Справа №462/3125/23
Провадження №2/521/2176/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Бодрухіної К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання незаконними дії та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в якому просить визнати незаконними дії ФОП ОСОБА_2 щодо прийняття незаконного наказу № 23 від 05.07.2017 року про звільнення з посади юриста у ФОП ОСОБА_2 у зв`язку із закінченням строку трудового договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП України з 05.07.2017 року;- Своєчасного не внесення зміни до бази персоналізації, шляхом надання до Державної податкової служби України уточненого запису, щодо звільнення позивача з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно зі ст. 38 КЗпП України; -Своєчасного не внесення виправлення до дублікату трудової книжки позивача щодо його звільнення з посади юриста 21.06.2017 року, згідно зі ст. 38 КЗпП України; - Своєчасного не внесення зміни до трудового договору від 06.07.2016 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та позивачем щодо звільнення з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України; - Своєчасного не звільнення позивача відповідним наказом з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України, що стали причиною прийняття рішення Костянтинівським міським центром зайнятості від 10.01.2018 року, яким позивача було знято з обліку Костянтинівського міського центру зайнятості згідно абзацу 19 п. п. 1 п. 37 «Порядку реєстрації, реєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу».Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти в сумі незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 15030 грн. та судовий збір в сумі 2270 грн., що були стягнуті з позивача згідно рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04.01.2023 року по справі № 233/6253/21.

Позов обґрунтований тим, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04.01.2023 року з позивача стягнуто на користь Костянтинівського міського центру зайнятості - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття

суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 15030 грн. та судовий збір в сумі 2270 грн.18.07.2017 позивачу було надано статус безробітного відповідно до ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення». Наказом КМЦЗ від 25.07.2017 року позивачу було призначено виплату допомоги по безробіттю з 25.07.2017, відповідно до ч. ч. 1, 3, 4, ст. 22 та ч. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».Позивач отримував допомогу по безробіттю, як застрахована особа визначена у встановленому порядку безробітної, яка протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування має страховий стаж більше шести місяців у відсотках до середньої заробітної плати.

Згідно з актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове Державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 2 від 10.01.2018 встановлено, що між позивачем та ОСОБА_2 укладений трудовий договір строком на один рік, внаслідок чого позивач отримав дохід від ОСОБА_2 у вигляду заробітної плати від 36 250 грн. до 42 100 гривень щомісячно, без наявності виплати єдиного соціального внеску. На час реєстрації в Костянтинівському міському центрі зайнятості та протягом перебування на обліку, позивач не повідомив про трудові правовідносини в період з 06.07.2016 по 05.07.2017, що вплинуло на прийняття рішення Костянтинівським міським центром зайнятості про надання статусу безробітного та на призначення допомоги по безробіттю. 10.01.2018 Костянтинівським міським центром зайнятості було прийнято рішення про припинення реєстрації позивача як безробітної особи у зв`язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів на підставі яких прийнято рішення про надання статусу безробітного, призначення матеріального забезпечення на випадок безробіття, та було припинено виплату допомоги по безробіттю з 10.01.2018. Внаслідок чого позивач незаконно отримав допомогу по безробіттю у розмірі 15 030, 74 грн., яка і була стягнута з позивача рішенням суду від 04.01.2023 року.

Згідно рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 19.05.2021 року по справі позовні вимоги позивача до ОСОБА_2 про скасування наказу про звільнення, внесення в нього змін і виправлення до трудової книжки були задоволені.Скасовано наказ № 23 від 05.07.2017 року про звільнення позивача з посади юриста у ФОП ОСОБА_2 у зв`язку із закінченням строку трудового договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП України з 05.07.2017 року, як незаконний. Було зобов`язано ФОП ОСОБА_2 внести зміни до бази персоналізації, шляхом надання до Державної податкової служби України уточненого запису, щодо звільнення позивача з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно зі ст. 38 КЗпП України.Було зобов`язано ФОП ОСОБА_2 внести виправлення до дублікату трудової книжки позивача, щодо його звільнення з посади юриста 21.06.2017 року, згідно зі ст. 38 КЗпП України.Було зобов`язано ФОП ОСОБА_2 внести зміни до трудового договору від 06.07.2016 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та позивачем, щодо його звільнення з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України.Зобов`язано ФОП ОСОБА_2 звільнити позивача відповідним наказом з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що в період з 05.07.2016 року по 04.07.2017 року він працював за основним місцем роботи у ФОП ОСОБА_3 . Також з 06.07.2016 року по 21.06.2017 року за сумісництвом позивач працював у ФОП ОСОБА_2 . При постановці на облік до Костянтинівського міського центру зайнятості в якості безробітного своє останнє місце роботи позивач зазначав у ФОП ОСОБА_3 , так як з основного місця роботи був звільнений 04.07.2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Про те, що в період з 06.07.2016 року по 21.06.2017 року позивач працював у ФОП ОСОБА_2 та повідомив про це співробітників Костянтинівського міського центру зайнятості, однак останні повідомили, що для виплат по безробіттю має значення останнє місце роботи, тобто у ФОП ОСОБА_3 .

При проведенні відповідної перевірки представниками Костянтинівського міського центру зайнятості було встановлено, що ФОП ОСОБА_4 подала до бази персоніфікації відомості, згідно яких позивач працював у ФОП ОСОБА_2 в період з 06.07.2016 року по 35.07.2017 року.Тобто, згідно бази персоніфікації останнє місце роботи позивача було не у ФОП ОСОБА_3 , а у ФОП ОСОБА_2 . Представниками Костянтинівського міського центру зайнятості даний факт був розцінений як навмисне подання до Костянтинівського міського центру зайнятості неправдивих відомостей про своє останнє місце роботи.Не погодившись с помилкою ФОП ОСОБА_2 при наданні відповідних звітів до бази персоніфікації позивач подав відповідний позов до Костянтинівського міськрайонного суду, який був задоволений.Згідно рішення Костянтинівського міськрайонного суду від 19.05.2021 року встановлений факт, що з посади юриста у ФОП ОСОБА_2 , позивач був звільнений не 05.07.2017 року, а 21.06.2017 року, тобто робота у ФОП ОСОБА_2 не є останнім місцем роботи позивача, а останнім місцем роботи є робота у ФОП ОСОБА_3 , про що позивач і повідомляв при постановці на облік представників відповідача.

Під час постановки на облік до Костянтинівського міського центру зайнятості позивач надав правдиві відомості щодо останнього місця роботи.Позивач звернувся до Костянтинівського міського центру зайнятості з письмовою заявою про скасування рішення Костянтинівського міського центру зайнятості від 10.01.2018 року, яким його було знято з обліку Костянтинівського міського центру зайнятості згідно абзацу 19 п. п. 1 п. 37 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу».

Згідно письмової відповіді з Костянтинівського міського центру зайнятості Донецької області позивачу було відмовлено у скасуванні наказу про знаття з обліку, однак, усно було роз`яснено, що у зв`язку з тим, що рішення Костянтинівського міського центру зайнятості від 10.01.2018 року, яким позивача було знято з обліку Костянтинівського міського центру зайнятості згідно абзацу 19 п. п. 1 п. 37 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу» було прийнято в результаті грубого порушення ФОП ОСОБА_2 прав позивача, пов`язаних з тим, що ФОП ОСОБА_2 прийняла незаконний наказ № 23 від 05.07.2017 року про звільнення позивача з посади юриста у ФОП ОСОБА_2 у зв`язку із закінченням строку трудового договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП України з 05.07.2017 року.Своєчасно не внесла зміни до бази персоналізації, шляхом надання до Державної податкової служби України уточненого запису, щодо звільнення з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно зі ст. 38 КЗпП України.Своєчасно не внесла виправлення до дублікату трудової книжки, щодо звільнення з посади юриста 21.06.2017 року, згідно зі ст. 38 КЗпП України.Своєчасно не внесла зміни до трудового договору від 06.07.2016 року щодо звільнення позивача з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України.Своєчасно не звільнила позивача відповідним наказом з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України.Позивач вважає, що при таких обставинах він має право в судовому порядку стягнути з ФОП ОСОБА_2 грошові кошти в сумі незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 15030 грн. та судовий збір в сумі 2270 грн., які були з стягнуті з позивача згідно рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04.01.2023 року.

Відповідач в ході розгляду справи подала заяву про визнання позову.

Судом розглянуто справу в порядку спрощеного позовного провадження в порядку ч. 1 ст. 274 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи наступні фактичні обставини.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 04 січня 2023 року позовні вимоги Костянтинівського міського центру зайнятості робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття до ОСОБА_1 про відшкодування незаконно отриманої допомоги по безробіттю, задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Костянтинівського міського центру зайнятості робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 15030 грн;- судовий збір в сумі 2270 грн.

Заочним рішенням від 04 січня 2023 року встановлено, що 18 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міського центру зайнятості із заявою про надання йому статусу безробітного, в якій, окрім іншого, зазначив, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, не є суб`єктом підприємницької діяльності. На підставі заяви ОСОБА_1 про надання статусу безробітного, наказами Костянтинівського міського центру зайнятості відповідачу: - надано статус безробітного з 18.07.2018, призначено допомогу по безробіттю з 25.07.2017 по 19.07.2018, розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю з 25.07.2017, перераховано виплату з 08.09.2017, скорочено виплату допомоги по безробіттю з 05.10.2017 по 19.10.2017, розпочато (поновлено) виплату допомогу по безробіттю з 20.10.2017, скорочено виплату допомоги по безробіттю з 27.12.2017 по 25.01.2018, вирішено вважати недійсним прийняті рішення наказ № НТ 180110 від 10.01.2018, припинено виплату допомоги по безробіттю з 10.01.2018, припинено реєстрацію безробітного з 10.01.2018 у зв`язку з встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів, повернуто виплати у встановленому порядку.

Згідно з актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 2 від 10.01.2018 встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений трудовий договір строком на один рік, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав дохід від ОСОБА_2 у вигляду заробітної плати від 36 250 грн. до 42 100 грн. щомісячно, без наявності виплати єдиного соціального внеску. Отже, за період з 25.07.2017 по 09.01.2018 ОСОБА_1 отримав допомогу по безробіттю у сумі 13485,69 грн.; за період з 05.10.2017 по 19.10.2017 у сумі 1545,05 грн., всього 15030,74 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено. Скасовано наказ №23 від 05.07.2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади юриста у ФОП ОСОБА_2 , у зв`язку із закінченням строку трудового договору, згідно п.2 ст.36 КЗпП України з 05.07.2017 року, як незаконний. Зобов`язано ФОП ОСОБА_2 внести зміни до бази персоналізації, шляхом надання до Державної податкової служби України уточненого запису, щодо звільнення ОСОБА_1 з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно зі ст.38 КЗпП України. Зобов`язано ФОП ОСОБА_2 внести виправлення до дублікату трудової книжки ОСОБА_1 , щодо його звільнення з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України. Зобов`язано ФОП ОСОБА_2 внести зміни до трудового договору від 06.07.2016 року, укладеного між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , щодо його звільнення з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України. Зобов`язано ФОП ОСОБА_4 звільнити ОСОБА_1 відповідним наказом з посади юриста 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України.

Вказаним рішенням встановлено, що 06.07.2016 року ОСОБА_1 згідно наказу по підприємству №15 був прийнятий на посаду юриста, за сумісництвом, до ФОП ОСОБА_4 та з ним було укладено строковий трудовий договір від 06.07.2016 року строком до 05.07.2017 року, згідно якого він повинен був виконувати обов`язки юриста, а роботодавець виплачувати йому кожен місяць заробітну плату в сумі 25000,00 гривень. Згідно заяви про звільнення від 03.06.2017 року написаної ОСОБА_1 , останній написав заяву про звільнення з посади юриста з 21.06.2017 року за власним бажанням, згідно зі статтею 38 КЗпП України, про отримання оригіналу даної заяви відповідачем ФОП ОСОБА_2 , мається відмітка на його копії про отримання даної заяви 03.06.2017 року.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_2 за сумісництвом з 06.07.2016 року по 21.06.2017 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Із листа ФОП ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 від 04.04.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 погоджується з тим, що саме неналежне виконання нею службових обов`язків як керівника підприємства та відсутність належного контролю за діями підлеглих призвели до того, що ОСОБА_2 був прийнятий незаконний наказ № 23 від 05.07.2017 року про звільнення позивача з 05.07.2017 року, своєчасно не були внесені зміни до бази персоналізації, шляхом надання до Державної податкової служби України уточненого запису та інше, що стало причино прийняття рішення Костянтинівським міським центром заянятості від 10.01.2018 року, яким ОСОБА_1 було знято з обліку Костянтинівського міського центру зайнятості (а. с. 13).

Положеннями статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Суд вважає, що винними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу заподіяна майнова шкода, яка полягала у стягненні з нього на користь Костянтинівського міського центру зайнятості робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 15030 грн та судовий збір в сумі 2270 грн., яка повинна бути стягнута судом з відповідача на користь позивача.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про визнання дій ФОП ОСОБА_4 , які потягли за собою стягнення з позивача на користь Костянтинівського міського центру зайнятості робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття суму незаконно отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 15030 грн та судовий збір в сумі 2270 грн., суд вважає такий спосіб захисту порушених прав та інтересів позивача неефективним. Вказані порушення з боку ОСОБА_2 вже встановлені рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 травня 2021 року та не потребують повторного дослідження та визнання їх незаконними.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За приписами статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір по справі складає 1073 гривень 60 копійок.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 гривень 60 копійок підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, так як позивач звільнений від сплати судового збору в зв`язку із тим, що він є інвалідом другої групи.

Керуючись ст. ст. 16, 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання незаконними дії та стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної Особи Підприємця ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 грошові кошти в розмірі 17300 (сімнадцять тисяч триста) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Фізичної Особи Підприємця ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 29 січня 2024 року.

Суддя: Ю.В. Тополева