КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/5932/23 Головуючий у 1 інстанції: Арапіна Н.Є.
провадження №22-ц/824/6979/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 травня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» та Бути ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» до Бути ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення, інфляційних втрат та трьох процентів річних, -

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води та централізованого опалення, інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які постачає позивач за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував, що відповідачі не в повному обсязі виконують зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка складається із заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення за період від грудня 2016 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 23 966,19 грн; заборгованості з оплати послуг з постачання гарячої води за період від серпня 2017 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 65 056,81 грн; інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення за період від грудня 2016 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 6 092,51 грн; інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з постачання гарячої води за період від серпня 2017 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 15 867,97 грн; трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення за період від грудня 2016 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 2 278,74 грн; трьох процентів річних за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з постачання гарячої води за період від серпня 2017 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 6 153,55 грн.

Тому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів вказану заборгованість.

У травні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до Дніпровскього районного суду

м. Києва із заявою про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що відповідач у справі ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть (серія НОМЕР_1 ).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва клопотання задоволено частково та закрито провадження у справі лише в частині вимог до ОСОБА_2 . В решті заяви відмовлено.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість по оплаті послуг з централізованого опалення за період від грудня 2016 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 11 983,095 грн; заборгованість з оплати послуг з постачання гарячої води за період від серпня 2017 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 32 528,4 грн; інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення за період від грудня 2016 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 3 046,25 грн; інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з постачання гарячої води за період від серпня 2017 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 7 933,98 грн; три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення за період від грудня 2016 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 1139,37 грн; три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з постачання гарячої води за період від серпня 2017 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 3 066,77 грн, що разом становить - 59 697 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот дев`яносто сім) грн 86 коп.

В решті вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Євро-реконструкція» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування скарги вказує, що ТОВ «Євро-реконструкція» звертається в суди про стягнення заборгованості за комунальні послуги в порядку солідарної відповідальності відповідачів, а не часткової (дольової) їх відповідальності, оскільки житлово-комунальним законодавством передбачена саме солідарна відповідальність споживачів перед виконавцями послуг.

Згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 року дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов?язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст.543 ЦК України у разі солідарного обов?язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов?язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов?язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов?язаними доти, доки їхній обов?язок не буде виконаний у повному обсязі.

Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що грунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі.

Виконання солідарного обов?язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов?язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Тобто, при солідарному стягненні заборгованості кредитор (позивач) не визначає частку заборгованості для кожного боржника (відповідача), а стягує повну суму заборгованості з однієї особи або кола осіб, на свій розсуд. Солідарне стягнення не є частковим зобов?язанням.

Вважає, що ТОВ «Євро-реконструкція» мала право звернутися до суду з позовом на повну суму заборгованості лише до одного відповідача - ОСОБА_3 . Позивач має право визначати коло відповідачів.

Також вважає, що ТОВ «Євро-реконструкція» має право вимагати виконання споживачами свого обов?язку зі сплати заборгованості за надані послуги, як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, а тому висновки місцевого суду в частині зменшення розміру заборгованості у зв?язку зі смертю одного з солідарних відповідачів є помилковими.

Вказує, що позивач звернувся з позовом до суду про солідарне стягнення усієї заборгованості за вищевказаною квартирою з тих осіб, відомості про яких були наявні у позивача, що не позбавляє в подальшому права відповідачів, які солідарно виконали зобов?язання зі сплати коштів за отримані послуги, стягнути ці кошти з інших осіб (зокрема з правонаступника померлого солідарного боржника або з інших осіб, які також зареєстровані за відповідною адресою або фактично там мешкають) відповідно до частки споживання кожного.

Відповідач від жовтня 2014 року несвоєчасно вносив плату за отримані послуги з централізованого опалення та від липня 2014 року за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 23.02.2022 року у розмірі 89 023 грн, з яких заборгованість з централізованого опалення становить 23 966,19 грн та заборгованість зі сплати послуг за гаряче водопостачання в розмірі 65 056,814 грн.

Інфляційна складова боргу відповідно до розрахунку ціни вимоги за централізоване опалення становить 6092,51 грн., за послуги з гарячого водопостачання становить 15 867,97 грн, а разом складає - 21 960,48 грн.

Розмір 3% річних з простроченої суми відповідно до розрахунку ціни вимоги за централізоване опалення становить 2 278,74 грн., за послуги з гарячого водопостачання становить 6 153,55 грн., а разом становить 8 432,29 грн.

Таким чином, підлягає стягненню 119 415,77 грн. (ціна вимоги), яка складається: з суми заборгованості за послуги з постачання централізованого опалення та постачання гарячої води у розмірі 89 023 грн, інфляційної складової боргу у розмірі 21 960,48 грн та трьох відсотків річних у розмірі 8 432,29 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги вказує, що задовольняючи позовні вимоги позивача в частині стягнення з неї заборгованості за надані послуги, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що ОСОБА_3 не є власником та користувачем житлово-комунальних послуг за адресою квартири АДРЕСА_2 , а лише була зареєстрована в ній від 2006 року і ніколи там не проживала, про що надала суду наступні докази.

Факт непроживання у вказаній квартирі підтверджується договором оренди від 10 жовтня 2012 року про те, що ОСОБА_3 разом із сім`єю проживає за адресою: АДРЕСА_3 та проживає до сьогоднішнього дня, а також копією медичної картки сина ОСОБА_3 , із зазначенням адреси його проживання, копією його учнівського квитка, довідкою про те, що син відповідачки ОСОБА_3 відвідував ДНЗ № НОМЕР_2 в період від 03 вересня 2018 року до 09 серпня 2021 року, а також квитанціями про оплату комунальних послуг за орендовану квартиру та виписками з банківської картки про оплату вказаної квартири АДРЕСА_4 .

Вважає, що надала суду достатньо доказів, які підтверджують факт непроживання за місцем реєстрації, але вони залишились поза увагою суду.

Вказує, що про те, що справа знаходиться в суді, вона дізналася випадково від сусідки, яка передала їй конверт з документами.

Зазначає, що дуже хотіла бути присутньою в судовому засіданні, щоб справа розглядалася не в спрощеному, а в загальному позовному провадженні з викликом сторін, але ухвалою Дніпровського районного суду від 15 червня 2023 року її заява була залишена без розгляду.

Крім того, вказує, що приймаючи позовну заяву ТОВ «Євро-реконструкція» до розгляду, суд також не перевірив, хто дійсно з відповідачів проживає в квартирі по АДРЕСА_1 , не з`ясував, чому позивач не звертався до відповідачів за надані послуги ще в 2016 році та чому утворився такий борг по квартирі, а позов було пред`явлено до власника квартири ОСОБА_2 , якого не має в живих 14 років.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Єврореконструкція» ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Вказує, що при ухваленні рішення не було враховано і не було надано правової оцінки тому факту, що ОСОБА_3 не є власником та користувачем житлово-комунальних послуг за адресою квартири по АДРЕСА_1 , а лише була зареєстрована в ній від 2006 року і ніколи там не проживала, про що надала суду докази. Факт непроживання у вказаній квартирі підтверджується договором оренди від 10 жовтня 2012 року, копією медичної картки її сина ОСОБА_3 із зазначенням адреси його проживання, копією його учнівського квитка, довідкою про те, що ОСОБА_3 відвідував ДНЗ № НОМЕР_2 в період від 03 вересня 2018 року до 09 серпня 2021року, а також квитанціями про оплату комунальних послуг за орендовану квартиру та виписками з банківської карточки відповідача про оплату квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 ТОВ «Євро-реконструкція» просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

Вказує, що проживання в іншому місці не звільняє відповідачів від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено їх реєстрацію у квартирі, що свідчить про те, що вони є користувачами наданих послуг. Правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2019 року у справі №335/479/17.

Звертає увагу суду, що відповідачка у спірний період не зверталася до ТОВ «Євро-реконструкція» з відповідними документами, які підтверджують тимчасове непроживання певних споживачів за місцем реєстрації.

Також до ТОВ «Євро-реконструкція» від відповідача по справі не надходило у встановленому ст.27, ст.28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядку актів-претензій про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, отже послуги надавалися в повному обсязі та мають бути оплачені споживачами.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції враховуючи, те що ухвалою суду від 31 травня 2023 року закрито провадження у справі в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості та те, що позивачем не заявлено будь-яких інших клопотань, пояснень та уточнень стосовно заявлених позовних вимог про солідарне стягнення заборгованості, суд вбачав підстави для часткового задоволення позову у цій справі та стягнення з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 ) на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» (, місце знаходження: вул. Хоткевича, 20, м. Київ) заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення за період від грудня 2016 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 11 983,095 грн; заборгованість з оплати послуг з постачання гарячої води за період від серпня 2017 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 32 528,4 грн; інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення за період від грудня 2016 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 3 046,25 грн; інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з постачання гарячої води за період від серпня 2017 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 7 933,98 грн; три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення за період від грудня 2016 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 1 139,37 грн; три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з постачання гарячої води за період від серпня 2017 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 3 066,77 грн, що разом становить 59 697 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот дев`яносто сім) грн 86 коп. В решті вимог суд вважав за необхідне відмовити.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Встановлено, що ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які постачає позивач.

Згідно розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_1 , виникла заборгованість з оплати послуг з централізованого опалення за період від грудня 2016 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 23966,19 грн; заборгованість з оплати послуг з постачання гарячої води за період від серпня 2017 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 65 056,81 грн; інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення за період від грудня 2016 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 6 092,51 грн; інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з постачання гарячої води за період від серпня 2017 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 15 867,97 грн; три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення за період від грудня 2016 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 2 278,74 грн; три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з постачання гарячої води за період від серпня 2017 року до 23 лютого 2022 року у розмірі 6 153,55 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вищезазначену заборгованість.

У травні 2023 року ОСОБА_4 звернулась до Дніпровскього районного суду

м. Києва із заявою про закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що відповідач у справі ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, Серія НОМЕР_1 .

Ухвалою Дніпровскього районного суду м. Києва клопотання задоволено частково та закрито провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_2 . В решті заяви відмовлено.

Крім того, ОСОБА_4 подала до суду заяву, в якій зазначала, що вона не є належним відповідачем по цій справі, оскільки ніколи не проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження вказаних обставин надала копію учнівського квитка ОСОБА_3 (а.с. 70), копію медичної картки ОСОБА_3 (а.с. 71), довідку, про те, що ОСОБА_5 відвідував ДНЗ № НОМЕР_2 в період від 03 вересня 2018 року до 09 серпня 2021 року.

Правовідносини із споживання житлово - комунальних послуг на час виникнення спірних правовідносин регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги», відповідно до ч.1 ст.2 якого предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

За ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з ч.3 ст.9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 від 15 червня 2006 року.

За ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно зі ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до Закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до Закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до Закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач) (ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (ч 1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (ч. 3 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 споживачами не в повному обсязі виконувалось зобов`язання з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Також встановлено, що будь-яких доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачами не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання грошових зобов`язань щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України).

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно аналізу практики застосування ст.625 ЦКУкраїни в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується від 1-го до 15 дня відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується від 16-го до 31 дня місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено від 1-го до 15 дня відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання щодо сплати комунальних послуг підлягають стягненню також інфляційні втрати та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Суд вірно вважав, що не заслуговують доводи ТОВ «Єврореконструкція» щодо того, що позивач мав право і звернувся з позовом про солідарне стягнення усієї заборгованості за вищевказаною квартирою з тих осіб, відомості про яких були наявні у позивача, що не позбавляє в подальшому права відповідачів, які солідарно виконали зобов?язання зі сплати коштів за отримані послуги, стягнути ці кошти з інших осіб, зокрема з правонаступника померлого солідарного боржника або з інших осіб, які також зареєстровані за відповідною адресою або фактично там мешкають, відповідно до частки споживання кожного, виходячи з наступного.

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов?язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За пунктом 5 частини першої статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов?язки, що нерозривно пов?язані з особою спадкодавця, зокрема: права та обов?язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 608 ЦК України визначено, що зобов?язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов?язаним з його особою і у зв?язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до пункту 7 ч.1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією зі сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Правовідносини, з приводу яких виник спір у цій справі, допускають правонаступництво, тому позивач не позбавлений права звернутися з позовом до спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що вона не проживала за адресою: АДРЕСА_1 та на підтвердження вказаних обставин надала докази, з огляду на наступне.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Із заявою про те, що відповідачка не проживає за вказаною

адресою, вона до ТОВ «Євро-Реконструкція» не зверталась.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 зареєстрована у зазначеній вище квартирі, а тому є споживачем наданих позивачем послуг у вказаній квартирі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2019 року у справі № 335/479/17, провадження №61-22435св18.

Також, згідно висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2019 року у справі №335/479/17 проживання в іншому місці не звільняє відповідача від сплати отриманих комунальних послуг, оскільки матеріалами справи підтверджено його реєстрацію у квартирі, що свідчить про те, що вони є користувачами наданих послуг.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-реконструкція» та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року у справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: