"23" вересня 2024 р. Справа № 363/3852/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2024 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Свєтушкіна Д.А., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, -

УСТАНОВИВ:

31.07.2024 року заявниця звернулася до суду через свого представника адвоката Кручок Н.В. із вказаною заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Окрім того, у заяві зазначено про втрату заявницею паспорта громадянина СРСР до 24.08.1991 року.

Заяву ухвалою суду від 05 серпня 2024 року залишено без руху, з наступних підстав.

Так, згідно ч. 3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутністю такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки чинне цивільне процесуальне законодавство не регулює залишення без руху заяви, поданої в порядку окремого провадження, - при вирішенні даного питання суд керується положеннями ЦПК України, якими врегульовано порядок залишення без руху позовної заяви, зокрема, положеннями статті 185 ЦПК України.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що мають юридичне значення, які можуть встановлюватись судом, міститься в частині 1 статті 315 ЦПК України. Водночас, за положенням частини 2 статті 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно вимог статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено: 1)який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2)причини неможливості одержання або відновлення документів,що посвідчують цей факт; 3)докази,що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

У листі Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за умови, зокрема, відсутності у заявника іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Аналогічне положення міститься і у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення № 5від 31.03.95,згідно і з яким, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ЦПК України, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ЦПК. Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст.139 ЦПК постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

Із поданої заяви про встановлення особи та факту постійного проживання на території України убачається, що встановлення цього факту має для заявниці юридичне значення, оскільки надає право на встановлення особи та отримання паспорта громадянина України.

Разом із тим, всупереч п.2 ч. 1 ст. 318 ЦПК України, у заяві не зазначено причин неможливості одержання документів, що посвідчують відповідні факти, та не додано доказів неможливості їх одержання.

Так відповідно до п.8 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) Для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 ЗУ «Про громадянство України» особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Суд звертає увагу заявниці на положення п.п. 43-44 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою КМУ від 25.03.2015 р. №302 (далі Порядок №302), ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» та п.п. 20, 33, 34 Порядку розгляду заяв про визнання особою без громадянства, затвердженого постановою КМУ від 24.03.2021 р. №317 (далі Порядок №317).

Цими положеннями передбачено, що встановлення особи це процедура, яку проводять співробітники ДМС в межах процедури видачі паспорта громадянина України та розгляду заяви про визнання особою без громадянства, за умови відсутності документів, які дозволяють впевнитися в особі заявника, та неможливості ідентифікації особи, метою якої є ототожнення особи заявника із заявленими ідентифікаційними даними та видачі документа, що посвідчує особу.

За результатами проведення процедури встановлення особи, підтвердження факту державної реєстрації народження, а також перевірки факту належності особи до громадянства України працівником територіального підрозділу ДМС складається висновок за встановленою МВС формою, який затверджується керівником територіального органу ДМС або його заступником (п. 44 Порядку №302).

Матеріали заяви не містять даних про те, що заявниця скористалась передбаченим законом порядком для встановлення її особи і отримання паспорта громадянки України, а тому застосування положення частини 2 статті 315 ЦПК України для встановлення відповідного факту судом неможливе. Як наслідок без встановлення особи заявниці неможливим є і встановлення факту її постійного проживання на території України.

Відповідно до вищезазначеної ухвали заявнику було надано строк у десять днів з дня отримання копії ухвали, для усунення зазначених недоліків.

Ухвала Вишгородського районного суду Київської області від 05 серпня 2024 року була направлена на поштову адресу заявника, однак, направлений лист повернувся з відміткою відділення поштового зв`язку про те, що вказаний конверт повернувся до суду у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

Крім того, як убачається з довідки про доставку електронного документу ухвали по справі №363/3852/24 від 05 серпня 2024 року, ухвалу було надіслано одержувачу ОСОБА_2 в її електронний кабінет та доставлено до електронного кабінету 08.08.2024 року.

Станом на 23.09.2024 року заявником та її представником не усунуто недоліки викладені в ухвалі суду від 05 серпня 2024 року.

Вищезазначене свідчить про те, що заявник не цікавиться своєю заявою, не отримує поштові повідомлення, мала можливість як поштою так і безпосередньо в суді отримати копію ухвали про залишення заяви без руху, але станом на 23.09.2024 року від заявника та її представника заяв або клопотань до суду не надходило, недоліки позовної заяви усунуті не були.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтею 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки, в визначений ухвалою строк, заявником недоліки заяви не були усунуті, згідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України заява вважається неподаною та повертається заявнику.

Керуючись ст. 185, 260 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року - вважати неподаною та повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.А.Свєтушкіна