Провадження №2/523/633/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань Бєлік Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «ПроКредит Банк» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовними вимогами про стягнення кредитної заборгованості. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 , 12.06.2014 року було укладено кредитний договір за умовами якого відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 770 000 грн., строком на 120 місяців зі сплатою процентної ставки в розмірі 24%. Так, 12.06.2014 року між позивачем та ОСОБА_2 , було укладеного договір поруки № 136000-ДП1. Однак, відповідачі порушили умови кредитного договору та, як наслідок, за відповідачами перед банком утворилась кредитна заборгованість у розмірі 2 485 626, 62 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів та сплачений судовий збір у розмірі 37 284, 40 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2022 року позов Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості було задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» заборгованість за договором про надання траншу 501.44610/FW501.1046 від 12.06.2014 року в частині Рамкової угоди № FW501.1046 від 12.06.2014 2 485 626, 62 гривні.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» судовий збір у розмірі: 37 284, 40 гривень (а.с.138-139 том №1).

В подальшому, 30.12.2022 року (вх. № 25839) на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду (а.с.145-152).

Також, 30.12.2022 року (вх. № 25838) надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду (а.с.168-174).

До заяв про перегляд заочного рішення суду відповідачами були надані заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.03.2023 року - заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2022 року залишено без розгляду (а.с.214 том № 1).

Ухвалою суду від 02.03.2023 року - заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2022 року задоволено.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості скасовано.

Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку загального позовного провадження (а.с.215-216 том №1).

Не погоджуючись з позовними вимогами 12.02.2024 року (вх. № 4734) представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Черевиченко Неллі Анатоліївни подала відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.30-34 том №2).

Не погоджуючись з відзивом на позовну заяву представник позивача Бура А. подала відповідь на відзив (а.с.57-59 том №2).

Чергове засідання у справі призначено на 16 травня 2024 року. Сторони до суду не з`явились. Про час та місце слухання справи повідомлені належним чином та своєчасно.

Представник позивача ОСОБА_3 надала суду низку заяв про розгляд справи за її відсутності, згідно поданих заяв представник зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.44-52 том №2).

Також, на адресу суду 16.05.2024 року (вх. № 16864) надійшла заява за підписом представника позивача ОСОБА_4 про розгляд справи за відсутність представника позивача, згідно поданої заяви представник зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.70 том №2).

Відповідачі: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про час та місце слухання справи повідомлені (т. 2, а.с.68-69), до суду не з`явились, про причини не явки суду не повідомили. Раніше, 12.02.2024 року (вх. № 4732) за підписом представника відповідача адвоката Черевиченко Н.А. надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача згідно якої представник просила відмовити в задоволенні позовних вимог та зазначила, про підтримку поданих відзиву та заперечень проти позову (а.с.25-26).

Таким чином судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача та відповідача звернулись з заявами про слухання справи за їх відсутності, відповідачі про час та місце слухання справи повідомлені, про причини не явки суду не повідомили, а відтак, підстав для відкладення слухання справи передбачених ст. 223 ЦПК України не встановлено.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч. 3 ст. 211 ЦПК України).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, докази надані позивачем на підтвердження позовних вимог, відзив на позов та обставини на які посилається відповідач в їх сукупності, дійшов наступних висновків.

Матеріалами справи встановлено, що 12.06.2014 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 було укладено Рамкову угоду № FW501.1046, за умовами якої Кредитор на підставі Угоди зобов`язується здійснити кредитування Позичальника в межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених Угодою та Кредитним договором, а Позичальник зобов`язується належно виконувати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань та виконувати всі інші зобов`язання. Згідно п.п.2.2. ліміт суми кредитування 3 000 000, 00 гривень. Ліміт строку кредитування 120 місяців. Максимальний розмір процентів 40% річних (а.с.5-8).

В подальшому, 12.06.2014 року між позичальником та позикодавцем було укладено Договір про надання траншу, відповідно до Рамкової угоди, згідно якого визначено розмір кредиту 770 000, 00 гривень, строк кредитування 120 місяців, розмір відсотків 24% річних (а.с.9-10).

Відповідно до Додатку № 1 до Договору траншу № 501.44610/FW501.1046 від 12.06.2014 року сторонами було затверджено графік повернення кредитку та сплати процентів, згідно якого строк кредитування становить 120 місяців, сума, що підлягає до повернення становить: 1237259, 47 гривень (а.с.10-11).

Крім іншого, 12.06.2014 року між кредитором ПАТ «ПроКредит Банк» та Поручителем ОСОБА_2 було укладеного Договір поруки, згідно якого встановлено: п.2.1. На підставі Договору Поручитель поручається перед Кредитором за невиконання усіх зобов`язань Позичальника у їх повному обсязі як солідарний боржник. п.2.2. Розмір зобов`язань Позичальника визначається відповідно до Кредитних договорів тощо (а.с.23-24).

Представник позивача зазначає, що Банк виконав умови договору в повному обсязі, надав позичальнику грошові кошти відповідно до Договору траншу, однак, позичальник порушила умови грошового зобов`язання та кошти, проценти у визначені Угодою строку не повернула, що є підставою для звернення до суду.

Судом досліджується лист Вимога про повне дострокове погашення кредиту від 01.06.2017 року згідно якого Вимогу було направлено одночасно позичальнику та поручителю (а.с.16,17).

Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту № 501.44610 від 12.06.2014 року сума загальної заборгованості становить: 2 485 626, 62 гривні, що складається з: капіталу 311 782, 59 гривень, процентів за неправомірне користування кредитом 221 576, 07 гривень, пені 1 952 267, 96 гривень (а.с.12-15).

Таким чином, матеріалами справи встановлено, що Банком були виконі умови договору, позивальник порушив грошові зобов`язання, кошти у визначений строк не повернув, доказів щодо погашення заборгованості не надав.

Згідно відзиву на позовну заяву представник відповідачів зазначає, що в липні 2017 року АТ «ПроКредит Банк» зверталось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості. Разом з цим, ухвалою суду від 21.08.2018 року позовна заява залишена без розгляду за заявою АТ «ПроКредит Банк». В подальшому, 06.12.2019 року АТ «ПроКредит Банк» звертається до Суворовського районного м. Одеси з позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 але вже з зовсім іншою сумою ніж зазначено у вимозі 2017 року, а саме: Капітал заборгованості: - 311 782, 59 (триста одинадцять тисяч сімсот вісімдесят дві гривні 59 копійок) це у два рази менш ніж у вимозі 2017 року, що свідчить про те що ОСОБА_1 не ухилялась та продовжувала сплачувати заборгованість. Проценти за неправомірне користування кредитом: - 221 576, 07 (двісті двадцять одна тисяча п`ятсот шість гривень 07 копійок). Пеня: 1 952 267, 96 (один мільйон дев`ятсот п`ятдесят дві тисячі двісті шістдесят сім гривень 96 копійок).

Позивач надав до суду, як доказ досудового врегулювання спору Вимогу, яка була направлена за 2,5 року до подачі позовної заяви, вважаю що вимога (арк. спр. 16) не може вважатись, як досудове врегулювання спору, а отже позовна заява АТ «ПроКредит Банк» на момент відкриття провадження не відповідала вимогам ч.3 ст.175 ЦПК України.

Відповідно до розрахунків наданих Позивачем (арк. спр. 11-15) нарахування пені та процентів за неправомірне користування кредитом здійснювались після направлення вимоги про дострокове погашення кредити від 1.06.2017 р. та до подачі позовної заяви у листопаді 2019 року.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Нарахування позивачем пені (штрафу тощо) є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, яка безпосередньо не впливає на права позивача.

Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства.

Рішення Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року щодо неможливості нарахування процентів за кредитом після закінчення строку кредитування чи направлення кредитором вимоги про дострокове повернення усієї кредитної заборгованості у порядку передбаченому статтею 1050 ЦК України. Даний висновок закріпився і в постановах Великої Палати 04.07.2018 року та 31.10.2018 року.

Відповідно до пункту 91 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Висновок Об`єднаної палати ВС по справі №922/3578/18 зазначає, що сторони не можуть визначити інший порядок нарахування розміру процентів річних за користування чужими коштами. Логіка в цьому наступна. Законодавець чітко обмежив порядок нарахування процентів за ст. 625 ЦК України: вони визначені саме у річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, і тим самим обмежив свободу сторін на використання іншої методики нарахування процентів.

Представник зазначає, що звертає увагу суду на п. 4.4 Рамкової угоди №FW501.1046 від 12 червня 2014 року ( арк.спр 6) де зазначено, що Позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом за кожен календарний день прострочення та на розрахунки надані Позивачем (арк. спр.13-14) після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України (3% річних).

Велика Палата Верховного Суду дійшла до вказаного висновку з тих мотивів, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування ст. 1048 та ст. 625 ЦК України. Ця правова позиція підтверджується Постановою Верховного Суду від 27.07.2021 р. за №910/18943/20.

Водночас обчислення процентів від суми боргу за кожен день за своєю правовою природою є пенею. Отже, проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами договору нараховуються за кожен день прострочки, ураховуючи спосіб їх обчислення, підпадають під визначення пені.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. За правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

За частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Представник позивача зазначає, 16.06.2015 Позивач перший раз нарахував пеню, тобто дізнався про своє порушене право. (арк.спр. 14). Позовна заява зареєстрована у суді 06.12.2019 р.

З огляду на зазначене, представник вказує, що відповідач не мав можливості при заочному розгляді справи реалізувати своє право та заявити про строки позовної давності у один рік, які необхідно застосувати до вимог Позивача щодо нарахування пені, що суттєво впливають на розгляд справи.

Також, представник позивача звертає увагу суду на розрахунки Позивача, а саме у Позовній заяві АТ «ПроКредит Банк» просить стягнути з Відповідача суму 2 485 626, 62 гривні (два мільйони чотириста вісімдесят п`ять тисяч шістсот двадцять шість гривень 62 копійки) яка складається з капіталу 311 782,56, процентів за неправомірне користування кредитом 221 576, 07, та пені 1 952 267, 96 грн. але у розрахунках (арк. спр.13) зазначена інша сума капіталу, а саме 312 382, 59 грн.

З огляду на викладене представник зазначає, що судом не було всебічно та ретельно розглянуто докази, на які позивач посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись прошу у позовних вимогах Акціонерного Товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості відмовити (а.с.30-34 том №2).

Згідно відповіді на відзив представник позивача зазначив, до доводи викладені у відзиві не заслуговують на увагу та позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Представник позивача зазначає, що даний позов було подано у зв`язку з виникнення заборгованості відповідачів за умовами договору більше строку, встановленого Договором про надання траншу від 12.06.2014 року.

У зв`язку зі сплатою частини заборгованості та повернення відповідачів до графіку платежів за Кредитним договором Банком було прийнято рішення продовжити правовідносини із Відповідачами, що і стало підставою для повернення позовної заяви 2017 року без розгляду.

Крім того, фактичне погашення Відповідачами заборгованості за Кредитним договором у 2017 році свідчить про те, що Боржники визнали свою заборгованість.

Представник вказує, що відповідачі помилково вважають, що позовна заява Банку на момент відкриття провадження у справі не відповідала вимогам ч.3 ст. 175 ЦПК України, оскільки така заява повинна була містити відомості про заходи досудового врегулювання спору, а саме направлення Банком Відповідач вимоги про погашення заборгованості в 2019 році.

З даного приводу представник позивача зазначає, що правовідносини між Банком та Відповідачами не припиняли існувати, а договори залишаються чинними, оскільки Відповідачами не виконано умови Рамкової угоди від 12.06.2014р, Договору про надання траншу та Договору поруки № 136000-ДП1 від 12.06.2014р., укладеними між сторонами.

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Таким чином представник позивача зазначає, що позивачем було належним чином виконано свої зобов`язання за Рамковою угодою, кредитним договором, а відповідачами допущено порушення виконання вищевказаних договорів, а тому, відповідачі у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за кредитним договором порушили його умови та вимоги ст. 509, 526, 1054 ЦК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статі ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Водночас, відповідачі не виконали взяти на себе зобов`язання та припинили здійснювати погашення кредиту 12.04.2019 року, що вбачається з розрахунку заборгованості за Кредитним, договором та виписок по рахунку, згідно якого з 12.04.2019 року погашення заборгованості не здійснювалось.

Представник зазначає, що банком в 2019 році не подавалась повторна вимога Відповідачам про стягнення заборгованості за Кредитним договором, оскільки вона була подана раніше та не була відкликана Банком.

Відповідно зазначені обставини свідчать проте, що Банком здійснювались не тільки спроби позасудового врегулювання ай спроби врегулювати заборгованість Відповідачів на більш вигідних для Відповідачів умовах та без залучення державних органів.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Тому неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України, тому сторони передбачили в договорі можливість стягнення процентів поряд із пенею.

Крім того, 14.05.2019 судова колегія Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду винесла ухвалу у справі № 902/417/18, у якій суд зазначив про необхідність відступити від правової позиції ВСУ, викладеної у постановах від 24.12.2013 р. у справі № 3-37гс13, від 01.07.2014 р. у справі № 3-31 гс14, від 01.07.2014 р. у справі № № 3-32гс14 (на які посилається Відповідач 1 у відзиві). У цій справі суди першої та апеляційної інстанцій відмовили позивачу в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача процентів річних за господарським договором, оскільки вирішили, що відповідні проценти за своєю правовою природою тотожні пені, яку, своєю чергою, не можна стягувати двічі з огляду на зміст тієї ж ст. 61 Конституції України та ст. ст. 536, 549, 625 ЦК України.

Банком було надано разом із позовною заявою розрахунок заборгованості, згідно якого пеню було розраховано за кожен день прострочення виконання зобов`язань за Кредитним договором (Ставка пені складає 0,5%).

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконання або неналежним виконанням зобов`язань. Звертаємо увагу суду, що Банком не здійснюються додаткові нарахування штрафів та пені, крім тих, що чітко визначені законом. Вважаємо, що з огляду на відмову Боржників врегульовувати заборгованість перед Банком самостійно та порушення не тільки умов закону, Кредитних договорів, а і домовленостей, які могли б полегшити стан Відповідачів, у Суду відсутні підстави для зменшення розміру пені (неустойки), визнаний Судом в порядку ухвалення заочного рішення розмір пені є розумним. Вважаємо, що зменшення неустойки (пені) нівелюватиме саме значення пені, як відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за порушення грошового зобов`язання та способу захисту інтересів Банку.

Щодо строків позовної давності представник позивача зазначив, що банк здійснив кредитування ОСОБА_1 на підставі Договір про надання траншу №501.44610/FW501.1046 від 12.06.2014 р., який є невід`ємною частиною №FW501.1046 від 12.06.2014 р.

Відповідачем ОСОБА_1 було порушено умови Кредитного договору та вимоги законодавства, не забезпечено своєчасного погашення кредиту та відсотків, внаслідок чого за відповідачем утворилась кредитна заборгованість.

Умова Рамкової угоди та Кредитного договору передбачено, що Банк вправі вимагати дострокового погашення кредиту у разі прострочення погашення грошових зобов`язань за Кредитним договором тривалістю більше ніж 3 (три) банківські дні.

Згідно ч.2. ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Представник позивача зазначає, що відповідач помилково вважає, що Банком обов`язково мали бути заявлені вимоги в перший же випадок прострочення виконання зобов`язань в 2015 році. Однак, такі вимоги щодо дострокового погашення можуть бути заявлені за рішенням банку самостійно.

Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що за Відповідачем ОСОБА_1 спостерігались порушення графіку погашень кредиту ще з початку його видачі в 2014 році (затримка погашення або неповна саме погашення в день такого погашення), разом з цим, Банк використовує свої засоби регулювання, встановлені законом за договорами.

У зв`язку з викладеним, представник позивача зазначає, що банком не було порушено строку на заявлення позовних вимог.

Щодо зміни суми заборгованості підкреслюємо, що фактична сума заборгованості змінилась, оскільки Відповідачами частково виплачувалась заборгованість та діяла домовленість між Банком та Відповідачами згідно гарантійного листа у період з 24.11.2017 р. по 12.04.2019 р.

Відповідно до п.7.8. Рамкової угоди, сторони погодились, що належним та достатнім доказом наявності, безспірності та розміру заборгованості Позичальника, наявності порушень Договорів є письмова довідка Кредитора з розрахунком заборгованості.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на дату позовної заяви в 2019 році,заборгованість становила:

ЗаборгованістьСумаВалюта
Капітал311 782,59грн.
Проценти0,00грн.
Проценти за неправомірне користування кредитом221 576,07грн.
Пеня1 952 267,96грн.
Всього2 485 626,62грн.

Відповідачами після подачі Банком позовної заяви заборгованість по кредиту не погашалась, а також не вчинялись будь-які дії з врегулювання заборгованості.

Щодо процентів, пені та неустойки кредиту.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно п.4.2. Рамкової угоди «проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором, від суми залишку кредиту за кожен день користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видач кредиту до моменту повного погашення кредиту.»

Відповідно до п. 4.4. Рамкової угоди «У випадку прострочення погашення кредиту, позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначенні відповідними Кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом «факт/360» від суми залишку кредиту строк погашення якого настав, з дати виникнення заборгованості до дати повного її погашення.».

П. 4.1. Рамкової угоди передбачено, що за користування кредитом Позичальник сплачує Позивачу проценти, розмір яких було зазначено вище.

Згідно з кредитними договорами АТ «ПроКредит Банк» передбачено право нараховував «і вимагати від позичальника сплати процентів за правомірне і неправомірне користування кредитом, а також нараховувати і вимагати проценти вже після закінчення строку кредитування.

В розрахунку заборгованості та дані позовній заяві Банком проценти розділені на: «Проценти», які розраховані на підставі умов Кредитного договору, а також ст.1048 ЦК Украйни

«Проценти за неправомірне користування кредитом», які розраховані на підставі Кредитного договору.

Щодо нарахування «процентів» та «процентів за неправомірне користування кредитом», представник позивача зазначив, що з огляду на рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 22.062022 № 6-р(ІІ)/2022, Банк вважає, що «Проценти» та «Проценти за неправомірне користування кредити повинні розраховуватися на підставі саме ст.1048 ЦК України.

Це повністю узгоджується з умова Кредитних договорів, що укладенні між Позивачем і Відповідачем.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором законом, зокрема сплата неустойки (ст. 611 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки встановлений законом, може бути збільшений у договорі (п.2. ст.551 ЦК України).

Положеннями Кредитних договорів (п.10.2.) передбачено, що у випадку прострочення встановлених цим Договором строків погашення грошових зобов`язань Позичальник сплачує кредитору штрафну пеню у розмірі 0,5 % від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 % процентів та пені за дні, коли заборгованість не була погашена вчасно або була погашена не в повній мірі.

Керуючись вказаним положеннями законодавства та договору, Банк надіслав Відповідачу Вимогу про повне дострокове погашення кредиту. Станом на дату вимоги загальний строк прострочення складав 17 днів. Проте, Відповідачами не було виконано Вимог і взятих на себе зобов`язань та до цього моменту кредит залишається непогашеним.

Як зазначено вище, згідно розрахунку заборгованості, який містить також графік погашень та відомості щодо фактичного погашення вбачається, що Позичальника з червня 2017 року продовжив сплачувати згідно графіку погашень і до квітня 2019. Тобто, відносини між сторонами на підставі Рамкової угоди продовжили існувати.

Відповідачами вказані вимоги не було виконано, заборгованість не було погашено, а також не було звернень до Банку з метою врегулювання заборгованості, змін графіку погашень тощо.

Таким чином, у квітні 2019 році Банком було подано позов до Відповідачів про стягнення кредитної заборгованості, оскільки у Банку більше не було механізмів для врегулювання заборгованості.

З урахуванням викладеного представник позивача просить позов задовольнити в повному обсязі. (а.с.57-59).

Згідно досліджених документів судом встановлено, що між сторонами було укладено Рамкову угоду 12.06.2014 року, предметом якої є ліміт суми кредитування 3 (три мільйони гривень) ліміт строку кредитування 120 місяців, максимальний розмір процентів 40% річних. Рамкова угода підписана позичальником ОСОБА_1 (а.с.5-8).

Договір про надання траншу № 501.44610/FW501.1046 від 12.06.2014 р., який є невід`ємною частиною №FW501.1046 від 12.06.2014 р, та Додаток № 1 до Договору траншу - графік повернення кредиту та сплати процентів, згідно якого початок виконання грошового зобов`язання датовано 14.07.2014 року закінчення виконання зобов`язання 12.06.2024 року (а.с.9-11).

Згідно п.8.3. Рамкової угоди (8.3): «Вимога Кредитора про дострокове погашення кредиту (надалі - Вимога) здійснюється у письмовій формі та на вибір Кредитора вручається або передається Позичальникові у порядку, встановленому п.12.2 Угоди. У випадку неможливості надати Вимогу Позичальникові така Вимога може бути пред`явлена Поручителям.

Згідно пункту 8.4 встановлено: «Позичальник зобов`язаний достроково погасити залишок кредиту протягом п`яти банківських днів з дня відправлення (вручення, якщо Кредитор і Вимогу) Позичальнику чи Поручителям Вимоги, якщо інша сума чи строк дострокового погашення не будуть вказані у такій Вимозі».

Пунктом 8.5. Рамкової угоди встановлено, що кредитор вправі у будь-який час прийняти рішення про відкликання Вимоги. У такому випадку погашення кредиту здійснюється у порядку, що діяв до пред`явлення Вимоги, якщо інше не буде визначено Кредитором.

Судом з наданих пояснень до письмових доказів встановлено, що Банком не було відкликано Вимогу.

Натомість судом з пояснень представника позивача встановлено, що відповідачі після подачі первинного позову до суду, який було залишено без розгляду за заявою позивача, здійснили оплату заборгованості та ввійшли в графік погашення заборгованості, однак, як зазначає, в у відповіді на відзив представник позивача, відповідач припинив сплачувати заборгованість в квітні 2019 року (а.с.59 том №2).

Рамковою угодою (п.8.6) також передбачено У разі виникнення заборгованості Позичальника тривалістю понад 30 (тридцять) календарних днів Позичальник зобов`язаний здійснити повне дострокове погашення кредиту, виданого на підставі Кредитного договору, по якому існує прострочення не пізніше ніж через 3 банківські дні з моменту настання тридцятого календарного дня прострочення незалежно від того, чи Кредитор пред`явив йому Вимогу, якщо інше не погоджено з Кредитором.

Таким чином, судом відхиляються доводи викладені представником відповідачів у відзиві щодо не пред`явлення позивачем вимоги про дострокове погашення кредиту, та відповідно відсутності підстав подання позову та нарахування процентів за користування кредитом.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦПК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі й на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.

Як передбачено ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Крім того, суд звертає увагу, що у відповідності до положень ч. 1 ст. 533 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Солідарне зобов`язання є інститутом цивільного права і на нього поширюється дія норм ЦК України, який визначає це поняття через "солідарну вимогу" та "солідарний обов`язок" (ст.ст. 541-544 ЦК України).

Солідарне зобов`язання є різновидом цивільно-правових зобов`язань із множинністю осіб, які характеризуються тим, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний з них має право пред`явити боржникові вимогу в повному обсязі, а вразі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Солідарна відповідальність у зобов`язальному праві це - відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо.

При цьому, як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.

Судове рішення не може бути підставою виникнення солідарності, оскільки судовим рішенням утверджуються права осіб, а не створюються заново. Судове рішення не може створювати й солідарну відповідальність там, де вона не випливає з самого правовідношення, яке зумовило виникнення спору.

За таких обставин, суд приходить до переконання про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.

Обставини викладені представником відповідачів у відзиві на позовну заяву не знайшли свого підтвердження з огляду на досліджені письмові докази, посилання представника відповідачів на не можливість банком, тобто позивачем у справі здійснити нарахування відповідачам процентів за користування кредитними коштами, не доведені стороною відповідача.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позов Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної, задовольнити повному обсязі.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати по сплаті судового збору при подачі позову до суду у розмірі: 37 284, 40 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 526, 530, 536, 610, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 223, 247, 263-265, 280-283, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (, місце знаходження: м. Київ, проспект Перемоги, 107 «А») заборгованість за договором про надання траншу 501.44610/FW501.1046 від 12.06.2014 року в частині Рамкової угоди № FW501.1046 від 12.06.2014 2 485 626, 62 гривні.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , останнє зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) - на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (, місце знаходження: м. Київ, проспект Перемоги, 107 «А») судовий збір у розмірі: 18 642, 20 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» (, місце знаходження: м. Київ, проспект Перемоги, 107 «А») судовий збір у розмірі: 18 642, 20 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 24.05.2024р.

Суддя: