Справа №:755/2002/23
Провадження №: 6/755/288/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" квітня 2024 р. місто Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючий суддя САВЛУК Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення, яке ухвалено в межах розгляду цивільної справи за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

07 вересня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення про задоволення позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором №б/н від 18 березня 2019 року у розмірі 242 261, 03 гривні та судовий збір у розмірі 3633, 92 гривні, а всього на загальну суму в розмірі 245 894 гривні 95 копійок.

07 лютого 2024 року Київським апеляційним судом винесено постанову про часткове задоволення апеляційної скарги адвоката Тарабаки Єлизавети Анатолівни в інтересах ОСОБА_1 .

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року в частині задоволення вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Резолютивну частину рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року в частині вимог про стягнення тіла кредиту, викласти в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 206 347 гривень 73 копійки та судовий збір у розмірі 2063 гривні 47 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції , в сумі 4642 гривні 49 копійок.

13 лютого 2024 року (вх.№8311) заявник ОСОБА_1 , діючи через уповноваженого представника - адвоката Тарабака Є.А., звернулась до суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення, просила розстрочити виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року, яке частково було скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року у справі №755/2002/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 206 347,73 гривні та судового збору у розмірі 2063, 47 гривень, а всього 208 411, 20 гривень затвердивши наступний графік виконання судового рішення: - до 06 березня 2024 року - 17 367,60 гривень; до 06 квітня 2024 року - 17 367,60 гривень; до 06 травня 2024 року - 17 367,60 гривень; до 06 червня 2024 року - 17 367,60 гривень; до 06 липня 2024 року - 17 367,60 гривень; до 06 серпня 2024 року - 17 367,60 гривень; до 06 вересня2024 року - 17 367,60 гривень; до 06 жовтня 2024 року - 17 367,60 гривень; до 06 листопада 2024 року - 17 367,60 гривень; до 06 грудня 2024 року - 17 367,60 гривень; до 06 січня 2025 року - 17 367,60 гривень; до 06 лютого 2025 року - 17 367,60 гривень, мотивуючи свою позицію посилалась на наступні обставини, що відповідач зареєстрована як фізична особа - підприємець з основним видом діяльності - 47.91 «роздрібна торгівля», що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет, згідно податкової декларації за 2023 рік обсязі доходу відповідача становить 91 690,00 гривень, інших доходів у відповідача не має, також відсутнє у відповідача майно за рахунок якого можливе примусове виконання рішення суду шляхом його продажу на торгах.

14 березня 2024 року (вх.№14824) представник позивача Яндульський Д.В. подав до суду відзив на заяву відповідача про розстрочення виконання судового рішення, висловив свою позицію щодо підстав для відмови у задоволенні поданої до суду заяви в порядку виконання судового рішення.

Виходячи з положень частини першої та другої статі 435 Цивільного процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення.

Оцінивши наведені відповідачем підстави для розстрочення виконання судового рішення та долучені до неї докази, суд приходить до наступних висновків.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. (ст. 18 Цивільного процесуального кодексу України)

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року № 2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.(пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до положень ст. 435 Цивільного процесуального кодексу України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси осіб і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення та розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Виходячи із вимог ст. 435 Цивільного процесуального кодексу України та ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» відстрочення та розстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і у порядку, передбаченому чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Таким чином, підставою для відстрочення/розстрочення виконання рішення є обставини, що ускладнюють виконання рішення. У вирішенні питання про відстрочення/розстрочення виконання рішення враховуються відсутність вини боржника у створенні обставин, що ускладнюють виконання рішення, тимчасовість перебування боржника у такому стані, а також мають бути враховані права стягувача.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

При звернені із заявою про розстрочення виконання судового рішення, відповідач посилається на складне матеріальне становище, відсутність постійних та стабільних доходів від здійснення підприємницької діяльності, що є основним джерелом її доходів, про що свідчить податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи - підприємця за 2023 рік.

Узагальнюючи підстави наведені заявником у своїй заяві про розстрочення виконання рішення суду, вбачається, що вони ґрунтуються на наявності введеного на території України воєнного стану та матеріального становища відповідача.

При розгляді заяв щодо відстрочення/розстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання строків відстрочення/розстрочення виконання рішення, при цьому надання відстрочки/розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника та має бути компромісом між заінтересованими особами.

Розстрочка виконання рішення суду - це розподіл виконання рішення на частини, що підлягають виконанню протягом певного періоду часу або через певні періоди часу, що призводять до перенесення строку виконання рішення на пізніші періоди, зокрема, полягає в розподілі належних до сплати сум платежу на певні частини із встановленням конкретного строку для виконання кожної з визначених частин рішення.

Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо). Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача. Схожого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 14 липня 2020 року у справі № 908/1884/19.

Відповідно до ч. 7 ст. 435 Цивільного процесуального кодексу України про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Враховуючи викладене, оцінивши наведені відповідачем підстави для розстрочення виконання судового рішення, з урахуванням долучених доказів на підтвердження її майнового стану, суд приходить до висновку про обґрунтованість поданої заяви та наявність підстав для розстрочення відповідачу ОСОБА_1 виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року, яке частково було скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року у справі №755/2002/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості? строком на 12 (дванадцять) місяців починаючи з дня постановлення ухвали суду, шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 17 367,60 гривень до 6-го числа кожного поточного місяця.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 259-261, 353-355, 435 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення, -задовольнити.

Розстрочити ОСОБА_1 виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 07 вересня 2023 року, в частині, яка не змінена судом апеляційної інстанції, та постанови Київського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року, в частині ухваленого нового рішення, у справі №755/2002/23 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, терміном на 12 (дванадцять) місяців починаючи з дня постановлення ухвали суду, шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 17 367,60 гривень до 6-го числа кожного поточного місяця.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Інформацію по справі можна отримати на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі інтернет http://dn.ki.court.gov.ua.

С у д д я