Справа № 404/8519/23
Номер провадження 2/404/2025/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м. Кропивницький

Кіровський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючої судді - Варакіної Н.Б.

за участю секретаря - Шербини А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) про стягнення авансу,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Пузир В. звернувся до суду з позовом від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення авансу.

В обґрунтування вимог посилається на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено попередній усний договір, згідно умов якого відповідачі зобов`язувались провести позивачу поточні ремонти роботи зовнішньої та внутрішньої частини житлового будинку АДРЕСА_4 . Сторони усно обумовили, що позивач за проведення поточного ремонту на користь відповідачів повинен сплатити 210 000 грн авансового платежу. Позивачем вказане зобов`язання виконано у повному обсязі, на банківський рахунок ОСОБА_2 перераховано кошти в загальній сумі 48 492,36 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 03.05.2023 на суму 10 000 грн, від 06.05.2023 на суму 17 000 грн, від 14.05.2023 на суму 7867,36 грн, від 19.05.2023 на суму 10 000 грн від 28.05.2023 на суму 3625,00 грн. Після цього, позивачем ОСОБА_2 передано в готівковій формі ще 134 507,64 грн. Отже, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 передано грошові кошти в формі авансового платежу в загальному розмірі 183 000 грн. Позивачем на банківський рахунок ОСОБА_3 перераховано кошти в загальній сумі 27 000 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 06.05.2023 на суму 17 000 грн та від 19.05.2023 на суму 10 000 грн. Позивач здійснив передоплату за поточні ремонті роботи відповідачам на загальну суму 210 000 грн. Станом на день подачі позовної заяви до суду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 жодних дій, спрямованих на виконання умов попереднього усного договору - проведення поточного ремонту будинку, не виконано. Грошові кошти, отримані від позивача не повернуті. Посилаючись на ст. 570 ЦК України вважає, що зазначені кошти є авансом за проведення поточних ремонтних робіт, які повинні бути проведені в майбутньому, які відповідачі повинні повернути. Просить суд стягнути з ОСОБА_2 аванс в розмірі 183 000 грн, з ОСОБА_3 аванс в розмірі 27 000 грн, судовий збір та витрати на правову допомогу.

Представник відповідачів - адвокат Константінов О.Ф. подав відзив, в якому вимоги не визнав, обґрунтовуючи слідкуючім. На початку травня 2023 року, сторони, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і ОСОБА_1 досягнули домовленості, згідно якої відповідачі зобов`язувалися провести позивачу ремонтні роботи зовнішньої та внутрішньої частини житлового будинку АДРЕСА_4 . Сторонами усно обумовлено, що позивач за проведення ремонтних робіт, повинен сплатити відповідачам грошові кошти у загальному розмірі 210 000 грн. Зазначені грошові кошти будуть сплачуватися позивачем на розрахункові рахунки відповідачів по факту виконання та завершення певних етапів та видів ремонтних робіт. Керуючись вищевказаними досягнутими домовленостями з позивачем, відповідачі мали на меті письмово укласти з позивачем відповідний договір підряду у письмовому вигляді, проте в подальшому позивач ухилився від такого укладення, запевнивши відповідачів про безумовне виконання своїх зобов`язань за досягнутими усними домовленостями. Відповідачі, 06.05.2023 приступили до виконання обумовлених ремонтних робіт, які виконувались у наступній хронології:

- 06.05.2023-19.05.2023 - шліфування бруса на зовнішніх сторонах будинку;

- 22.05.2023-28.05.2023 - демонтаж, шліфування, фарбування, монтаж сходів зовні (вуличні сходи);

- 28.05.2023- 08.06.2023 - герметизація швів зовні;

- 28.05.2023- 15.06.2023 - перепайка труб водопроводу зовні, демонтаж лиштви дверей, вікон, електричного проведення, фарбування зовнішніх стін, фронтонів, підшивки, лобової доски;

- 28.05.2023-27.06.2023 - шліфування стін зсередини та стелі, герметизація швів, фарбування.

Позивачем частково оплачена виконана відповідачами робота в розмірі 65 000 грн, придбані відповідачами матеріали, необхідні для виконання ремонтних робіт, у розмірі 10492,36 грн. Вказані грошові кошти позивачем сплачені на розрахункові рахунки відповідачів, що підтверджується платіжними інструкціями, копії яких подавалися позивачем разом з позовом. Починаючи з 28.05.2023, позивач припинив оплату відповідачам за фактично виконану роботу, обіцяючи здійснити оплату у більш пізній строк. В зв`язку з недобросовісними діями позивача, відповідачі припинили виконання ремонтних робіт зовнішньої та внутрішньої частини житлового будинку та повідомили позивача, що виконання ремонтних робіт продовжиться після погашення останнім заборгованості перед відповідачами за фактично виконані роботи. Вважає, що позовна заява помилково обґрунтована нормативно-правовим посиланням на положення Цивільного кодексу України, які регулюють правовідносини сторін, які виникають у зв`язку з отриманням грошових коштів в якості авансу. Більш того, обставини справи, які підтверджені доказами, свідчать про нетиповість сплати авансу позивачем на рахунки відповідачів сімома частинами на протязі тривалого проміжку часу, в той час як, за звичаями ділового обороту, аванс сплачується однією сумою з відповідним документальним підтвердженням (письмовий договір, застереження у письмовому договорі підряду або щонайменше вказання про природу грошових коштів (аванс) у призначенні платежу). Дійсні обставини справи прямо суперечать доводам позовної заяви та регулюються ст. 837 ЦК України, як правовідносини, які виникають з договору підряду. Виклад обставин справи з боку відповідачів, в повній мірі спростовує доводи позовної заяви про існування між сторонами правовідносин, які виникли у зв`язку з отримання грошових коштів в якості авансу у розмірі 210 000 грн. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що кошти сплачені позивачем на користь відповідачів, є коштами за роботу, яка повинна бути проведена у майбутньому, тому є авансом. З фотографій, наданих відповідачами, на підтвердження проведення ремонтних робіт, неможливо ідентифікувати будинок та факт проведення ремонтних робіт.

Представник відповідачів надав заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 09.10.2023 відкрито спрощене провадження.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені у ньому та відповіді на відзив. Просив задовольнити.

Відповідачі та їх представник позов не визнали, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Відповідачі суду пояснили, що обумовлена ними з позивачем вартість ремонтних робіт становила 400 000 грн. ОСОБА_2 отримав від позивача кошти в загальній сумі 48 492,36 грн, а ОСОБА_3 - в розмірі 27 000 грн. зазначають, що зазначені перерахування, це не був аванс, а гроші на закупівлю матеріалів та оплата вже виконаних ними ремонтних робіт. Так, 03.05.2023 ОСОБА_1 перерахував ОСОБА_2 10 000 грн. З них 4 000 грн для закупки будівельних матеріалів, а 6 000 грн - розрахунок за виконані роботи. Інші перераховані кошти - це оплата за виконані ремонтні роботи. ОСОБА_2 грошові кошти готівкою в розмірі 134 507,64 грн ОСОБА_1 не передавав. Відповідачі зазначають, що виконували ремонтні роботи у будинку два місяці, виконали більшу частину ремонтних робіт, а саме зачистили будинок ззовні і всередині, демонтували проводку, просиліконили три сторони будинку та покрасили, провели проводку, сходи зачистили, просиліконіли та покрасили, залишилось тільки зробити силікон на кухні 40 кв м та у душовій кабінці, але дружина позивача почала висувати їм претензії щодо якості виконаних робіт, а саме не сподобалась краска, яку позивач з дружиною самі і обрали. Дружина позивача почала скандалити, ображати нецензурною лайкою, що змусило їх зібрати інструменти та поїхати. Позивач не розрахувався з ними за виконані роботи.

Свідок ОСОБА_4 суду показав, що відповідачі виконували у літній період 2023 року, ремонтні роботи у будинку зі зрубу, який може бути розташований (оскільки не пам`ятає населений пункт) по АДРЕСА_4 , а саме зачищали дерево, чистили, шпаклювали, красили. Він приїхав у будинок на запрошення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Пробули два тижня, виконували роботу, отримав 3500 грн від ОСОБА_2 готівкою.

Свідок ОСОБА_5 суду показав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залучали його та ОСОБА_7 , ОСОБА_6 до виконання робіт у літній період 2023 року до будинку зі зрубу, який може бути розташований по АДРЕСА_4 . Вони пиляли дерева, вирубували бур`яни, шліфували будинок, фарбували зруб. Виконували ту роботу, яку казав ОСОБА_1 та його дружина. Працював 2 тижні. Розраховувався за виконану роботу ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_6 суду показав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залучали його та ОСОБА_7 , ОСОБА_5 до виконання робіт у літній період 2023 року до будинку зі зрубу, який може бути розташований по АДРЕСА_4 . Вони зачищали брус, готували стіни до фарбування, дрова пиляли, дерева обпилювали. Розраховувався з ними ОСОБА_2 готівкою.

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони підтверджують той факт, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 виникла усна домовленість про те, що відповідачі зобов`язувались провести позивачу поточні ремонти роботи зовнішньої та внутрішньої частини житлового будинку АДРЕСА_4 .

Позивач зазначає, що загальна вартість ремонтних робіт визначена сторонами у 210 000 грн.

Відповідачі у відзиві зазначають, що загальна вартість робіт визначена у 210 000 грн, а усно надали пояснення, що обумовлена ними вартість робіт становила 400 000 грн.

Позивач стверджує, що здійснив передоплату відповідачам за обумовлені ремонтні роботи в повному обсязі, в розмірі 210 000 грн, але відповідачі до виконання ремонтних робіт не приступили.

За твердженнями позивача він перерахував на банківський рахунок ОСОБА_2 кошти в загальній сумі 48 492,36 грн та передав у готівковій формі 134 507,64 грн.

В матеріалах справи наявні докази, а саме платіжні інструкції, якими підтверджено, що позивач перерахував на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 кошти в розмірі: 03.05.2023 -10 000 грн, 06.05.2023 - 17 000 грн, 14.05.2023 - 7867,36 грн, 19.05.2023 - 10 000 грн, 28.05.2023 - 3625,00 грн.

ОСОБА_2 також підтверджує зазначені перерахування, але зазначає, що це не був аванс, а гроші на закупівлю матеріалів та оплата вже виконаних ними ремонтних робіт.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що 03.05.2023 ОСОБА_1 перерахував йому 10 000 грн. З них 4 000 грн для закупки будівельних матеріалів, а 6 000 грн - розрахунок за виконані роботи. Інші перераховані кошти - це оплата за виконані ремонтні роботи.

ОСОБА_2 повідомив, що грошові кошти готівкою в розмірі 134 507,64 грн ОСОБА_1 йому не передавав.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження зазначеного факту.

Позивачем на банківський рахунок ОСОБА_3 перераховано кошти в загальній сумі 27 000 грн, що підтверджується платіжними інструкціями від 06.05.2023 на суму 17 000 грн та від 19.05.2023 на суму 10 000 грн, а всього 27 000 грн.

Позивач зазначає, що відповідачі не приступили до виконання ремонтних робіт.

Відповідачі зазначають, що працювали два місяці, виконали більшу частину ремонтних робіт, а саме зачистили будинок ззовні і всередині, демонтували проводку, просиліконили три сторони будинку та покрасили, провели проводку, сходи зачистили, просиліконіли та покрасили, залишилось тільки зробити силікон на кухні 40 кв м та у душовій кабінці, але дружина позивача почала висувати їм претензії щодо якості виконаних робіт, а саме не сподобалась краска, яку позивач з дружиною самі і обрали. Дружина позивача почала скандалити, ображати нецензурною лайкою, що змусило їх зібрати інструменти та поїхати. Позивач не розрахувався з ними за виконані роботи.

На підтвердження своїх доводів відповідачі надали фотографії будинку та відеозапис про виконання ремонтних робіт, та надали до них коментарі, щодо виконаних робіт.

Відповідно до статей 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасника справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці данні встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17. Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова ВС від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц).

З наданих відповідачами фото та відео знімків неможливо зробити висновок, про належність будинку, стан будинку до початку ремонтних робіт, проведення яких саме робіт було обумовлено сторонами їх обсяг та строки, та обсяг та якість вже проведених робіт, стан будинку після виконання ремонтних робіт.

Взагалі оцінка стану виконання ремонтних робіт потребує спеціальних знань і має бути зафіксована у відповідних актах, сметах, тощо.

За таких обставин суд не може прийняти надані позивачем фото та відеозьомку, як належний доказ виконання ними ремонтних робіт в житловому будинку АДРЕСА_4 .

Позивач в позові зазначає, що правовідносини, які склались між сторонами регулюються ст. 570 ЦК України та перераховані кошти є авансом за проведення поточних ремонтних робіт, які повинні бути проведені в майбутньому, які відповідачі повинні повернути.

Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають б виконані.

Для вирішення питання щодо стягнення суми як авансу, необхідно дійти висновку, який саме договір існував між сторонами.

Відповідачі у відзиві зазначають, що між сторонами склались правовідносини, які регулює ст. 837 ЦК України, а саме договір будівельного підряду.

Згідно з частинами першою та другою статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Глава 61 ЦК України у параграфах 2 - 4 регулює окремі різновиди договорів підряду. Тому загальні норми параграфа 1 глави 61 ЦК України можуть застосовуватись до окремих видів договорів підряду, передбачених цим Кодексом.

Юридичний аналіз зазначених правових положень дозволяє зробити висновок про те, що договір підряду є одним з цивільно-правових договорів, який має власне правове регулювання умов його укладення та визначає особливості захисту сторонами такого договору своїх прав та інтересів у процесі його виконання.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 202 ЦК України договір є правочином.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 ЦК України).

Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність (частина перша статті 206 ЦК України).

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу (пункт 3 частини першої статті 208 ЦК України).

За договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (частина перша статті 875 ЦК України).

Договір набирає чинності з моменту його укладення (частина друга статті 631 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). Якщо за правилами, встановленими частиною третьою статті 213 ЦК України, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення (частини перша та четверта статті 213 ЦК України).

Тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України (частина перша статті 637 ЦК України).

Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частини перша статті 14 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (частина третя статті 510 ЦК України).

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Договір будівельного підряду двосторонній, консенсуальний, оплатний. Стосовно форми даного виду договору, то ні спеціальні норми § 3 «Будівельний підряд» Глава 61 ЦК України, ні загальні норми § 1 «Загальні положення про підряд» Глави 61 ЦК України не містять вказівки на форму договору будівельного підряду. Тобто, можна зробити висновок, що форма договору будівельного підряду повинна відповідати загальним правилам про форми угод. Даний договір може бути укладений як в усній, так і письмовій формі (ст. 205 ЦК України). У переважній більшості випадків форма даного договору є письмовою, яка як відомо має дві різновидності - проста та нотаріально посвідчена письмові форми. Проста письмова може застосовуватися у випадках передбачених ст. 208 ЦК України, нотаріально посвідчена може бути обов`язковою тільки якщо така форма прямо передбачена домовленістю сторін (ч. 1 ст. 209 ЦК України).

Отже, укладення сторонами усного договору будівельного підряду не суперечить вимогам Цивільного Кодексу України.

Істотними умовами договору будівельного підряду є предмет, строк та ціна. В договорі будівельного підряду застосовуються загальні строки для договорів підряду, тобто як загальний термін виконання робіт, так і терміни виконання окремих етапів.

Ціна договору визначається згідно кошторису (ст. 877, 844 ЦК України).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

З аналізу норм права та доводів сторін, суд приходить до висновку, що сторони спору дійшли згоди про укладення між ними усного договору на виконання ремонтних робіт - договір підряду, з подальшим укладенням письмового (оскільки зазначений факт підтверджують обидві сторони).

Разом з цим, у відповідності до вимог ст. 214 ЦК України, суд не має змоги констатувати існування цього договору та надати йому належну правову оцінку, оскільки сторони не досягли домовленості з істотних умов договору, тому він є неукладеним.

Оцінка виконання умов договору, який є неукладеним неможлива.

Умови усної домовленості, яка існувала між сторонами, судом встановлені бути не можуть, оскільки кожна сторона озвучує свій варіант домовленостей та їх реалізацію.

З пояснень сторін та наданих доказів суд не може встановити: належність будинку позивачу, обсяг робіт, які мали бути виконані, їх якість, строки початку та закінчення виконання робіт, етапність їх виконання, порядок їх прийняття замовником та строки прийняття, умови оплати робіт, загальний кошторис ремонтних робіт, чи оглядалась виконана робота позивачем, якщо так, чи були виявлені недоліки, чи була наявна одностороння відмова від договору, та чи повідомлявся про це замовник або підрядник, чи оплачена замовником виконана робота, тощо.

Відповідно до частини 2 статті 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом. Однак, з припиненням дії договору підряду або у зв`язку з його не укладенням, така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави, що є сталою практикою ВС.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, суд приходить до висновку, про те, що отримані від позивача грошові кошти в розмірі 48 492,36 грн ОСОБА_2 та 27 000 грн ОСОБА_3 за неукладеним належним чином договором, до цього часу кошти не повернуті, утримуються без достатньої правової підстави, а тому до спірних правовідносин необхідно застосувати ст. 1212 ЦК України.

Незгода суду з наведеним у позові правовим обґрунтуванням позовних вимог не позбавляє сторону правового захисту та не є підставою для відмови у позові. Згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") суд під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) та від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).

При цьому суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).

Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом потрібно керуватися для вирішення спору (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 наголосила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку правову норму необхідно застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Положеннями частин першої, третьої статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставне набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог, зокрема, про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Таким чином, із змісту зазначеної норми вбачається, що підставою виникнення зобов`язання, визначеного даною нормою, є сукупність наступних умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав, або коли така підстава згодом відпала. До таких підстав відноситься також випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін, якщо це допускається договором або законом.

Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі статті 1212 ЦК України зазначала також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі N 910/10156/17.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача 48 492,36 грн з ОСОБА_2 та 27 000 грн з ОСОБА_3 .

У стягнення на користь позивача з ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 134 507,64 грн суд відмовляє у зв`язку із недоведеністю.

Судовий збір розподіляється між сторонами, у відповідності до задоволених вимог.

На підставі ст. 1212 ЦК України, керуючись ст. 265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) про стягнення авансу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) - 48 492,36 грн.

У задоволенні вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 суми в розмірі 134 508 грн - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 485 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) - 27 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 1073 грн.

Рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його складення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Рішення суду складено 16.05.2024.

Суддя Кіровського Н. Б. Варакіна

районного суду

м.Кіровограда