Номер провадження: 22-ц/813/6073/24
Справа № 509/5625/22
Головуючий у першій інстанції Плавич І.В.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2024 року, ухвалене Малиновським районним судом м. Одеси у складі: судді Плавича І.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

30 грудня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, стягнутих з нього на підставі судового наказу Малиновського районного суду у справі № 521/16998/17 від 13 жовтня 2017 року, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця до 1/8 частину заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до його повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Вимоги обґрунтовує тим, що на підставі судового наказу Малиновського районного суду м. Одеси у справі № 521/16998/17 від 13 жовтня 2017 року з нього на користь відповідачки на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

06 травня 2021 року між ним та ОСОБА_5 було укладено шлюб, про що Малиновським районним в місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) 06 травня 2021 року складено відповідний актовий запис № 779 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від вказаного шлюбу народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південого міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) в Книзі реєстрації народжень 23 червня 2021 року зроблено відповідний актовий запис № 2708 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 23 червня 2021 року. Батьком дитини записаний позивач.

Також у теперішньої дружини позивача - ОСОБА_7 є двоє неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які також перебувають на його утриманні.

20 липня 2021 року позивач та його дружина отримали статус багатодітної родини.

Наразі середньомісячний дохід позивача як військовослужбовця складає 18844,05 грн, що підтверджується довідкою про грошове забезпечення та інші доходи № 143, виданої командиром військової частини НОМЕР_3 від 22 серпня 2022 року.

На забезпеченні позивача перебуває вся родина, оскільки дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Наразі вся родина винаймає квартиру, отже всі витрати на житло також несе виключно він.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2023 року

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Малиновського районного суду у справі № 521/16998/17 від 13 жовтня 2017 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини. Вирішено стягувати аліменти у зменшеному розмірі від дня набрання рішенням суду законної сили.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Камочкіної А.Ю. надійшла заява про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2023 року.

Заява обгрунтована тим, що відповідач належним чином про час та місце розгляду справи повідомлена не була, не була присутня у судових засіданнях та не була повідомлена про винесене рішення суду.

Ухвалою Малиновського районною суду м. Одеси від 22 січня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Камочкіної А.Ю. про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - задоволено.

Поновлено представнику ОСОБА_2 - адвокату Камочкіній А.Ю. строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2023 року.

Заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 08 серпня 2023 року у цивільній справі № 509/5625/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів скасовано.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом сторін.

08 лютого 2024 року від представника ОСОБА_2 - адвоката Камочкіної А.Ю. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 536,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн.

При цьому зазначає, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. А так само, наявність дітей у дружини від попереднього шлюбу не можуть бути тією вагомою причиною та підставою для зменшення розміру аліментів. Оскільки, він не є батько цих дітей, тому судом не можуть бути оцінені вказані доводи позивача по їх утриманню, що стало б підставою для зміни розміру аліментів для дитини. Позивач звернувшись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів не обгрунтував жодним доказом свої посилання у позовній заяві.

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_10 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву про зменшення розміру аліментів, в якій він просить позов за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задовольнити.

Представником ОСОБА_2 - адвокатом Камочкіною А.Ю. надано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в яких вона просить у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити в повному обсязі.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Малиновського районного суду у справі № 521/16998/17 від 13 жовтня 2017 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини.

Ухвалено стягувати аліменти у зменшеному розмірі від дня набрання рішенням суду законної сили.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2024 року як незаконне та необгрунтоване, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права з неповнотою судового розгляду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В обгрунтування своїх вимог з посиланням на положення ст. 180, 181, 192 Сімейного кодексу України зазначає, що суд не врахував, що сам по собі факт народження у позивача дитини в іншому шлюбі за умови недоведеності значного погіршення майнового стану не є підставою для зменшення розміру аліментів. Позивач не довів належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану, а зміна його сімейного стану - народження дитини від іншого шлюбу - не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Подібний за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 та від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20. Окрім того наявність дітей у дружини від попереднього шлюбу також не є тією вагомою причиною та підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки позивач не є батьком цих дітей. Позивач не довів суду як наявність укладеного шлюбу, народження дитини та наявність у його дружини дітей від попереднього шлюбу вплинули на його матеріальний стан. Зазначає, що позивач має стабільний та достатній дохід, загальна сума доходу за період з січня 2022 року по вересень 2023 року становить 1 163 375,70 грн. Також позивач є працездатним, отримує високий дохід та компенсацію за піднайом житла, користується пільгами по сплаті житлово-комунальних послуг. Вказує, що позивач не проявляє турботи та уваги, не цікавиться життям свого сина. Крім того зазначає, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою (Постанова Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19). Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі № 681/15/12, навіть при погіршенні матеріального стану платника аліментів у випадку, якщо аліменти стягуються у частці від його доходу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки зважаючи на те, що його доходи зменшилися, частина доходу, з якої відраховуються розмір аліментів, що підлягають сплаті на утримання дитини, також зменшиться. Тому вважає, що розмір аліментів, визначений судовим наказом Малиновського районного суду у справі № 521/16998/17 від 13 жовтня 2017 року, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення не буде спрямовано на належне забезпечення його сина ОСОБА_4 та суперечитиме його інтересам.

Від позивача ОСОБА_11 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти доводів апеляційної скарги, які вважає необгрунтованими, та зазначає, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Вказує, що його фактичні зміни сімейного стану з моменту призначення аліментів є такими, що потребують додаткових фінансових витрат, тобто і зміну матеріального стану як таку. А тому посилання представника відповідача на недоведення погіршення майнового стану є необгрунтованими, а аліменти у розмірі 1/6 частини всіх доходів, визначений відповідно до оскаржуваного рішення, буде значно більшим за прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і буде спрямований на належне забезпечення ОСОБА_4 . В свою чергу, нарахування аліментів у розмірі 1/4 буде спрямовано не на утримання ОСОБА_4 , а на утримання новоствореної сім`ї відповідачки, оскільки згідно тексту апеляційної скарги, станом на сьогодні відповідачка проживає у Польші разом із двома малолітніми дітьми, тобто із ОСОБА_4 та іншою дитиною, яка ймовірно народжена вже у Польщі.

При цьому твердження представника відповідачки щодо наявності у позивача права на пільги для багатодітної родини без доведення факту отримання даних пільг жодним чином не впливає на матеріальний стан позивача, а тому не є предметом розгляду в даній справі.

Також вказує, що відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною шляхом блокування його у веб мессенджері «Whats арр», який був єдиним засобом зв`язку, оскільки відповідачка перебуває за кордоном.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судовому засіданні представник відповідачки адвокат Зенкін В.О. підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача адвокат Пихтін М.О. заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Сторони, належно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України визначений перелік обставин, які враховують судом при визначенні розміру аліментів.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів,визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів,стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів,визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналогічні висновки містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 та постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 536/1557/17, від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19 тощо, та відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України мають враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на закріплені ЦПК України засади судочинства змагальність та диспозитивність, саме на позивачеві лежав процесуальний обов`язок довести вказані обставини.

Отже, зменшення розміру аліментів у даному випадку можливе лише при погіршенні спроможності позивача сплачувати аліменти у раніше призначеному судом розмірі, а також - із урахуванням інтересів дитини та інших осіб, на утримання яких з нього стягнуто аліменти, що має довести позивач.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 258 (а.с. 5 зв.).

Судовим наказом Малиновського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2017 року, справа № 521/16998/17, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку з 17 жовтня 2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

06 травня 2021 року між позивачем та ОСОБА_5 було укладено шлюб, про що Малиновським районним в місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) 06 травня 2021 року складено відповідний актовий запис № 779 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 6).

Від вказаного шлюбу народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південого міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) в Книзі реєстрації народжень 23 червня 2021 року зроблено відповідний актовий запис № 2708 та видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 23 червня 2021 року. Батьком дитини записаний позивач (а.с. 6 зв.).

Також у теперішньої дружини позивача - ОСОБА_7 є двоє неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7, 7зв.)

20 липня 2021 року позивач та його дружина отримали статус багатодітної родини, що підтверджується посвідченням, виданим 20 липня 2021 року, строк дії до 15 квітня 2033 року (а.с. 8).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач стверджує, що в іншому шлюбі у нього народилася донька ОСОБА_6 , також у його теперішньої дружини наявні двоє неповнолітніх дітей від попереднього шлюбу, він є військовослужбовцем та наразі єдиним джерелом доходу позивача та всієї його родини є грошове забезпечення позивача, що є підставою для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів на користь відповдіачки.

Задовольняючи частково позовну заяву ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, суд виходив з того, що є підстави для їх зменшення у розмірі 1/6 частини від доходу позивача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідатиме інтересам дитини, є достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку, й водночас не становитиме надмірного тягаря для позивача з урахуванням змін в його сімейному та матеріальному становищі.

Колегія суддів не погоджує такі висновки суду з огляду слушні доводи апеляційної скарги.

Так, позивач не надав суду належних та достатніх доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану, яке може слугувати підставою для зменшення визначеного судовим рішенням розміру аліментів.

По справі ніким не оспорюється, що позивач є військовослужбовцем та отримав згідно довідки про грошове забезпечення та інші доходи за жовтень 2021-березень 2022 року -113064,32 грн (довідка Військової частини НОМЕР_3 від 22.08.2022 № 143), за період з жовтня 2019 року до вересня 2023 року регулярно отримує дохід (довідка Військової частини НОМЕР_3 від 03.01.2024 № 28/1), за період з січня 2022 року до вересня 2023 року 536617,54 грн (довідка тієї самої в/ч від 03.01.2024 № 28/2) (а.с. 160). Загалом згідно наданих довідок за період з січня 2022 року по вересень 2023 року доходи позивача становлять 1163375,70 грн.

Крім того, позивач згідно довідки Військової частини НОМЕР_3 від 03.01.2024 № 28/3 січень 2019 грудень 2019 року отримав компенсацію за піднайом (найом) житла у сумі по 2850 грн на місяць (а.с. 160зв.), і за піднайом житла за грудень 2023-січень 2024 2068,55 грн згідно довідки від 05.02.2024 № 475/13-50 (а.с. 167), за серпень 2023-січень 2024 року 2068,55 грн (а.с. 168).

Тобто, по справі є встановленим, що позивач є працездатною особою, яка отримує регулярно дохід у значному розмірі порівняно із встановленими в державі мінімальними стандартами забезпечення певних категорій населення ( прожиткового мінімуму, мінімальної заробітної плати, тощо).

Колегія суддів погоджує довід апеляційної скарги про помилкове врахування судом вказаних позивачем обставин як підстави для зменшення розміру аліментів з до 1/6 частини доходу позивача, оскільки всім цим обставинам судом дана помилкова оцінка з огляду на їх недоведеність належними та допустимими доказами.

Так, матеріали справи не містять доказів того, що матеріальний стан позивача погіршився порівняно із тим, який існував станом на час стягнення з нього аліментів судовим наказом.

Натомість, наразі позивач отримує заробітну плату у розмірі, який дозволяє йому сплачувати аліменти у раніше визначеному судовим рішенням розмірі на користь відповідачки на утримання їх спільного сина.

Зміна сімейного стану позивача, на що він посилається у своїй позовній заяві, не заслуговує на увагу як обставина, яка має бути врахована судом, оскільки сама по собі така обставина не може бути підставою для застосування передбачених статтями 86, 192 СК України наслідків у вигляді зміни розміру аліментів.

Посилання позивача на те, що у нього в іншому шлюбі народилася дитина, не можуть буті взяті до уваги, оскільки отримуваний позивачем розмір дає змогу забезпечити обох дітей.

У постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 зазначається, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження іншої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Адже позивач повинен належними та допустимими доказами підтвердити погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.

Крім того, розмір стягнутих судовим наказом аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну малолітню дитину без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з відповідачкою сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме його інтересам.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2018 року (справа № 442/7666/15).

Передбачене ч. 2 ст. 84 СК України перебування на утриманні у позивача дружини до досягнення найменшою дитиною віку трьох років припинено 25 травня 2024 року, і на спростування доводів апеляційної скарги в цій частині позивачем належних доказів не надано.

Як не може бути взяте до уваги і те, що у дружини позивача наявні двоє неповнолітніх дітей з огляду на таке.

Чинним законодавством передбачено обов`язок саме батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 СК України, мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Тобто, обов`язок вітчима утримувати дитину, яка з ним проживає, настає за умов: у такої дитини/дітей не має матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу.

А відтак обов`язок вітчима щодо утримання дітей, з якими він проживає, не є безумовним, а тому для встановлення факту утримання вітчимом дитини, яка з ним проживає, потрібно довести, що родичі дитини не можуть надавати таку допомогу, внаслідок чого такий обов`язок виникає у вітчима.

Отже, наявність у дружини позивача двох дітей, батьком яких записано іншу особу, без доведення вищенаведених обставин не може бути взято до уваги, оскільки відповідні докази позивачем не надані.

Посилання позивача на можливе нецільове використання відповідачкою аліментів, які він сплачує на утримання неповнолітнього сина, не заслуговують на увагу, оскільки таке не є предметом доказування по теперішній справі.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини.

За обставинами справи зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів не буде відповідати якнайкращому забезпеченню дитини позивача сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивач не довів факту погіршення його майнового та зміну сімейного становища, які б могли бути підставою для задоволення його позовних вимог, а тому колегія суддів погоджує доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду про задоволення позову.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на недоведеність існування обставин, які підтверджують зміну матеріального та/або сімейного становища позивача, які можуть бути підставою для зменшення розміру стягнутих судом аліментів, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції і постановлення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в силу вимог закону відповідачка як стягував аліментів звільнена від сплати судового збору на всіх стадіях розгляду справи, то з позивача, позов якого наразі залишається без задоволення, на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 2481 грн (0,4 прожиткового мінімуму для працездатних осіб за подання позовної заяви 992,40 грн, і за подання апеляційної скарги 1488,60 грн).

Посилання позивача на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» є помилковим.

Так, на розгляд Великої Палати Верховного Суду була передана справа № 567/79/23 для відступлення зокрема і від вищенаведених висновків щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», однак ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня

2024 року справа № 567/79/23 була повернута на розгляд колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Повертаючи справу № 567/79/23 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, зокрема, на таке:

«79. Згідно з відкритими та загальнодоступними даними Офіційного вебпорталу парламенту України, у березні 2020 року у Верховній Раді України зареєстрований проєкт Закону про внесення зміни до статті 5 Закону України «Про судовий збір» (щодо сплати судового збору при захисті прав учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності та Героїв України).

80. До проєкту цього Закону було надано пояснювальну записку та висновки комітетів Верховної Ради України з яких вбачається, що метою цього законопроєкту було усунення суперечності, що буде сприяти приведенню законодавства України про права і свободи людини і громадянина у відповідність до вимог принципів верховенства права та правової визначеності. А саме запропоновано внести зміни до Закону України «Про судовий збір» в частині викладення пункту 13 частини першої статті 5 зазначеного Закону в такій редакції: «учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у всіх справах незалежно від характеру порушених прав».

81. Проте Верховна Рада України не прийняла Закон про внесення зміни до статті 5 Закону України «Про судовий збір» (щодо сплати судового збору при захисті прав учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності та Героїв України).

82. Тобто законодавець чітко визначив свою позицію щодо спірного питання.

83. Отже, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що із часу прийняття нею 09 жовтня 2019 року постанови у справі № 9901/311/19, як і постанови від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 із висновками щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI з урахуванням вимог статей 12 та 22 Закону № 3551-XII, відсутні підстави стверджувати, що відбулась зміна суспільних відносин чи нормативного регулювання, внаслідок чого цей висновок втратив зрозумілість, набув ознак неузгодженості, необґрунтованості, незбалансованості чи помилковості».

Таким чином наразі позиція Великої Палати Верховного Суду щодо застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» залишається усталеною та незмінною.

Предметом спору у розглядуваній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 є зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів.

Встановивши, що заявником не обґрунтовано та не підтверджено, що розглядувана справа пов`язана із захистом порушених прав позивача саме як учасника бойових дій, то він повинен виконувати свій процесуальний обов`язок щодо сплати судового збору як сторона у спорі, рішення у справі за яким ухвалене не на його користь, а відповідачка звільнена від сплати такого. Натомість, помилкова сплата відповідачкою судового збору за подання апеляційної скарги є підставою для повернення їй такого за відповідною заявою.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у сумі 2481 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 28 жовтня 2024 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

В.А. Коновалова