менш як півроку під лікарським наглядом, враховуються препарати, які приймає пацієнт.

Допитана в судовому засіданні у суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , яка проживає в АДРЕСА_3 , пояснила, що була знайома з померлим ОСОБА_3 понад 30 років, проживала з ним на одному поверсі, та перебувала у добросусідських відносинах. З дочкою ОСОБА_11 в нього були напружені стосунки як до смерті дружини ОСОБА_12 , так і після її смерті. Померлий жалівся їй на свою дочку, оскільки остання хотіла його здати до будинку для людей похилого віку, вони часто сварились по скайпу, він не хотів з нею розмовляти. ОСОБА_11 вийшла заміж в Німеччині, там проживає, періодично приїжджала в Житомир, поки її матір була жива, а після її смерті приїхала в Житомир тільки на поховання батька. За ОСОБА_3 доглядала його племінниця ОСОБА_2 , готувала їсти, викликала перукаря, оскільки померлий в останні роки погано ходив, був доволі огрядний, мав проблеми з ногами, возила його на лікування до психіатричної лікарні, бо почав забуватись. ОСОБА_13 був задоволений племінницею і хотів, щоб вона та її діти жили разом з ним. Їй відомо, що за два тижні до смерті ОСОБА_3 його дочка ОСОБА_14 найняла доглядальниць і вони забрали ключі у ОСОБА_2 (відповідачки). Відомостями щодо того, чи складав ОСОБА_3 за життя заповіт, вона не володіє. Чи приймав лікування і яке саме, не може сказати.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що в ході розгляду справи позивачем та її представником - адвокатом Янчуком М.О. не надано належних та допустимих доказів на підтвердження абсолютної неспроможності спадкодавця ОСОБА_3 в момент складення спірного заповіту, тобто станом на 11 січня 2018 року, розуміти значення своїх дій, та, відповідно, не доведено наявності підстав для визнання заповіту недійсним.

Колегія суддів погоджується із таким висновок суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Статтею 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Право на заповіт здійснюється особисто фізичною особою з повною цивільною дієздатністю. Заповіт є правочином і безпосередньо пов`язаний з особою заповідача, повинен бути здійснений ним особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Зміст заповіту складають розпорядження заповідача відносно його майна, майнових прав та обов`язків. Ці розпорядження можуть бути зроблені заповідачем у будь-який час.

Статтею 1247 ЦК України встановлено загальні вимоги до форми заповіту, за якими заповіт повинен складатися у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, має бути особисто підписаний заповідачем (якщо особа не може підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу). Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (частина друга статті 1257 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначенні у статті 225 ЦК України. Частинами першою, другою цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15, від 23 листопада 2022 року у справі № 368/953/19, від 29 квітня 2024 року у справі № 158/1037/22 (провадження № 61-18369св23).

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що висновок судово-психіатричної експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним і не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Із заповіту від 11 січня 2018 року вбачається, що такий підписано спадкодавцем ОСОБА_3 , заповіт прочитаний заповідачем уголос, особу заповідача та його дієздатність перевірено нотаріусом Прімою Н.В.

Колегія суддів погоджується із висновком суду, що при дослідженні всіх зібраних у справі доказів, а саме висновку експертів судово-психіатричної експертизи №360-2021 від 22.12.2021 року, пояснень судових експертів та свідка, неможливо достовірно встановити, що померлий ОСОБА_3 внаслідок захворювання не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними станом на дату складання спірного заповіту від 11.01.2018 року.

З урахуванням вищевикладеного, у справі, що переглядається, установивши, що позивач не довів за допомогою належних та допустимих доказів ту обставину, що ОСОБА_3 на час складання оспорюваного заповіту 11.01.2018 року перебував у стані, який не давав йому можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а його волевиявлення не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що основним належним, допустимим, достатнім та достовірним доказом, зазначених в позовній заяві обставин, може бути висновок посмертної судової психіатричної експертизи є необґрунтованими, оскільки висновок експерта є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами.

Посилання сторони позивача у апеляційній скарзі щодо неправомірності відмови суду першої інстанції у задоволенні клопотання про призначення додаткової судової експертизи є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції розглянув заявлені адвокатом Янчуком М.О. клопотання у відповідності до вимог процесуального закону та навів мотиви відмови в ухвалах від 11.09.2023 року та від 23.01.2024 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Янчук Максим Олександрович, залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 23 січня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 вересня 2024 року.

Головуючий Судді