Справа № 159/2311/23
Провадження № 2/159/26/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Грідяєвої М.В.

при секретарі Шокот С.Т.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ковель в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до правонаступників ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.01.2024 року до участі у справі залучено правонаступників відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про стягнення безпідставно отриманих коштів,вказуючи на те, що на підставі укладеного з ТОВ «Магістраль-Плюс» в особі директора ОСОБА_4 нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 16.06.2005 року він набув права власності на 8/100 частин цілісного майнового комплексу ДКПТ «Магістраль», який знаходиться за адресою: м.Ковель бульвар Лесі Українки,35. Відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 11.04.2006 року, укладеного з ТОВ «Магістраль Плюс», він набув право власності ще на 8/100 частин вказаного майнового комплексу. Всього йому на праві власності належить 16/100 частин вказаного нерухомого майна. Пізніше директор ТОВ «Магістраль Плюс» запропонував йому придбати ще частину приміщень, які знаходяться з тильної частини магазину, який входить до цілісного майнового комплексу та належить ТОВ «Магістраль-Плюс», з метою реалізації такої домовленості 05.12.2017 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 укладено попередній договір купівлі-продажу тильної частини магазину, згідно якого ним вносяться попередня оплата у розмірі 5000 доларів США, а відповідач ОСОБА_4 зобов`язаний прийняти вказану суму коштів та в наступному укласти основний договір купівлі-продажу частини об`єкта нерухомого майна, зокрема тильної частини магазину. На виконання умов попереднього договору від 05.12.2017 року ним передано відповідачу ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 30500 доларів США та 13900 грн., що підтверджується написами на зворотній частині попереднього договору купівлі-продажу та власноручно написаною ОСОБА_4 розпискою від 30.03.2019 року на суму 20000 доларів США. Він неодноразово звертався з вимогами до відповідача щодо встановлення дати укладання основного договору купівлі-продажу та призначення дати його посвідчення у нотаріуса, наприкінці 2019 року, на що ОСОБА_4 спочатку вказував, що слід зачекати, оскільки на майно, яке підлягає відчуженню накладено арешт, і після вирішення питання зняття арешту буде укладено договір купівлі-продажу. Арешт знятий не був, в подальшому відповідач почав уникати зустрічей з ним та виходити на контакт. Укладений ними попередній договір купівлі-продажу стосувався укладання договору купівлі-продажу частини об`єкта нерухомого майна, відповідно до ст.657 ЦК України основний договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. Зважаючи на зміст та форму укладеного між ним та відповідачем попереднього договору, він був укладений у простій письмовій формі. Як сторона договору він приступив до його виконання, відповідач ухиляється від виконання його умов. Виявилось, що об`єкт нерухомого майна, який був предметом купівлі-продажу за попереднім договором, не належить відповідачу, як він зазначив у попередньому договорі, а належить ТОВ «Магістраль-Плюс», директором та учасником якого є останній, тому такий попередній договір не може бути виконаний в майбутньому. На виконання умов попереднього договору купівлі-продажу від 05.12.2017 року ним на користь ОСОБА_4 сплачено грошові кошти у розмірі 30500 доларів США та 13900 грн., в зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом про стягнення вказаних грошових коштів з відповідача, як наслідки застосування нікчемного правочину. Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20.12.2022 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 на його користь грошові кошти, як застосування наслідку нікчемного правочину, укладеного між ним та ОСОБА_4 попереднього договору купівлі-продажу від 05.12.2017 року тильної частини магазину. Постановою Волинського апеляційного суду від 28.03.2023 року судове рішення скасоване, прийняте нове рішення, яким у позові відмовлено. Правова позиція апеляційного суду зводилась до того, що між сторонами попереднього договору купівлі-продажу від 05.12.2017 року не було досягнуто домовленості щодо строку терміну укладання основного договору, що є основною істотною умовою договору, оскільки визначення певного строку укладання основного договору є необхідною умовою договорів цього виду. Судом встановлено, що сторони в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема щодо визначення певного строку укладання основного договору, предмету договору та його ціну, а тому з огляду на приписи ч.1 ст.638 ЦК України попередній договір між сторонами не укладено, а відповідно до нього не можуть бути застосовані наслідки недійсного (нікчемного ) правочину. Суд встановив, що на виконання умов попереднього договору він передав, а відповідач отримав грошові кошти у розмірі 30500 доларів США та 13900 грн., дійшов до висновку про обрання неправильного способу захисту порушеного права. Враховуючи вказану правову позицію апеляційного суду, він подає позов про стягнення коштів як безпідставно отриманих відповідно до неукладеного попереднього договору купівлі-продажу від 05.12.2017 року. Враховуючи передання грошових коштів ним відповідачу на виконання неукладеного договору, між ними виникли правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави ст.ст.1212-1215 ЦК України. Враховуючи офіційний курс гривні до доларів США на день подання позову, еквівалентна сума заборгованості ОСОБА_4 за 30500 доларів США становить 1115342 грн. 30 коп. Понесені ним судові витрати судовий збір в розмірі 11292 грн., оплата послуг адвоката в розмірі 3500 грн., в майбутньому очікує понести витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн. Просить стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані кошти в розмірі 30500 доларів США, що в еквіваленті становить 1115342 грн. 30 коп. та 13900 грн., судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просить його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 , адвокат Ткачук О.В. позов не визнав, просить в позові відмовити, з підстав наведених у відзиві, вказуючи на те, що судом апеляційної інстанції юридичних фактів з приводу отримання чи неотримання ОСОБА_4 від ОСОБА_3 будь-яких грошових коштів не встановлено. В постанові суду апеляційної інстанції від 28.03.2023 року зазначено, про те, що під час апеляційного розгляду справи, сторони в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, щодо визначення певного строку укладання основного договору, предмета договору та його ціну, а тому з огляду на приписи ч.1 ст.638 ЦК України попередній договір між сторонами не укладено, а відповідно до нього не можуть бути застосовані наслідки недійсного (нікчемного правочину). Під час розгляду судами першої та апеляційної інстанції справи ОСОБА_4 повністю заперечував щодо встановлення позовних вимог ОСОБА_3 ОСОБА_4 зазначав, що дійсно відповідно до укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Магістраль-Плюс», в особі директора ОСОБА_4 договору купівлі-продажу від 16.06.2005 року, позивач є власником 8/100 частин цілісного майнового комплексу ДКПТ «Магістраль», по АДРЕСА_1 . відповідно до договору дарування від 11.04.2006 року, у власність позивача перейшло 8/1000 частин вказаного цілісного майнового комплексу. Всього належна частка позивача у власності на вказане майно становить 16/100. ОСОБА_4 , як директор ТОВ «Магистраль-Плюс» ніколи не пропонував ОСОБА_3 придбати ще частину приміщень цілісного майнового комплексу, жодної домовленості про укладання попереднього договору купівлі-продажу від 05.12.2017 року ОСОБА_4 з позивачем не мав, про що заявляв перед судом. ОСОБА_4 вказував на те, що написи на зворотній частині попереднього договору купівлі-продажу від 05.12.2017 року не належать ОСОБА_4 та виконанні різними людьми. Розписку від 30.03.2019 року на суму 2000 доларів США він не писав, твердження про те, що ці всі документи написані ним особисто є неправдивими. ОСОБА_4 звертав увагу суду на необхідність проведення у справі судової почеркознавчої експертизи щодо надання відповіді щодо належності підписів певній особі. Зворотна частина аркушу паперу з написами відомостей про грошові суми, дати, ініціали особи та підписами не містить вказівки, що вони є невід`ємними частинами домовленостей між певними особами, зокрема неукладеного попереднього договору купівлі-продажу від 05.12.2017 року. По вказаним написам не можливо ідентифікувати або встановити їх дійсну правову природу, так як останні не містять вказівок на підставу їх вчинення, відомостей щодо їх договірного чи зобов`язального походження, а також відомостей про боржника. ОСОБА_4 повністю заперечував їх вчинення та написання розписки під час розгляду справи. Про суперечливість свідчить той факт, що згідно п.2 неукладеного попереднього договору від 05.12.2017 року Кулачинський приймає часткову оплату у розмірі 5000 доларів , позивачем заявлено позовні вимоги в розмірі 13900 грн. та 30500 доларів США. Посилається на постанову ВС у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.01.2023 року у справі №548/741/21, якою надано тлумачення, що передбачені ст.1212 ЦК України позадоговірні зобов`язання виникають за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи: відсутність для цього правових підстав. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (зобов`язання із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт передачі майна (грошових коштів) відповідачу та отримання такого майна (грошових коштів) відповідачем від позивача.

Відповідач ОСОБА_5 та представник відповідача в судове засідання повторно не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Згідно відзиву на позов, позов не визнають, просять в позові відмовити, вказуючи на те, що 16.06.2005 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Магістраль-Плюс», в особі директора ОСОБА_4 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу на підставі якого позивач набув право власності на 8/100 частин цілісного майнового комплексу ДКПТ «Магістраль». 11.04.2006 року між вказаними сторонами укладено нотаріально посвідчений договір дарування на підставі якого позивач набув право власності ще на 8/100 частин цілісного майнового комплексу. Всього позивачу на праві власності належить 16/100 частин вказаного нерухомого майна, на яку виділено обумовлені у договорі відокремлені частини приміщення. Щодо укладання 05.12.2017 року між сторонами попереднього договору купівлі-продажу та передання позивачем ОСОБА_4 грошових коштів, на підтвердження чого є написи на зворотній частині попереднього договору купівлі-продажу та власноручно написаної розпискою зазначає, що ОСОБА_4 як директор ТОВ «Магистраль-Плюс» ніколи не пропонував позивачу придбати ще частину приміщень цілісного майнового комплексу, жодної домовленості про укладання попереднього договору купівлі продажу від 05.12.2017 року ОСОБА_4 не мав, про що неодноразово заявляв під час розгляду справи. Посилається на ст.ст.207, 626, 628, 635, 638 ЦК України. В доданому до позову попередньому договорі купівлі-продажу від 05.12.2017 року не вказано строку (терміну укладання основного договору, що є основною істотною умовою договору, оскільки визначення певного строку (певного терміну) укладання основного договору є необхідною умовою для договорів цього виду, а також предмету договору та його ціну. Тобто, між сторонами попереднього договору купівлі-продажу від 05.12.2017 року не було досягнуто в належній формі згоди з усіх істотних умов, а тому з огляду на ч.1 ст.638 ЦК України попередній договір між сторонами не укладено. Аналогічного висновку дійшов Волинський апеляційний суд у постанові від 20.12.2022 року. Положення ст.1212 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставно набуття або збереження майно було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Стаття регулює випадки набуття майна або збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставними отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов : 1) набуття або збереження майна, 2) набуття або збереження за рахунок іншої особи; 3) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою за рахунок іншої: 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшенння майна в іншій особі: 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого: 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Позивачем належними та допустимими доказами не доведено отримання ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 30500 доларів США та 13800 грн. Зазначення на зворотній стороні попереднього договору купівлі-продажу від 25.12.2017 року сум коштів, календарних дат, словесного розшифрування цифрових значень, підписів невідомих осіб не може вважатись підтвердженням факту передачі будь-яких грошових коштів будь-яким особам,в тому числі ОСОБА_4 .

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, позов ОСОБА_3 до правонаступників ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення безпідставно отриманих коштів не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу майна від 16.06.2005 року, укладеного між ТзОВ «Магістраль-Плюс», в особі директора ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ОСОБА_3 купив 8/100 частин цілісного майнового комплексу за АДРЕСА_1 загальною площею 868 кв.м.

Постановою Волинського апеляційного суду від 28.03.2023 року, рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20.12.2022 року, яким з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто грошові кошти в розмірі 30500 доларів США та 13900 грн., як застосування наслідку нікчемного правочину, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 попереднього договору купівлі-продажу від 05.12.2017 року, скасовано, в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про застосування наслідків нікчемного правочину відмовлено. Апеляційним судом встановлено, що між сторонами попереднього договору купівлі-продажу від 05.12.2017 року не було досягнуто домовленості щодо строку (терміну) укладання основного договору, що є основною істотною умовою договору, оскільки визначення певного строку (певного терміну) укладання основного договору є необхідною умовою для договорів цього виду. Сторони в належній формі не досягли згоди з усіх істотних умов договору, предмету договору та його ціну, а тому з огляду на ч.1 ст.638 ЦК України попередній договір між сторонами не укладено, а відповідно до цього не можуть бути застосовані насідки недійсного (нікчемного) правочину.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно копії спадкової справи №58/2023 року після смерті ОСОБА_4 заведена спадкова справа, з заявами до приватного нотаріуса про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 27.07.2023 року звернулись доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Згідно нотаріально посвідченої претензії кредитора від 08.09.2023 року, ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса з претензією кредитора пред`явивши вимоги кредитора до спадкоємців ОСОБА_4 про стягнення коштів, як безпідставно отриманих відповідно до неукладеного попереднього договору купівлі-продажу від 05.12.2017 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в розмірі 30500 доларів США, що в еквіваленті становить станом на 02.05.2023 року 1115342 грн. 30 коп. та 13900 грн. відповідно до вимог ст.1281 ч.2 ЦК України, яка надіслана нотаріусу за місцем відкриття спадщини засобами поштового зв`язку.

Згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, власником та директором ТОВ «Магістраль- Плюс» є ОСОБА_4 , засновниками: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

Судом, як і судом першої та апеляційної інстанції при розгляді позову позивача про застосування наслідків нікчемного правочину встановлено, позивач відповідно до укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Магістраль-Плюс», в особі директора ОСОБА_4 договору купівлі-продажу від 16.06.2005 року та відповідно до договору дарування від 11.04.2006 року, є власником 16/100 частин цілісного майнового комплексу ДКПТ «Магістраль», по АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є доньками та спадкоємцями ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивачем, за неукладеним попереднім договором купівлі-продажу від 05.12.2017 року між ним та ОСОБА_4 , пред`явлено вимогу до відповідача ОСОБА_4 , згодом до відповідачів його доньок ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , як спадкоємців ОСОБА_4 , повернення грошових коштів в розмірі 30500 доларів США, що в еквіваленті становить станом на 02.05.2023 року 1115342 грн. 30 коп. та 13900 грн. як безпідставно отриманих відповідно до неукладеного попереднього договору купівлі-продажу, отриманих ОСОБА_4 , ґрунтуючись на виконанні позивачем попереднього договору купівлі-продажу та переданні грошових коштів відповідачу ОСОБА_4 , що зазначено на зворотному аркуші договору та написаною ОСОБА_4 розпискою.

Досліджуючи наданий позивачем попередній договір купівлі-продажу від 05.12.2017 року, суд звертає увагу, що відповідно до його тексту ОСОБА_3 вносить попередню оплату (завдаток) у розмірі 500 доларів, а ОСОБА_4 приймає частково оплату у розмірі 500 доларів, часткова оплата буде внесена до повної вартості приміщення. Факт не укладення попереднього договору між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в зв`язку з недосягненням між сторонами всіх істотних умов договору встановлений постановою апеляційного суду, визнається сторонами, має доказове значення для суду під час розгляду справи.

Досліджуючи документ, в якому зазначено що ОСОБА_4 30.03.2019 року отримав від ОСОБА_3 2000 доларів в якості завдатку за нерухоме майно, суд звертає увагу, що зміст вказаного документу на дає можливості віднести його ані до розписки в підтвердження договору позики ані до документа, який посвідчує намір сторін укласти договірні відносини та не підтверджує передачу зазначеної суми та її прийняття ОСОБА_4 .

Відповідно до ст.1211 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України. Тлумачення статті 1212 ЦК України свідчить, що необхідно встановити обставини, які в сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи, відсутність для цього підстав.

Під час розгляду судами першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_4 заперечувались факт укладання попереднього договору, переданням йому грошових коштів від ОСОБА_3 , та те, що підписи на вказаних документах від його імені зроблені ним. Зазначені на зворотному боці вказаного договору дати, суми та підписи як і документ від 30.03.2019 року не є належними доказами та не підтверджують передання ОСОБА_3 ОСОБА_4 та отримання останнім грошових коштів в розмірі 30500 доларів США та 13900 грн., в зв`язку з чим вимоги позивача, до спадкоємців померлого ОСОБА_4 задоволенню не підлягають, оскільки належними та допустимими доказами не доведено, статус позивача як кредитора ОСОБА_4 та підстава задовольнити його вимоги спадкоємцями. Умовою обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора є існування договірних або не договірних (деліктних) зобов`язань між кредитором та боржником, спадкодавцем, тобто договір або обов`язок щодо вчинення певної дії (відшкодування шкоди, повернення речей, грошей, тощо). Існування договірного або деліктного зобов`язання, враховуючи не підтвердження передання грошових коштів позивачу ОСОБА_4 та їх отримання ОСОБА_4 , між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не доведено, в зв`язку з чим вимоги до спадкодавців повернення безпідставно отриманих коштів не обґрунтовані.

Відповідно до вимог ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Крім того, заявляючи вимоги до відповідачів, як спадкоємців в розмірі 30500 доларів США та 13900 грн., позивачем не доведено яка спадкова маса прийнята відповідачами, вартість майна, одержаного у спадщину відповідачами, в зв`язку з чим обсяг вимог кредитора спадкодавця, який повинен задовольнити спадкоємець не встановлено.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, в зв`язку з відмовою у позові, судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.1211, 1282 ЦК України, ст.ст.12, 81, 89, 137, 141, 263, 265, 268, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до правонаступників ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення безпідставно отриманих коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повна частина рішення виготовлена 30.10.2024 року.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя:М. В. ГРІДЯЄВА