Номер провадження 2-о/754/451/24
РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2024 року м. Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В. В.

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_1

за участю заявника ОСОБА_2

за участю представника заявника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту батьківства,

УСТАНОВИВ:

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту батьківства.

Заяву мотивовано тим, що ОСОБА_2 з 2013 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 . Сторони проживали разом однією сім`єю, вели спільне господарство, але шлюб між ними зареєстровано не було. У подальшому ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_5 . При реєстрації сина запис про батька було зроблено зі слів матері. Батько дитини ОСОБА_4 з народження сина виконував свої батьківські зобов`язання щодо піклування та виховання сина, а також матеріального забезпечення. З 01.12.2022 ОСОБА_4 перебував на військовій службі у військовій частині ВЧ НОМЕР_1 . Відповідно до Акту службового розслідування від 28.02.2023, останній вважається зниклим безвісти в ході виконання ним обов`язків щодо захисту Батьківщини, суверенітету та територіальної цілісності України. 06.08.2024 заявницею було проведено генетичний аналіз про біологічну спорідненість між дитиною ОСОБА_5 та бабусею ОСОБА_6 , яка є рідною матір`ю зниклого безвісти ОСОБА_4 . Згідно із висновком про біологічну спорідненість ОСОБА_6 із імовірністю 99,% може бути біологічною бабусею ОСОБА_7 . На підставі наведеного заявниця просить визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внести зміни до актового запису про народження № 1341 від 12.09.2017, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, та записати батьком ОСОБА_5 - ОСОБА_4 .

27.08.2024 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва відкрито провадження по справі.

Заявниця ОСОБА_2 в судовому засіданні, призначене на 22.10.2024, не була присутня. До суду від представника заявниці - адвоката Шахненко О.М. надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони заявника, просила задовольнити заявлені вимоги.

Заінтересована особа - Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), свого представника не направили в судове засідання. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причину нез`явлення представника до суду не повідомлено.

Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що доводи заявниці знайшли своє підтвердження і заява підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом установлені такі факти та їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , батьком якого записаний ОСОБА_8 (запис про батька зроблений на підставі ст. 135 СК України), а матір`ю записана ОСОБА_2 .

01.12.2022 ОСОБА_4 був зарахований на військову службу у військову частину НОМЕР_1 , що підтверджується Довідкою командира військової частини НОМЕР_1 .

20.03.2023 згідно із Акту службового розслідування було установлено, що в результаті бойового зіткнення з силами противника в районі населеного пункту Дубово-Василівка та населеного пункту Берхівка Донецької області, та неможливістю провести розшукові роботи у зв`язку із активними бойовими діями, постійними обстрілами та авіаударами на цій місцевості, стрілець-снайпер 2-го механізованого відділення 1-го механізованого взводу 1-ї механізованої роти 2-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_9 вважається зниклим безвісти за особливих обставин під час збройного конфлікту, близького 10:00, 28.02.2023 в районі населеного пункту Дубово-Василівка та населеного пункту Берхівка Донецької області, під час бойових дій із забезпечення здійснення заходів національної безпеки і оборони Батьківщини та територіальної цілісності, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації на території Донецької області.

06.08.2024 було зроблено генетичний аналіз про біологічну спорідненість між дитиною ОСОБА_5 та бабусею ОСОБА_6 , яка є рідною матір`ю зниклого безвісти ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_3 .

Відповідно до Висновку про біологічну спорідненість № MGU 0824, ОСОБА_6 із імовірністю 99,% може бути біологічною бабусею ОСОБА_5 .

У своїй заяві та під час судового розгляду заявниця вказувала, що вона з 2013 року проживала у цивільному шлюбі, вела спільне господарство із ОСОБА_4 до моменту його зникнення за особливих обставин під час збройного конфлікту. Вказані обставини підтверджуються письмовою заявою ОСОБА_10 , яка є матерію заявниці ОСОБА_2 , письмовою заявою ОСОБА_6 , яка є матір`ю ОСОБА_4 , фотокартками з різних періодів життя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , та довідкою про фактичне проживання громадян № 008.24.1 від 31.05.2024.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Стаття 51 Конституції України регламентує, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частина десята статті 7 СК України). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю сторін. Одним із способів захисту сімейних прав є встановлення правовідношення (частина друга статті 18 СК України).

Дитина має право знати своїх батьків (частина перша статті 7 Конвенції про права дитини).

Статтею 121 СК України встановлено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу, зокрема матір`ю дитини.

Провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується «приватного життя» за статтею 8 Конвенції захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

Згідно із пунктом статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.

До того ж Пленум Верховного Суду України в абз. 3-5 п. 7 Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вказав, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт батьківства може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Постановою Верхового Суду у справі від 15.04.2021 № 361/2653/15-ц визначено питання особливостей визнання батьківства або встановлення факту батьківства. Частиною першою статті 135 СК України (в редакції, чинній на час народження дитини) передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Стаття 135 СК України передбачає, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Підставою для визнання батьківства, є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від батька.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20). Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини (постанова Верховного Суду від 11.12.2019 у справі № 201/3963/16-ц).

Також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок, що застосування статті 130 СК України та вказано, що «закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України». Висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи може бути підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку. Разом із тим, підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України, які мають оцінюватися в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Отже установивши, що факт батьківства ОСОБА_4 по відношенню до малолітнього ОСОБА_5 підтверджується висновком генотипоскопічного дослідження від 06.08.2024 № MGU 0824, виконаного ТОВ «ГенКод Діагностк» на замовлення ОСОБА_2 , суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 , який вважається зниклим безвісти в ході виконання ним обов`язків щодо захисту Батьківщини, суверенітету та територіальної цілісності України, є батьком малолітнього ОСОБА_5 .

Водночас судом враховано також й інші докази, які підтверджують факт батьківства, в їх сукупності та не викликають сумнівів щодо їх достовірності.

Відповідно до ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Це встановлюється на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про встановлення факту батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 130 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Таким чином, суд, з`ясувавши всі обставини справи, вважає наявність підстав, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, встановленими в судовому засіданні, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Керуючись Конституцією України, статтями 4, 13, 76-81, 89, 293, 319 ЦПК України, статтями 3, 7, 18, 55, 121, 125, 128, 130, 134, 135 СК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про встановлення факту батьківства - задовольнити.

Встановити факт, що громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який народився у місті Києві.

Зобов`язати Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису № 1341 від 12.09.2017 про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виданого Деснянським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в графі батько вказавши ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявниця: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Деснянський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), адреса місцезнаходження м. Київ, проспект Червоної Калини, 15, .

Повний текст рішення складено та підписано 28.10.2024 у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Суддя В. В. Бабко