Справа № 522/4463/23
Провадження № 2/522/492/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Заступника керівника Приморської окружної прокуратури м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки шляхом знесення самовільного будівництва,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов Заступника керівника Приморської окружної прокуратури м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки шляхом знесення самовільного будівництва.

Позивач мотивує вимоги тим, що що слідчим відділом ВП № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000071від 10.11.2022 за фактом незаконної забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , передбаченим ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Процесуальне керівництво у зазначеному кримінальному провадженні здійснює Приморська окружна прокуратура м. Одеси.

В ході проведення досудового розслідування та вивчення матеріалів кримінального провадження № 0000071, встановлені підстави для вжиття заходів представницького характеру передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», шляхом звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

Встановлено, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться капітальна двоповерхова будівля бару, загальною площею, приблизно 75 кв. м, колишня назва «Магелан», наразі, указане нежитлове приміщення бару має назву «P2 VAPE COFFEE» і на підставі договору оренди від 01.07.2019 використовується ОСОБА_2 з метою здійснення своєї підприємницької діяльності під продаж харчових ароматизаторів.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 05.01.2018 реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_3 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежилі приміщення бару, (індексний номер: 39146602 від 10.01.2018) загальною площею 75 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Підставою для проведення державної реєстрації є договір купівлі-продажу, серія та номер: 2-2377 від 26.09.2006, виданий Державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Петрушенко Т.А.

КП «БТІ» ОМР листом № 1610/03.01-09 від 31.08.2022 повідомило окружну прокуратуру, що станом на 31.12.2012 власником нежитлових приміщень бару, загальною площею 75 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та надало засвідчені копії технічної та правовстановлюючої документації на вищевказаний об`єкт нерухомого майна.

ОСОБА_1 проведено будівельні роботи з реконструкції вказаних приміщень зі збільшення загальною площі приміщень до 161,6 кв. м, на яке 05.01.2018 державним реєстратором на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2-2377 від 26.09.2006, технічного паспорту серії та номер б/н, виданого 04.01.2018 ТОВ «ПРОФПРОЕКТ», довідки серія та номер 568245 від 04.01.2018, виданої ТОВ «ПРОФПРОЕКТ», зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В ході проведення перевірки Управлінням ДАБК ОМР встановлено, що загальна площа приміщень бару збільшилась з 75 кв. м до 161, 6 кв. м за рахунок приєднання до них нежитлових приміщень двох гаражів, площею 14,2 кв. м та 11,4 кв. м, які розташовані на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 та знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Одеси, а також влаштовано капітальну одноповерхову прибудову до приміщень бару, площею 46,8 кв. м на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради.

В подальшому, ОСОБА_1 проведено роботи з поділу нежитлових приміщень бару, площею 161,6 кв. м на два окремих приміщення, площею 114,8 кв. м та 46,8 кв. м. На замовлення ОСОБА_1 15.01.2018 ТОВ «ПРОФПРОЕКТ» виготовлені та видані технічні паспорти серія та номер: б/н від 15.01.2018 на відокремлені нежитлові приміщення площею 114,8 кв. м. та 46,8 кв. м, які стали підставою для реєстрації права власності на них за ОСОБА_1 .

Досудовим розслідуванням в рамках кримінального провадження № 0000071встановлено, що 05.04.2011 за заявою ОСОБА_1 Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради надано дозвіл на право розміщення тимчасового збірно-розбірного літнього майданчика на території тротуару, прилеглої до бару «Магелан» за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному дозволі зазначалось, що тимчасовий літній майданчик являє собою відкриту веранду запроектовану із збірно-розбірних дерев`яних конструкцій, з дощатим настилом по дерев`яним лагам і фундаментом із дерев`яних паль, зроблені з колод палі габаритними розмірами 6,90 х 7,423 метра. Огородження літнього майданчика, передбачено декоративне дерев`яне, висотою 0,90 метрів та висотними відмітками 3,840 метрів. Вхід на літній майданчик, передбачений із приміщення бару.

Згідно з інформацією Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради № 01-15/6п від 06.01.2023 паспорт прив`язки групи тимчасових пересувних літніх майданчиків № 01-08/845 від 21.12.2016, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 було оформлено на ім`я ФОП ОСОБА_4 . В подальшому на підставі висновку Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради № 0113/97/в від 29.01.2018 та наказу Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради № 01 08/845 від 02.02.2018 паспорт прив`язки був анульований.

Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради із ОСОБА_1 договори на право користування місцями для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та/або елементів вуличної торгівлі не укладались.

Згідно з інформацією Управління ДАБК ОМР, в єдиному реєстрі документів відсутня інформація щодо реєстрації дозвільних документів на проведення будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт та засвідчували б прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

- відомостей щодо повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Відповідно до листа Департаменту архітектури та містобудування ОМР № 01-15/176 від 23.08.2022, дані щодо видачі містобудівних умов та обмежень на проектування будівництва-реконструкції нежитлових приміщень бару за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

Департамент земельних ресурсів ОМР листом № 01-19/971,1046 від 31.08.2022 повідомив окружну прокуратуру, що рішення про передачу у власність (користування) земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не приймалось.

В рамках кримінального провадження № 0000071від 10.11.2022 проведено огляд місця події за участі спеціалістів Приморської районної адміністрації ОМР, Управління ДАБК ОМР, Департаменту земельних ресурсів ОМР, геодезистів, КП «Теплопостачання», за результатами якого складено протокол огляду місця події від 25.01.2023 року. Оглядом встановлено, що впритул до двоповерхової нежитлової будівлі рожевого кольору, приблизною площею 75 кв. м із назвою «Р2 VAPE COFFEE», розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 самовільно побудовано одноповерхову капітальну споруду квадратної форми, приблизною площею 50 кв. м, якою відповідач користується. По периметру оглядаємої капітальної споруди знаходяться залишки будівельних матеріалів, дерева, стільців та інше.

Під час огляду спеціалістом УДАБК ОМР зазначено, що будь-яких дозвільних документів на будівництво ОСОБА_1 не отримував. Спеціаліст ДЗР ОМР підтвердив, що за інформацією Одеської міської ради земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 у власність або користування ОСОБА_1 не надавалась. Зазначене також підтверджується актом обстеження Відділу контролю та моніторингу за станом території району Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 12.01.2023 року.

Також в ході огляду встановлено, що на подвір`ї, яке розташоване справа від основного входу до приміщення двоповерхової будівлі бару є прибудова, яка експлуатується як склад, та до якого є вхід із основного приміщення, загальною площею 75 кв. м. За інформацією Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, вказані нежитлові приміщення перебувають у власності територіальної громади м. Одеси.

Крім того, відповідно до інформації КП «Теплопостачання», самочинно побудований об`єкт нерухомого майна, приблизною площею 50 кв. м, знаходиться в охоронній зоні, під якою проходить труба тепломереж діаметром 159 та 219 мм.

На теперішній час до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором на підставі заяви ОСОБА_1 внесені зміни, відповідно до яких загальна площа нежитлових приміщень змінена зі 161,6 кв. м на 75 кв. м. Але фактично, відповідно до листа Управління ДАБК ОМР № 01-6/235-ПР від 12.12.2022, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться одноповерхова капітальна будівля, площею 46,8 кв. м, яка самовільно побудована ОСОБА_1 та експлуатується за призначенням.

Таким чином, ОСОБА_1 виконані будівельні роботи із реконструкції нежитлових приміщень бару, за адресою: АДРЕСА_1 без отримання відповідних дозвільних документів на будівництво, на земельній ділянці комунальної форми власності, чим порушуються інтереси держави і суспільства.

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 24.03.2023 відкрито провадження у справі.

17.05.2023 представником відповідача ОСОБА_1 на адресу Приморського районного суду м. Одеси надіслано заяву про застосування строків позовної давності та відмови у задоволенні позову заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси.

Крім того, представником відповідача також подано заяву про закриття провадження у справі, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. На думку відповідача, в провадженні судів України вже перебував цивільний спір між тими ж сторонами Одеською міською радою в особі прокуратури та структурних підрозділів та ОСОБА_1 з тих самих підстав та предмету самовільне будівництво на земельній ділянці територіальної громади, оскільки в обґрунтування позовної заяви, яка перебуває у проваджені зазначені аналогічні обставини з тих самих обставин, зі зміненим формулюванням в частині позовних вимог як і у справі № 522/5680/18.

Також до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності,

08.08.2023 до суду надійшла відповідь на заперечення проти позову.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.10.2023 у задоволенні заяви про закриття провадження у справі відмовлено.

В судовому засіданні представник Приморської окружної прокуратури м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради та представник Одеської міської ради підтримали позовні вимоги.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином про причини неявки суд не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

Cудом встановлено, що Слідчим відділом ВП № 5 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000071від 10.11.2022 за фактом незаконної забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 , передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Процесуальне керівництво у зазначеному кримінальному провадженні здійснює Приморська окружна прокуратура м. Одеси.

В ході проведення досудового розслідування та вивчення матеріалів кримінального провадження № 0000071, встановлені підстави для вжиття заходів представницького характеру передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», шляхом звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства.

Встановлено, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться капітальна двоповерхова будівля бару, загальною площею, приблизно 75 кв. м, яка на підставі договору оренди від 01.07.2019 використовується ОСОБА_2 з метою здійснення підприємницької діяльності під продаж харчових ароматизаторів.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 05.01.2018 реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» ОСОБА_3 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежилі приміщення бару, (індексний номер: 39146602 від 10.01.2018) загальною площею 75 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101. Підставою для проведення державної реєстрації є договір купівлі-продажу, серія та номер: 2-2377 від 26.09.2006, виданий Державним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Петрушенко Т.А.

ОСОБА_1 проведено будівельні роботи з реконструкції вказаних приміщень зі збільшення загальної площі приміщень до 161,6 кв. м на яке 05.01.2018 державним реєстратором на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 2-2377 від 26.09.2006, технічного паспорту серії та номер б/н, виданого 04.01.2018 ТОВ «ПРОФПРОЕКТ», довідки серія та номер 568245 від 04.01.2018, виданої ТОВ «ПРОФПРОЕКТ», зареєстровано право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

В ході проведення перевірки Управлінням ДАБК ОМР встановлено, що загальна площа приміщень бару збільшилась з 75 кв. м до 161, 6 кв. м за рахунок приєднання до них нежитлових приміщень двох гаражів, площею 14,2 кв. м та 11,4 кв. м, які розташовані на прибудинковій території будинку АДРЕСА_1 та знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Одеси, а також влаштовано капітальну одноповерхову прибудову до приміщень бару, площею 46,8 кв. м на земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради.

В подальшому, ОСОБА_1 проведено роботи з поділу нежитлових приміщень бару, площею 161,6 кв. м на два окремих приміщення, площею 114,8 кв. м та 46,8 кв. м. На замовлення ОСОБА_1 15.01.2018 ТОВ «ПРОФПРОЕКТ» виготовлені та видані технічні паспорти серія та номер: б/н від 15.01.2018 на відокремлені нежитлові приміщення площею 114,8 кв. м. та 46,8 кв. м, які стали підставою для реєстрації права власності на них за ОСОБА_1 .

Досудовим розслідуванням в рамках кримінального провадження № 0000071встановлено, що 05.04.2011 за заявою ОСОБА_1 Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради надано дозвіл на право розміщення тимчасового збірно-розбірного літнього майданчика на території тротуару, прилеглої до бару «Магелан» за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному дозволі зазначалось, що тимчасовий літній майданчик являє собою відкриту веранду запроєктовану із збірно-розбірних дерев`яних конструкцій, з дощатим настилом по дерев`яним лагам і фундаментом із дерев`яних паль, зроблені з колод палі габаритними розмірами 6,90 х 7,423 метра. Огородження літнього майданчика, передбачено декоративне дерев`яне, висотою 0,90 метрів та висотними відмітками 3,840 метрів. Вхід на літній майданчик, передбачений із приміщення бару.

Згідно з інформацією Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради № 01-15/6п від 06.01.2023 паспорт прив`язки групи тимчасових пересувних літніх майданчиків № 01-08/845 від 21.12.2016, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 було оформлено на ім`я ФОП ОСОБА_4 . В подальшому на підставі висновку Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради № 0113/97/в від 29.01.2018 та наказу Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради № 01 08/845 від 02.02.2018 паспорт прив`язки був анульований.

Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради із ОСОБА_1 договори на право користування місцями для розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності та/або елементів вуличної торгівлі не укладались.

Згідно з інформацією Управління ДАБК ОМР, в єдиному реєстрі документів відсутня інформація щодо реєстрації дозвільних документів на проведення будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт та засвідчували б прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

- відомостей щодо повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Відповідно до листа Департаменту архітектури та містобудування ОМР № 01-15/176 від 23.08.2022, дані щодо видачі містобудівних умов та обмежень на проектування будівництва-реконструкції нежитлових приміщень бару за адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

Департамент земельних ресурсів ОМР листом № 01-19/971,1046 від 31.08.2022 повідомив окружну прокуратуру, що рішення про передачу у власність (користування) земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не приймалось.

В рамках кримінального провадження № 0000071від 10.11.2022 проведено огляд місця події за участі спеціалістів Приморської районної адміністрації ОМР, Управління ДАБК ОМР, Департаменту земельних ресурсів ОМР, геодезистів, КП «Теплопостачання», за результатами якого складено протокол огляду місця події від 25.01.2023 року. Оглядом встановлено, що впритул до двоповерхової нежитлової будівлі рожевого кольору, приблизною площею 75 кв. м із назвою «Р2 VAPE COFFEE», розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 самовільно побудовано одноповерхову капітальну споруду квадратної форми, приблизною площею 50 кв. м, якою відповідач користується. По периметру оглядаємої капітальної споруди знаходяться залишки будівельних матеріалів, дерева, стільців та інше.

Під час огляду спеціалістом УДАБК ОМР зазначено, що будь-яких дозвільних документів на будівництво ОСОБА_1 не отримував. Спеціаліст ДЗР ОМР підтвердив, що за інформацією Одеської міської ради земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 у власність або користування ОСОБА_1 не надавалась. Зазначене також підтверджується актом обстеження Відділу контролю та моніторингу за станом території району Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 12.01.2023 року.

Також в ході огляду встановлено, що на подвір`ї, яке розташоване справа від основного входу до приміщення двоповерхової будівлі бару є прибудова, яка експлуатується як склад, та до якого є вхід із основного приміщення, загальною площею 75 кв. м. За інформацією Приморської районної адміністрації, вказані нежитлові приміщення перебувають у власності територіальної громади м. Одеси.

Крім того, відповідно до інформації КП «Теплопостачання», самочинно побудований об`єкт нерухомого майна, приблизною площею 50 кв. м, знаходиться в охоронній зоні, під якою проходить труба тепломереж діаметром 159 та 219 мм.

На теперішній час, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, державним реєстратором на підставі заяви ОСОБА_1 внесені зміни, відповідно до яких загальна площа нежитлових приміщень змінена зі 161,6 кв. м на 75 кв. м. Але фактично, відповідно до листа Управління ДАБК ОМР № 01-6/235-ПР від 12.12.2022, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться одноповерхова капітальна будівля, площею 46,8 кв. м, яка самовільно побудована ОСОБА_1 та експлуатується за призначенням.

Таким чином, ОСОБА_1 виконані будівельні роботи із реконструкції нежитлових приміщень бару, за адресою: АДРЕСА_1 без отримання відповідних дозвільних документів на будівництво, на земельній ділянці комунальної форми власності, чим порушуються інтереси держави і суспільства.

Статтею 13 Конституції України визначено, що від імені Українського народу права власника землі здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають:

а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування;

в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Частиною восьмою даної статті передбачено, що право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Виходячи зі змісту ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, тощо.

Згідно із ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до статей 124-126 ЗК України, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність у зазначеної особи таких документів свідчить про самовільне зайняття земельної ділянки.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Необхідно звернути увагу, що новостворене нерухоме майно було збудоване з порушенням норм чинного законодавства, оскільки використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними вважається самовільно зайнятою земельною ділянкою, відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо:

1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети;

2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проєкту;

3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак, свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Саме такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові у справі № 6-1328цс15 від 02 грудня 2015 року, а також Верховним Судом у постановах у справі № 308/5988/17-ц від 18 лютого 2019 року, у справі № 202/3520/16-ц від 20 березня 2019 року.

При цьому, згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі № 6-13Оце від 04.12.2013 у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проєктної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі № 910/22575/17 від 13 березня 2019 року та у справі № 910/10932/17 від 24 липня 2019 року, у вирішенні зазначеної категорії спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об`єктів, причини відсутності цих документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи у користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо. Під час вирішення спору, що виникає у зв`язку з будівництвом на земельній ділянці об`єктів нерухомості, повинно досліджуватися питання наявності дозвільної документації на будівництво спірних об`єктів і документів про виділення земельної ділянки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із таблицею Клас наслідків (відповідальності) будинків, будівель, споруд, лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури ДСТУ-Н.Б.В.1.2-16:2013, об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 віднесено до незначного класу наслідків СС1.

Частиною четвертою та сьомою ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Виконання будівельних робіт без відповідного документу, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно з п. 3.21 Розділу 3 ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» реконструкція - перебудова прийнятого в експлуатацію існуючого об`єкта, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (загальна площа, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня, доступність для маломобільних груп населення.

Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності).

Відповідно до п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011, будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та:

подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю. Форма повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, порядок його подання, форма повідомлення про зміну даних у поданому повідомленні визначаються Кабінетом Міністрів України.

Абзацем другим частини другої даної статті встановлено, що виконання підготовчих робіт без подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт забороняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Частиною восьмою статті встановлено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Таким чином, для проведення будівництва необхідно отримати відповідні дозвільні документи, підтвердити своє право на проведення будівельних робіт документом, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, на якій буде розміщено об`єкт нерухомості, та відповідно, вказати інформацію про такий документ у декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Як зазначено вище, згідно із відповіддю Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 01-6/235-ПР від 12.12.2022 в єдиному реєстрі документів відсутня інформація щодо реєстрації дозвільних документів на проведення будівельних робіт за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 96.

Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради повідомив окружну прокуратуру листом № 01-19/971, 1046 від 31.08.2022, що рішення про передачу у власність чи користування фізичним або юридичним особам земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не приймалось

Згідно з положеннями ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», органи державного архітектурно-будівельного контролю відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» уповноважені здійснювати державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання замовниками, проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється на об`єктах будівництва у порядку проведення планових та позапланових перевірок за територіальним принципом.

Пунктом третім статті визначено, що підставами для проведення позапланової перевірки є виявлення факту самочинного будівництва об`єкта.

Управлінням ДАБК ОМР, на підставі наказу № 01-13/1ДАБК від 02.01.2018, звернення ОСОБА_5 від 25.01.2018 та направлення для проведення позапланового заходу № 000086 від 25.01.2018 проведено позапланову перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства під час виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлових приміщень бару за адресою: АДРЕСА_1 . За результатами позапланового заходу державного нагляду (контролю) складено: акт № 000086 від 29.01.2018, протоколи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 29.01.2018 та припис про усунення зазначених порушень № 038/18 від 29.01.2018 року.

В ході розгляду вказаних матеріалів перевірки Управлінням винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу.

З метою перевірки виконання ОСОБА_1 вимог припису № 038/18 від 29.01.2018, Управлінням проведено повторну перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства під час виконання будівельних робіт з реконструкції нежитлових приміщень бару за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки, за результатами повторної перевірки встановлено, що ОСОБА_1 не виконав вимоги припису, Управлінням складено акт № 000389 від 04.04.2018, протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 04.04.2018 року. Крім того, Управлінням відносно ОСОБА_1 винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення № 214/18 від 18.04.2018 та накладено штраф.

Верховний Суд у своїй постанові по справі № 755/3782/17 від 01.07.2020 зазначив, що формулювання статті 376 ЦК України виключає можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) від 05.06.2018, у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18) від 11.09.2018, у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) від 30.01.2019, у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) від 04.06.2019, у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19) від 11.09.2019, у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) від 16.06.2020, у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19) від 15.09.2020 року.

Іншими словами, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Пунктом б частини 3 даної статті встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі № 755/16890/17 від 19.01.2022 передбачено, що згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. При цьому право власності має захищатися лише при доведеності самого факту його порушення діями відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цього права із застосуванням наслідків, у тому числі і звільнення ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (стаття 212 ЗК України).

З урахування змісту наведеної вище правової норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України, вимоги про знесення самочинного збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Відповідно до Постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду у справі № 296/1033/18 від 17.05.2021, збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України:

а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці;

б) якщо така забудова порушує права інших осіб;

в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим;

г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України).

Розглядаючи зазначені позови відповідно до вимог вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 ЦК України, суди мають встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об`єкту та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Необхідно зазначити, що згідно з постановою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду у справі № 822/2149/18 від 29.01.2020, у випадках самочинного будівництва, а саме: якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, стаття 376 Цивільного кодексу України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.

Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України).

Для висновку про задоволення позову в цьому випадку визначальним та достатнім є той факт, що відповідач здійснив будівництво без документів, що дають право на це, і без належно затвердженого проекту та не виконав вимоги зобов`язального припису з вимогою усунути виявлені порушення.

У практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Серков проти України») напрацьовано три критерії, які слід оцінювати стосовно сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями, передбаченими статтею 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

В рішенні ЄСПЛ у справі «Зеленчук та Цицюра проти України» зазначено, що перша і найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання державної влади у безперешкодне користування своїм майном повинно бути законним: згідно з другим реченням першого абзацу особа може бути позбавлена майна тільки «на умовах, передбачених законом», а за змістом другого пункту держави мають право здійснювати контроль за використанням власності шляхом забезпечення дотримання «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, властивий всім статтям Конвенції. Принцип законності передбачає, що відповідні положення національного законодавства є досить доступними, точними і передбачуваними в їх застосуванні.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає непередбачуваності закону. Сумніви щодо тлумачення закону, які залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці, усувають суди у процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, вважатиметься порушенням статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, якою необхідно досягти, та засобами, які застосовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».

З питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, також визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах (рішення у справах «Спорронґ і Льоннорт проти Швеції», «Булвес» АД проти Болгарії").

Варто звернути увагу, що лише той факт, що держава, за допомогою своєї судової системи, передбачає судове вирішення спорів з приватного права не викликає втручання держави у права власності згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 (Kuchaш і Stis проти Чеської Республіки, рішення Комісії), навіть якщо фактичний результат рішення, прийнятого цивільним судом, викликає втрату певного «майна».

Таким чином, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ майнове право особи може бути припинено, зокрема у разі, якщо цього потребують загальні інтереси суспільства.

Що ж до тлумачення поняття «інтереси суспільства», то його необхідно розуміти широко (пункт 46 рішення Європейського суду з прав людини від 21.02.1986 у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»). Крім того, у даному рішенні зазначається, що завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи влади мають у принципі кращі, ніж міжнародний суд, можливості для оцінки того, що відповідає «суспільним інтересам».

Отже, створена Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок початкової оцінки як існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і проблеми необхідності заходів з усунення несправедливості (пункт 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хендісайд проти Сполученого Королівства» від 07.12.1976 року, серія A, № 24). Це означає, що в цій сфері, як і в інших сферах, на які поширюються гарантії Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, національні органи влади мають певну свободу розсуду.

За встановлених у справі обставин, а саме здійснення ОСОБА_1 реконструкції нежитлових приміщень бару без отримання права на виконання даного виду будівельних робіт та без введення самочинно реконструйованого об`єкту в експлуатацію, на самовільно зайнятій земельній ділянці, яка належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 96, наявні підстави для застосування до спірних правовідносин положень частини четвертої статті 376 ЦК України щодо зобов`язання ОСОБА_1 за власний рахунок здійснити знесення самочинно реконструйованої нежитлової будівлі та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, загальною площею 51 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Такий захід втручання як знесення об`єкту самочинного будівництва є пропорційним легітимній меті, оскільки метою такого втручання є повернення земельної ділянки, яка є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи місцевого самоврядування. Зважаючи на те, що повернення земельної ділянки до її попереднього легітимного стану у інший спосіб, окрім як знесення розташованого на ній об`єкта самочинного будівництва неможливий, такий спосіб втручання є логічним та виправданим.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 17 ЦК України передбачено, що орган державної влади або орган місцевого самоврядування здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду.

Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, визначеному законом.

Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У випадках, встановлених законом, згідно з ч. 2 ст. 4 ЦПК України, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 4 даної статті становлено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України, органи та інші особи, які відповідно до статті 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Із наведених положень чинного законодавства вбачається, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів (постанова Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18).

Прокурор, вважаючи, що діями (бездіяльністю) відповідача порушуються державні інтереси, має не тільки законне право, а й обов`язок здійснити захист таких інтересів, обравши при цьому один із способів захисту, передбачених процесуальним Законом (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15).

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, сам факт не звернення до суду органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, свідчить про те, що такий орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для звернення до суду.

Позиція щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку бездіяльності уповноважених на здійснення функцій держави органів закріплена також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з частковою державною власністю у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних тощо) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної безпеки, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін.

Водночас ЄСПЛ звертав увагу на категорії справ, в яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» ЄСПЛ у рішенні висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Підкреслюючи необхідність дотримання принципу рівності процесуальних можливостей сторін, у справі «Бацаніна проти Росії» в пункті 27 ЄСПЛ визначив, що підтримка прокуратурою однієї із сторін може бути виправдана за певних обставин, в тому числі, у випадку, коли інтереси держави потребують захисту (рішення у справі «Бацаніна проти Росії» № 8927/02 від 26 травня 2009 року).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні здійснюється на принципах, зокрема, судового захисту прав місцевого самоврядування.

Частиною першою ст. 14 Статуту територіальної громади міста Одеси, затвердженого Рішенням Одеської міської ради №1240-VI від 25.08.2011 зазначено, що міська рада є постійно діючим представницьким органом міського самоврядування, який здійснює від імені та в інтересах міської громади функції та повноваження місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 38 Статуту, міській громаді належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи міського бюджету, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність міської громади за місцем відкриття спадщини.

Суб`єктом права комунальної власності в місті Одесі є міська громада.

Від імені та в інтересах міської громади права суб`єкта комунальної власності здійснює Одеська міська рада.

Згідно із ч. 6-9 ст. 39 Статуту, розпорядження об`єктами комунальної власності здійснюється міською радою.

Розпорядження об`єктами комунальної власності передбачає їх приватизацію, відчуження, передачу в заставу, внесення до статутного капіталу суб`єктів господарювання, внесення у спільну, у тому числі інвестиційну, діяльність, об`єднання на договірних засадах з іншими суб`єктами права власності відповідно до законодавства.

Доцільність, порядок та умови відчуження та інших способів розпорядження об`єктами комунальної власності визначаються міською радою. Доходи від відчуження об`єктів комунальної власності зараховуються до міського бюджету і спрямовуються на фінансування заходів, передбачених бюджетом розвитку.

Міська рада та її виконавчі органи здійснюють контроль за дотриманням умов відчуження та інших способів розпорядження об`єктами комунальної власності.

У вказаних правовідносинах відповідач порушує інтереси територіальної громади м. Одеси, оскільки реконструйований об`єкт знаходиться на земельній ділянці, яка є комунальною власністю, внаслідок чого територіальна громада м. Одеси не може реалізовувати свої повноваження як власник відповідної земельної ділянки.

Верховний Суд в своїй постанові у справі № 912/2385/18 від 26.05.2020 роз`яснив, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуванні порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Так, Приморською окружною прокуратурою м. Одеси на адресу Одеської міської ради двічі надсилались листи № 52-6341вих-22 від 09.09.2022, № 52-8379вих-22 від 10.11.2022 щодо отримання інформації про вжиті з боку територіальної громади м. Одеси заходів реагування стосовно захисту комунальної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Одеська міська рада, листом № 68-пр/вих від 18.11.2022 повідомила окружну прокуратуру, що з позовною заявою з приводу самовільного зайняття земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 до суду не зверталась.

При цьому, слід зазначити, що по кримінальному провадженню № 0000071від 10.11.2022, Одеська міська рада визнана потерпілою особою та під час досудового розслідування 01.02.2023 в даному кримінальному провадженні проведено її допит. Зазначене свідчить про обізнаність Одеської міської ради про порушення інтересів територіальної громади м. Одеси та про її бездіяльність протягом розумного строку.

У зв`язку із викладеним, ураховуючи бездіяльність Одеської міської ради протягом розумного строку на факти порушення інтересів територіальної громади, наявні підстави для звернення прокурором із відповідним позовом до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради.

У постанові від 14.07.2021 у справі № 911/3211/19 Верховний Суд вказав: якщо за обставинами справи вбачається, що відповідному органу було відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але такий орган не здійснював та/або не здійснює захист порушених інтересів, то у такому випадку вимога про надання відповідному органу «розумного строку» для самостійного реагування на порушення і, як наслідок, залишення позову прокурора без розгляду з цих підстав є проявом правового пуризму та надмірного формалізму, який порушує право на справедливий розгляд справи.

З наведеного слід зробити висновок, що норми законодавства не вимагають від прокурора надання відповідному суб`єкту додаткового строку для реагування на вже встановлений прокурором факт порушення інтересів держави, про який достеменно відомо органу з попереднього листування з прокурором, та за наявності підтвердженої бездіяльності уповноваженого органу впродовж достатнього для захисту порушених інтересів часу.

Верховний Суд у постанові від 20.01.2021 у справі №927/468/20 зауважив, що суди у першу чергу зосередилися на часовому проміжку, який минув між повідомленням, яке прокурор надіслав до Кабінету Міністрів України, та поданням позову в цій справі, проте не приділили достатньої уваги тому, що такий проміжок не завжди є вирішальним у питанні дотримання прокурором приписів ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Критерій «розумності», який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, має визначатися з урахуванням великого кола чинників і не може бути оцінений виключно темпорально.

У рішенні ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» суд наголосив, що засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності та відмови у задоволенні позову заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси про звільнення земельної ділянки шляхом знесення об`єкту самовільного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , слід зазначити наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо:

1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети;

2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту;

3) об`єкт нерухомості збудовано з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак, свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Саме такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові у справі № 6-1328цс15 від 02 грудня 2015 року, а також Верховним Судом у постановах у справі № 308/5988/17-ц від 18 лютого 2019 року, у справі № 202/3520/16-ц від 20 березня 2019 року.

При цьому, згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі № 6-13Оце від 04.12.2013 у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у справі № 910/22575/17 від 13 березня 2019 року та у справі № 910/10932/17 від 24 липня 2019 року, у вирішенні зазначеної категорії спорів необхідно досліджувати, чи передбачено спеціальним законом отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку для розміщення певних об?єктів, причини відсутності цих документів у особи, що використовує земельну ділянку, наявність у особи права на отримання земельної ділянки у власність чи у користування, вжиття нею заходів до оформлення права на земельну ділянку тощо. Під час вирішення спору, що виникає у зв`язку з будівництвом на земельній ділянці об`єктів нерухомості, повинно досліджуватися питання наявності дозвільної документації на будівництво спірних об`єктів і документів про виділення земельної ділянки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із таблицею Клас наслідків (відповідальності) будинків, будівель, споруд, лінійних об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури ДСТУ-Н.Б.В.1.2-16:2013, об`єкт будівництва за адресою: АДРЕСА_1 віднесено до незначного класу наслідків СС1.

Частиною четвертою та сьомою ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено, що реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Виконання будівельних робіт без відповідного документу, передбаченого цією статтею, вважається самочинним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Згідно з п. 3.21 Розділу 3 ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» реконструкція - перебудова прийнятого в експлуатацію існуючого об`єкта, що передбачає зміну його геометричних розмірів та/або функціонального призначення, внаслідок чого відбувається зміна основних техніко-економічних показників (загальна площа, потужність тощо), забезпечується удосконалення виробництва, підвищення його техніко-економічного рівня, доступність для маломобільних груп населення.

Реконструкція передбачає повне або часткове збереження елементів несучих конструкцій та призупинення на час виконання робіт експлуатації об`єкта в цілому або його частин (за умови їх автономності).

Відповідно до п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011, будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію та:

подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) та об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта.

Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», після набуття права на земельну ділянку та відповідно до її цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю. Форма повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, порядок його подання, форма повідомлення про зміну даних у поданому повідомленні визначаються Кабінетом Міністрів України.

Абзацем другим частини другої даної статті встановлено, що виконання підготовчих робіт без подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт забороняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Частиною восьмою статті встановлено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Таким чином, для проведення будівництва необхідно отримати відповідні дозвільні документи, підтвердити своє право на проведення будівельних робіт документом, що посвідчує право власності чи право користування земельною ділянкою, на якій буде розміщено об`єкт нерухомості, та відповідно, вказати інформацію про такий документ у декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Як зазначено вище, згідно із відповіддю Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради № 01-6/235-ПР від 12.12.2022 в єдиному реєстрі документів відсутня інформація щодо реєстрації дозвільних документів на проведення будівельних робіт за адресою: м. Одеса, вул. Канатна, 96.

Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради повідомив окружну прокуратуру листом № 01-19/971, 1046 від 31.08.2022, що рішення про передачу у власність чи користування фізичним або юридичним особам земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не приймалось.

Суд не приймає до уваги доводи про строки позовної давності для звернення прокурора з позовною заявою до суду в інтересах держави в особі Одеської міської ради про звільнення земельної ділянки, шляхом знесення об`єкту самовільного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 не спливли. З огляду на викладене, заява відповідача про застосування строків позовної давності та як наслідок відмова у задоволенні позову заступника керівника Приморської окружної прокуратури м. Одеси є безпідставною.

При таких обставинах, позовні вимоги підлягають задоволенню, а судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на рахунок Одеської обласної прокуратури.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Заступника керівника Приморської окружної прокуратури м.Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення земельної ділянки шляхом знесення самовільного будівництва задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, загальною площею 51 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення за власний рахунок об`єкта самочинного будівництва нежитлове приміщення площею 46,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 та привести його у відповідність до технічного паспорту від 29.10.2004 року.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір в розмірі 2684,00 гривень за подачу позову на рахунок Одеської обласної прокуратури за наступними реквізитами: отримувач коштів - Одеська обласна прокуратура (адреса: 65026, м. Одеса, вул. Пушкінська, 3); код отримувача за ; рахунок отримувача: ІІА0000564; банк отримувача: ДКСУ у м. Києві; код банку отримувача: 820172; код класифікації доходів бюджету 22030101.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 25.10.2024.

Суддя Р. Д. Абухін

25.10.24