Справа № 740/1247/24
Провадження № 2/740/645/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Гагаріної Т.О.,

за участі секретаря судових засідань Філоненко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ніжинської міської ради Чернігівської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

встановив:

23.02.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту, що на час відкриття спадщини вона постійно проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У заяві зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яку він успадкував після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , але за життя не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та повідомлено, що нею пропущено шестимісячний термін для подачі заяви про прийняття спадщини, а дані про місце реєстрації ОСОБА_2 на день його смерті не відомі. Зазначає, що на день смерті ОСОБА_2 проживав разом з нею без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 , тому вона фактично прийняла спадщину.

У судове засіданні позивач не з`явилася. Від представника позивача адвоката Переверзєва О.О. 04.04.2024 до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача - Ніжинської міської ради Чернігівської області Лях О.М. надіслала заяву про розгляд справи без участі представника та просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 15.05.2019 підтверджується, що з 15.05.2019 ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (а.с.9).

У витязі з реєстру Корюківської територіальної громади від 13.11.2023 зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрована з 12.10.2017 за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.8).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 11.09.2023 виконкомом Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті с.Павлівка Чернігівського району Чернігівської області (а.с.12).

Згідно витягу з реєстру Корюківської територіальної громади від 13.11.2023 вбачється, що ОСОБА_4 мав зареєстроване місце проживання по АДРЕСА_5 з 24.06.2019 по 28.12.2022 (а.с.10).

З довідки виконавчого комітету Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області №145 від 27.11.2023 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 . На день смерті разом з ним проживала його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.13).

Дані про місце реєстрації ОСОБА_2 на день його смерті не відомі.

Постановою приватного нотаріуса Зеленського В.В. від 21.12.2023 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після пмелого чоловіка ОСОБА_2 , оскільки нею не було подано заяви про прийняття спадщини в 6-ти місячний термін після смерті чоловіка та не надано доказів фактичного прийняття спадщини після його смерті ( а.с.14).

Свідоцтвом про смерть на ім`я ОСОБА_3 НОМЕР_3 виданого Ніжинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), підтверджується що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Ніжині Чернігівської області (а.с.17).

Листом приватного нотаріуса Зеленського В.В. від 06.01.2022 підтверджується, що приватним нотаріусом заведена спадкова справа №26/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка на день смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . За даними спадкової спарви згідно поданих заяв, спадкоємцем за законом після померлої ОСОБА_3 є її син ОСОБА_2 (а.с.19).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №295105604 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.20).

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно норм ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.315 ЦПК України визначено перелік фактів, справи про встановлення яких розглядає суд.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

На підставі п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України).

Згідно зі ста.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1220 ЦК України передбачає, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною 1 ст.1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Отже, ст.ст. 1268, 1269 ЦК України презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу.

Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Подібні висновки щодо застосування ч.3 ст.1268 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду: від 10.04.2020 у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 21.10.2020 у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 02.04.2021 у справі № 191/1808/19 (провадження № 61-6290св20), від 28.04.2021 у справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), від 19.05.2021 у справі № 937/10434/19 (провадження № 61-3620св21).

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Верховний Суд у постанові від 21.10.2020 у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) вказав, що ч.3 ст.1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст.1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Право на вибір місця проживання закріплено у ст.33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі ст.2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

ОСОБА_1 вважає себе такою, що прийняла спадщину чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки проживала разом з ним на момент його смерті.

Разом з тим, згідно витягу з реєстру Корюківської територіальної громади №2023/009268783 від 13.11.2023, ОСОБА_1 зареєстрована 12.10.2017 за адресою: АДРЕСА_4 . В копії витягу з реєстру Корюківської теиторіальної громади №2023/009269160 від 13.11.2023 вбачається, що ОСОБА_2 був зареєстрований 24.06.2019 за аресою: АДРЕСА_5 . Знятий з реєстрації 28.12.2022.

Визнання особи такою, що прийняла спадщину, зокрема, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, суд враховувуж таке.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

За змістом п.п. 3.21 та 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Позивачем до позовної заяви, крім вищезгаданих витягів, додано копію довідки №145 від 27.11.2023, видану старостою Павлівського старостинського округу виконавчого комітету Любецької селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 . На день смерті разом з ним проживала його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Разом з тим, вказана довідка не містить інформації, з якого саме періоду ОСОБА_2 «постійно проживав» за вказаною адресою, та відповідно і ОСОБА_1 .

На думку суду така довідка надає підстави стверджувати, що орган місцевого самоврядування не може підтвердити факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем на момент його смерті.

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Також суд не враховує як безумовну підставу визнання факту спільного проживання обставини перебування позивача зі спадкодавцем з 15.05.2019 у зареєстрованому шлюбі.

З огляду на зазначене, проживання позивача на момент відкриття спадщини у будинку за адресою: за адресою: АДРЕСА_3 , за якою ОСОБА_2 не був зареєстрований, не підтверджує факту постійного спільного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавце ОСОБА_2 .

Крім того, з постанови приватного нотаріуса Зеленського В.В. від 21.012.2023 слідує, що ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з пропуском шестимісячного терміну для подання заяви про прийняття спадщини.

З копії спадкової справи №57/2023 заведеної після смерті ОСОБА_2 вбачається, що позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 21.12.2023 та питання про поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач не заявляла.

У разі пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини встановлення додаткового строку для прийняття спадку можливе, або за згодою інших спадкоємців, які прийняли спадщину, або в судовому порядку.

Між тим, позивач не звертається до суду з вимогою про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, хоча з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії чітко вбачаються перешкоди у оформленні спадкових прав позивача у нотаріальному порядку саме у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст.16 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України).

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не надала суду належних, достатніх та достовірних доказів, які б дали можливість встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а отже підстав для задоволення позову про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на момент його смерті відсутні. У зв`язку із зазначеним, підстав для задоволення позову в частині визнання права власності в порядку спадкування також відсутні.

Представник відповідача - Ніжинської міської ради Чернігівської області Лях О.М. подала заяву в якій просить задовольнити позовні вимоги.

Слід зазначити, що суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст. 2, 81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 293, 315-319, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Ніжинської міської ради Чернігівської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.О. Гагаріна