Справа № 339/233/23
Провадження № 22-ц/4808/308/24
Головуючий у 1 інстанції Сметанюк В. Б.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Кузів А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Болехівського міського суду від 26 жовтня 2023 року, ухвалене в складі судді Сметанюка В.Б., у справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 327620,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12 жовтня 2021 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Кредобанк» Кредитний договір №CL-336831, за умовами якого банк зобов`язувався надати кредит, а відповідачка - в порядку та на умовах, визначених договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування ним, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, визначені графіком погашення кредиту.

На виконання договору відповідачці видано кредит в сумі 300000 гривень строком до 09 жовтня 2026 року із встановленням процентної ставки за користування кредитом у розмірі 35% річних. Відповідно до договору відповідачка прийняла на себе обов`язок повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і строки, передбачені договором та додатковими договорами. Також згідно умов кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків позичальником кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. В свою чергу, позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та інші нарахування.

Позивач стверджував, що належним чином виконав свій обов`язок, на відміну відповідачки, внаслідок чого у неї виникла заборгованість, розмір якої станом на 24.05.2023 року становив 327620,30 грн., в тому числі: за основним боргом (тілом кредиту) - 237836,88 грн., за відсотками - 89783,42 грн.

З метою досудового врегулювання спору 30.03.2023 року на адресу ОСОБА_1 направлялась досудова вимога банку щодо виконання договірних зобов`язань, проте таку залишено відповідачкою без реагування.

Посилаючи на зазначене, враховуючи, що відповідачка ухиляється від виконання зобов`язань і заборгованість не сплачує, просили позов задовольнити, стягнувши вищевказану суму заборгованості.

Заочним рішенням Болехівського міського суду від 26 жовтня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за Кредитним договором №CL-336831 від 12 жовтня 2021 року в розмірі 327620 грн. 30 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 4914 грн. 31 коп.

Ухвалою Болехівського міського суду від 04 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Болехівського міського суду від 26 жовтня 2023 року залишено без задоволення.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на дане рішення суду. Вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, не погоджується із висновком суду про те, що нею не виконано умов кредитного договору не повернуто отримані кредитні кошти, тому факт порушення нею умов кредитного договору є доведеним, а доводи позивача про стягнення суми боргу в розмірі 327620,30 грн. є підставними та підлягають до задоволення. Вважає, що вказаного висновку суд дійшов внаслідок неповного дослідження обставин справи і письмових доказів, не надав їм належної правової оцінки.

Вказує, що у оскарженому рішенні встановлено, що на адресу реєстрації її місця проживання 29 березня 2023 року кредитодавцем направлялася досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань, у якій роз`яснено про стан заборгованості та вимога сплатити на рахунок АТ «Кредобанк» заборгованість протягом 30 календарних днів. Однак стверджує, що вона не отримувала вказану досудову вимогу банку, а отже у позивача не виникло права вимоги щодо повернення кредиту достроково.

Зазначає, що 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні, тому на правовідносини банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб з 10 червня 2017 року поширюється дія даного Закону.

Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Вказує, що кредитний договір є споживчим, що підтверджується пунктом 2.4 Договору, наданий на поточні потреби та на погашення (рефінансування) інших кредитних заборгованостей (тобто за іншими банківськими послугами). 30.03.2023 року банком було направлено на її адресу досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, яке повинно бути проведено протягом 30 днів з дати отримання вимоги. Відповідно до пункту 6.10 Кредитного договору позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п. 6.9 Договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказані у повідомленні, протягом тридцяти календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісію та інші належні платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку.

Зазначає, що відповідно до наданих суду першої інстанції письмових доказів вказане повідомлення направлено банком на її адресу, але нею не отримано. Проте суд вважав, що достатньо лише підтвердження направлення позичальнику такої вимоги. Однак така позиція суду не відповідає умовам кредитного договору, приписам Закону України «Про споживче кредитування» та правовій позиції Верховного Суду.

Так, у постанові від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц Велика Палата Верхового Суду дійшла висновку, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. Проте у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

Ураховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним прав вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», апелянт вважає, що у банку не виник обов`язок щодо дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлено вимоги про дострокове повернення кредитів, а нею такі вимоги було отримано.

Вказує, що Верховний Суд у подальших своїх постановах підтримав цей правовий висновок, вказуючи на необхідність виконання банком обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Тому, враховуючи те, що кредитний договір укладений між нею і банком є споживчим, цей висновок підлягає застосуванню під час вирішення заявлених позовних вимог у цій цивільній справі.

Отже, оскільки вона не отримувала вимоги банку про дострокове повернення кредиту, то банк не набув відповідного права на погашення всієї кредитної заборгованості достроково (простроченої і поточної).

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову за безпідставністю.

Представник позивача подав письмові пояснення (відзив) на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що оскаржене рішення відповідає фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано всі обставини, які мають значення для справи. Вказує, що основним доводом апеляційної скарги зазначено неотримання досудової вимоги у зв`язку з чим не розпочався строк на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором. Однак із вказаним доводом позивач не погоджується. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором та з метою досудового, добровільного врегулювання спору 30 березня 2023 року на адресу реєстрації та місця проживання ОСОБА_1 було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Доказами направлення такої вимоги та її отримання є копія опису вкладення цінного листа на ім`я ОСОБА_1 , копія списку «69ДСТ» згрупованих відправлень. Цю вимогу залишено відповідачем без реагування. Вважає, що АТ «Кредобанк» здійснив всі необхідні заходи для здійснення повідомлення відповідача про наявність заборгованості, додаткових умов чи заходів контролю отримання досудової вимоги боржником не передбачено ні кредитним договором, ні законодавством України. Також звертає увагу суду на те, що адреса апелянта в апеляційній скарзі ідентична тій, на яку скеровувались досудова вимога і позов, отже ОСОБА_1 проживає за цією адресою, однак ігнорує поштові відправлення зі сторони банку. Вказує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №800/547/17 від 25 квітня 2018 року зазначено, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09 липня 2002 року №15-рп/2002 констатував, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Тому вважає, що внаслідок порушення відповідачем свого обов`язку по поверненню кредиту та сплати процентів банк правомірно реалізував своє право на дострокову вимогу про повернення кредиту. Нормами Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування» це право кредитора не обмежується необхідністю доведення факту одержання боржником відповідної вимоги. Фактичне одержання/неодержання повідомлення кредитора не знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку від вирішення позовних вимог. Досудову вимогу про дострокове повернення кредиту надіслано на адресу відповідача, яка була відома банку. Право позивача на дострокову вимогу не залежить від фактичного одержання відповідачем кореспонденції і перебуває поза межами впливу позивача, залежить виключно від волі самого відповідача, відтак не є підставою для відмови у позові. Просить врахувати вказані письмові пояснення при вирішенні спору та відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду сторони (їх представники) не з`явилися, хоча належно повідомлені про розгляд справи.

Представник Акціонерного товариства «Кредобанк» причини неявки суду не повідомив.

Відповідач ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила відкласти розгляд справи після 01.04.2024 року у зв`язку з її виїздом за кордон. Однак таке клопотання не підтверджене належними доказами. Крім того, вона не була позбавлена можливості брати участь в судовому засідання через свого представника чи в режимі відеоконференції.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

З урахуванням ч. 2 ст. 372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, строків розгляду апеляційної скарги, визначених ч. 1 ст. 371 ЦПК України, колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 жовтня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було підписано Анкету-Заяву №СL-336831 фізичної особи на отримання готівкового кредиту на рефінансування кредитів на суму 300000,00 грн., строком на 60 місяців, з процентною ставкою 29,99% річних, щомісячним платежем 9704,18 грн. (а.с. 15).

12 жовтня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №CL-336831, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати у власність позичальнику грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язувався використовувати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором (а.с. 5-10, 11-12).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.3 Договору банк видав позичальнику кредит у розмірі 300000,00 грн. на строк до 09.10.2026 року.

Згідно п. 2.4 Договору позичальник доручив банкові здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: на поточні потреби у розмірі 110350,63 грн., решту на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості перед іншими кредитними установами.

Пунктами 4.1, 4.2 Договору передбачено, що за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки за процентною ставкою 29,99% річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною у п. 4.1 цього договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Договору.

Орієнтовна реальна річна процентна ставка 34,47% річних (п. 4.5 Договору).

Позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни, передбачені цим Договором та/або додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за цим Договором відповідно до Графіку платежів (Додаток №1 до цього Договору). Всього Позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 9783,00 грн. щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладення Кредитного договору. Позичальник щомісячно здійснює повернення суми заборгованості за кредитом, сплачує проценти за користування кредитом. Погашення заборгованості за Кредитним договором здійснюється у наступній черговості: у першу чергу: прострочені платежі по сплаті процентів користування Кредитом; прострочені платежі по поверненню кредиту (основного боргу); у другу чергу: поточні платежі по сплаті нарахованих процентів за користування Кредитом; поточні платежі по поверненню Кредиту (основного боргу); у третю чергу: прострочені платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені Кредитним договором; поточні платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені Кредитним договором; пеня, штрафи та інші види неустойки; дострокові платежі по поверненню Кредиту (основного боргу) на наступний місяць/місяці (п.п. 6.1, 6.2, 6.3, 6.6 Договору).

В п.п. 6.9, 6.10 Договору визначено, що банк у випадках передбачених п. 3.3 цього Договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника. Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п. 6.9 Кредитного договору, усунути порушення умов Кредитного договору, вказані у повідомленні, протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку (п. 6.9 Кредитного договору).

Також банком надано копію підписаного позичальником Паспорту споживчого кредиту від 12.10.2021 року (а.с. 13-14).

На виконання умов вищевказаного Договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю на суму 300000,00 грн., що підтверджується меморіальними ордерами №59162867 від 12.10.2021 року у розмірі 110350,63 грн.; №59162795 від 12.10.2021 року у розмірі 49908,90 грн.; №59160040 від 12.10.2021 року у розмірі 34455,17 грн.; №59162745 від 12.10.2021 року у розмірі 33194,10 грн.; №59160011 від 12.10.2021 року у розмірі 32347,45 грн.; №59162833 від 12.10.2021 року у розмірі 22147,92 грн.; №59162849 від 12.10.2021 року у розмірі 9492,83 грн.; №59162814 від 12.10.2021 року у розмірі 8103,00 грн. (а.с. 19-26).

В той же час ОСОБА_1 свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконувала.

29.03.2023 року АТ «Кредобанк» надсилав позичальнику Досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, відповідно до змісту якої банк вимагав від відповідача протягом 30 календарних днів з моменту отримання даної вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання вимоги, усунути порушення умов Кредитного договору та погасити прострочену заборгованість в розмірі 105182,04 грн. А у випадку невиконання даної вимоги у визначений строк достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі 313208,43 грн. та сплатити всі нараховані і не сплачені проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, передбачені Кредитним договором (а.с. 30).

Вказану вимогу АТ «Кредобанк» направило за адресою зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 , вказану нею в Кредитному договорі, що підтверджено Описом вкладення у цінний лист з відбитком штемпеля АТ «Укрпошта», Списком згрупованих відправлень Укрпошта Експрес, Фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 30.03.2023 року (а.с. 31-33). Однак даних про вручення такого листа ОСОБА_1 (отримання нею вимоги банку) матеріали справи не містять.

Згідно наданого банком Розрахунку заборгованості за Кредитним договором №CL-336831 від 12.10.2021 року станом на 24.05.2023 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Кредобанк» становила 327620,30 грн., з яких: 237836,88 грн. тіло кредиту, 89783,42 відсотки (а.с. 18).

Також на підтвердження видачі та часткового повернення кредиту банком надано виписку руху коштів по рахунку позичальника 12.10.2021 року по 24.05.2023 року (а.с. 27-29).

Задовольняючи повністю позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_1 належним чином не виконувала своїх зобов`язань по кредитному договору. Факт порушення нею умов кредитного договору є доведеним, а доводи позивача щодо стягнення суми боргу в розмірі 327620,30 грн. з відповідачки є підставними. При цьому позика повинна була бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це.

Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із вказаними висновками з огляду на наступне.

У статті 525 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилом статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що «визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», суд приходить до висновку, що у банку не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банком було завчасно направлено вимогу про дострокове повернення кредиту,а відповідачем таку вимогу було отримано».

Оскільки Кредитний договір №CL-336831, що укладений між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 12.10.2021 року є споживчим, то зазначений правовий висновок підлягає застосуванню судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Виходячи з вищезазначених норм права та вимог Договору, боржник вважається належним чином повідомленим про порушення зобов`язань за кредитним договором та про зобов`язання достроково погасити заборгованість у тому разі, коли кредитором не лише відправлено на адресу такого боржника досудову вимогу, а й доведено факт її вручення адресатові під розписку, оскільки загальний зміст поняття «повідомлення» передбачає не тільки направлення відомостей, з якими особу слід ознайомити, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Такий правовий висновок у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №344/3627/16-ц (провадження №61-21032св18), від 03 червня 2020 року у справі №359/8181/18 (провадження №61-22164св19), від 17 березня 2021 року у справі №361/1488/19 (провадження №61-6141св20).

Матеріали справи не містять доказів вручення ОСОБА_1 досудової вимоги від 29.03.2023 року щодо виконання договірних зобов`язань.

При цьому, з огляду на вказані вище правові висновки Верховного Суду, сам факт направлення досудової вимоги про виконання договірних зобов`язань на адресу реєстрації місця проживання відповідача не є належним її повідомленням. А в кредитному договорі сторони передбачили, що обов`язок з дострокового повернення кредиту у позичальника виникає після отримання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу.

Тому апеляційний суд вважає, що банк не набув відповідного права на погашення всієї кредитної заборгованості за кредитним договором достроково, а на час подачі позову позивач АТ «Кредобанк» має право лише на стягнення з відповідача простроченої заборгованості та відсотків станом на 24.05.2023 року (як визначив за позовною заявою), виходячи із принципу диспозитивності судового процесу.

Отже підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором станом на 24.05.2023 року (дата розрахунку заборгованості, доданого до позовної заяви), яка відповідно до даного розрахунку становить 125614 грн. 17 коп. (35830 грн. 75 коп. прострочена заборгованість за тілом кредиту та 89783 грн. 42 коп. нараховані відсотки).

Зазначене не було враховано судом першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги про порушення міським судом норм матеріального права при ухваленні рішення є такими, що заслуговують на увагу. Рішення суду першої інстанції слід змінити, зменшивши суму стягнутої заборгованості за кредитним договором до 125614 грн. 17 коп.

Згідно ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» підлягає стягненню 1884 грн. 21 коп. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, а з АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 4545 грн. 15 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Болехівського міського суду від 26 жовтня 2023 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та судового збору змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (, вул. Сахарова, 78, м. Львів, 79026) заборгованість за Кредитним договором №CL-336831 від 12 жовтня 2021 року до 125614 (сто двадцять п`ять тисяч шістсот чотирнадцять) грн. 17 коп., яка виникла станом на 24 травня 2023 року та складається із: простроченої заборгованості за тілом кредиту - 35830 грн. 75 коп.; нарахованих відсотків - 89783 грн. 42 коп., та судовий збір за подання позовної заяви до суми 1884 (одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири) грн. 21 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Кредобанк» (, вул. Сахарова, 78, м. Львів, 79026) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 4545 (чотири тисячі п`ятсот сорок п`ять) грн. 15 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 13 лютого 2024 року.