РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 рокуСправа № 495/1189/24
Номер провадження 2/495/1091/2024

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Волкової Ю.Ф.,

із участю секретаря судового засідання Мартиненко Т.А.,

представника позивача-адвоката Дьоміної Т.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 27.11.2023 нерухомого майна будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно за вказаною адресою.

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1.1. 27.11.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: літ. А-житловий будинок, літ. Б-погріб з шийкою, літ. а-веранда, літ. Б.-літня кухня, літ. в-навіс, літ. В-сарай, літ. Г-сарай. Літ. Д-сарай, літ. Є-убиральня, №1 хвіртка, № 2-Вороті,№ 3- огорожа, № 4-цистерна. Умови договору щодо оплати вартості майна покупцем продавцю та фактичної передачі у володіння і користування нерухомого майна новому власнику сторони виконали.

Однак, відповідач ухиляється від посвідчення договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку, що стало підставою для звернулась до суду із даним позовом.

1.2. Відповідач правом подачі відзиву не скористався.

2.Рух справи.

29.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 17.05.2024, відкладено на 18.06.2024, 22.07.2024, 21.08.2024.

Ухвалою суду від 21.08.2024 закрито підготовче провадження, справу та призначено до судового розгляду на 23.09.2024, відкладено на 21.10.2024.

3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду.

У судовому засідання представник позивача- адвокат Дьоміна Т.В. позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позові.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду належно повідомлений шляхом направлення судових повісток, про поважність причин неявки, відкладення судового розгляду не заявив.

4. Фактичні обставини справи.

27.11.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з: літ. А-житловий будинок, літ. Б-погріб з шийкою, літ. а-веранда, літ. Б.-літня кухня, літ. в-навіс, літ. В-сарай, літ. Г-сарай. Літ. Д-сарай, літ. Є-убиральня, №1 хвіртка, № 2-Вороті,№ 3- огорожа, № 4-цистерна, який міститься в матеріалах справи, нотаріально не посвідчений

Станом на жовтень 2024 року договір купівлі-продажу нерухомого майна від 27.11.2023, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , нотаріально не посвідчений.

Позивач стверджує, що відповідач ухиляється від посвідчення договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку.

Відповідач не спростував і не підтвердив зазначені позивачем обставини.

5. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 656 Цивільного кодексу України, предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) подавцем у майбутньому.

В силу частини першої статті 638 ЦК, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 657 ЦК, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частини третя, четверта статті 334 ЦК).

Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК).

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення (стаття 640 ЦК).

Правові наслідки недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору визначені в ст. 220 Цивільного кодексу України, згідно вимог якої такий договір є нікчемним. Згідно із частиною другою вказаної норми, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Пленум Верховного Суду України в пункті 13 постанови від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив, що при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц зроблено висновок, що «однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин».

Крім того, Верховний Суд України в постанові від 30.01.2013 № 6-162цс12 зробив висновок про те, що норма частини другої статті 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації. Момент вчинення таких правочинів згідно зі статтею 210, частиною третьою статті 640 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними й не створюють прав та обов`язків для сторін.

Від вказаної правової позиції ВС не відійшов під час розгляду наступних справ даної категорії; а отже, така правова позиціє є сталою та підлягає застосуванню під час розгляду цієї справи в порядку частини четвертої статті 263 ЦПК (постанови ВС від 21.12.2021 у справі № 205/2016/18, 21.11.2019 у справі № 2-4824/06).

Також позивачем не доведено існування обставин, які б вказували, що можливість посвідчити правочин нотаріально на сьогодні безповоротно втрачена.

Згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд відповідно до приписів статті 13 ЦПК України розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

В силу статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивач не надав належних і допустимих доказів порушення відповідачем будь-яких його прав, оскільки, заявляючи позовну вимогу про визнання договору купівлі-продажу дійсним, він не довів, що відповідач ухиляється від посвідчення договору купівлі-продажу.

Керуючись наведеним у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

6. Розподіл судових витрат.

Вимоги про розподіл судових витрат позивачем не ставилось, тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача відповідно до їх фактичного понесення.

Керуючись ст. ст. 4, 12,13,76-81,141,257,258,259,263-265,268,354 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення буде складено 30.10.2024.

Суддя Ю.Ф. Волкова