РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1933/24

30 жовтня 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі головуючої судді Грипіч Л. А.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру або звільнення від сплати аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру або звільнення від сплати аліментів.

Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до судового наказу, виданого 23 лютого 2023 року Костопільським районним судом Рівненської області з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання їх неповнолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначив, що вважає стягнення з нього аліментів несправедливим, оскільки він, як впродовж шлюбу з відповідачкою, так і після його розірвання проживає разом з своєю дитиною та забезпечує її матеріально. Матір дитини знаходиться за кордоном, кошти на дитину не витрачає та утриманням не займається.

Враховуючи вищевикладене, просив суд звільнити його від сплати аліментів, оскільки дитина проживає разом з ним та знаходиться на його утриманні.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 24.05.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, про що повідомлено сторони.

Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов.

27.09.2024 року відповідачкою ОСОБА_2 на адресу суду було скеровано відзив на позов, в якому вона позовні вимоги не визнала та зазначила, що дійсно, згідно судового наказу від 23.02.2023 року з ОСОБА_1 на її користь стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Із заявою про скасування даного судового наказу ОСОБА_1 не звертався, відтак з його вимогами погодився.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він постійно проживає разом з донькою в одній квартирі не відповідає дійсності та не підтверджено доказами. ОСОБА_1 хоча й будучи зареєстрованим по АДРЕСА_1 , однак фактично там не проживає. Дочка проживає окремо від батька, що є незмінним з моменту видачі 23.02.2023 року судового наказу.

Позивач у позові посилається як на обставину, яка має істотне значення для звільнення його від сплати аліментів, на те, що він нібито спільно проживає та як наслідок матеріально забезпечує доньку на противагу матері, яка нібито бездіє, що звичайно не відповідає дійсності. Для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю необхідно довести ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, що позивачем зроблено не було.

Враховуючи вищевикладене, відповідач просила суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем жодним чином не доведено всі обставини, на які він посилається в своїй позовній заяві.

Позивач не скористався своїм правом і відповідь на відзив до суду не подав.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, тому відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

При цьому за змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 27.08.2007 року відділом реєстрації актів циільного стану Костопільського районного управління юстиції в Рівненській області.

Згідно судового наказу, виданого 23.02.2023 року Костопільським районним судом Рівненської області з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Призначені судом аліменти позивач сплачує регулярно, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними інструкціями.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно вимог ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 просив звільнити його від сплати аліментів, що стягуються з нього на підставі судового наказу, виданого 23.02.2023 року Костопільським районним судом Рівненської області покликаючись на те, що він постійно проживає зі своєю дитиною за однією адресою та забезпечує її матеріально. Матір дитини знаходиться за кордоном, кошти на дитину не витрачає та її утриманням не займається.

Як вбачається з долученого до матеріалів справи витягу з реєстру територіальної громади №2024/004454013 від 02.05.2024 року неповнолітня ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, з долученої до матеріалів справи копії паспорта позивача серії НОМЕР_2 , виданого 21.12.2004 року Костопільським РВ УМВС України в Рівненській області, вбачається, що останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак доказів фактичного проживання позивача за даною адресою спільно з дитиною суду надано не було.

Сплата аліментів є лише одним із способів утримання дитини і жодним чином не свідчить про спільне проживання.

Крім того, позивачем не доведено, що крім сплати призначених судом аліментів, він також приймає участь і у інших витратах, пов`язаних з утриманням дитини, зокрема, купівлі одягу, продуктів харчування, ліків, тощо.

Твердження позивача про те, що матір дитини знаходиться за кордоном, кошти на утримання дитини не витрачає та її утриманням не займається не знайшли свого підтвердження та не доведені жодними належними та допустимими доказами.

Суд звертає увагу на те, що позивач знаючи про дані обставини, мав право звернутися до органу опіки та піклування з заявою про перевірку щодо можливого нецільового використання аліментів відповідачкою, однак такі документи в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Разом з тим, суд не приймає до уваги долучені до матеріалів справи письмові пояснення неповнолітньої ОСОБА_3 , оскільки дані пояснення не завірені належним чином, зокрема не посвідчені нотаріально та до них не долучено копії паспорта ОСОБА_3 для її ідентифікації судом.

Таким чином, суд немає можливості достовірно встановити, що дані пояснення написані саме ОСОБА_3 , а не іншою особою.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, судом не встановлено підстав, визначених законом, для звільнення позивача від сплати аліментів, оскільки позивачем не доведено обставин, які мають істотне значення для звільнення його від сплати аліментів.

Суд, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено, витрати зі сплати судового збору залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76-79, 81, 89, 95, 258, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, ст. ст. 141, 180-183, 186, 191, 192, 197 Сімейного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру або звільнення від сплати аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 (житель АДРЕСА_1 ), РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач:

ОСОБА_2 , (жителька АДРЕСА_1 ), РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повне рішення складено

30 жовтня 2024 року.

СуддяЛ. А. Грипіч