Номер провадження: 22-ц/813/2278/24
Справа № 495/1447/23
Головуючий у першій інстанції Анісімова Н.Д.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 серпня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеського Національного Університету ім. І.І. Мечникова про стягнення середнього заробітку за весь час прострочення сплати належних на час звільнення сум,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2023 ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Одеського Національного Університету ім. І.І. Мечникова про стягнення середнього заробітку за весь час прострочення сплати належних на час звільнення сум, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки сплати належних сум на час звільнення по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців; стягнути з відповідача різницю між коштами, які сплачені за невикористані відпускні дні і коштами за дні роботи у приймальній комісії університету; стягнути з відповідача грошові кошти за невикористані дні основної відпустки; стягнути з відповідача судові витрати (а.с. 1-30).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 до Одеського Національного Університету ім. І.І. Мечникова був залишений без задоволення (а.с. 188-195).

28.08.2023 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 серпня 2023 року. Апеляційна скарга була зареєстрована канцелярією Одеського апеляційного суду 31.08.2023. В обґрунтування доводів своєї скарги апелянт зазначила, що відповідач нехтуючи своїми обов`язками не видавав наказів про відкликання позивача з відпустки. На думку апелянта, в матеріалах справи достатньо доказів не підтвердження факту відкликання її з відпустки для роботи в приймальній комісії. Апелянт зазначає, що надані нею оригінали перепусток члена приймальної комісії, надані відповідачем відомості вступних випробувань, фахових іспитів та співбесід є належними та допустимими і тому такими, що довели позовні вимог. Суд першої інстанції лише перелічив положення ст.ст. 76-83 ЦПК України та будь-яких висновків з приводу наведених норм закону щодо цієї конкретної справи не зробив. Апелянт зауважує, що відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення (а.с. 201-208).

01.11.2023 представник Одеського Національного Університету ім. І.І. Мечникова подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що процедури відкликання ОСОБА_1 з відпустки не було. Під час перебування в щорічних відпустка позивач отримувала повний розрахунок з бюджетних коштів. Відповідач просив залишити без задоволення апеляційну скаргу (а.с. 228-234).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

У судовому засіданні представники Одеського Національного Університету ім. І.І. Мечникова заперечували щодо задоволення апеляційної скарги. Апелянт в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином.

Відповідно до п. 1.2.3 Правил організації ефективного цивільного судочинства (далі Правила), затверджених рішенням Ради суддів України № 14 від 28.02.2020 (https://oda.court.gov.ua/sud4813/inshe/1/) суд повідомляє сторони та їх представників шляхом надіслання судової повістки, смс-повідомлення, листом, телефоном, факсом чи електронною поштою. Крім того, суд має право визнати сторону повідомленою з використанням електронного Списку судових справ, призначених до розгляду на офіційному сайті суду у разі якщо за обставинами справи вказана сторона ініціювала відповідну стадію процесу (подавала позов, апеляційну скаргу), або була присутня в судовому засіданні, або не була присутня в судовому засіданні, проте достеменно знала про його призначення, зокрема, подавала клопотання про його відкладення. Коли суд приймає рішення щодо сповіщення учасників справи, за потреби він також встановлює, яка саме сторона повинна виконати ту чи іншу процесуальну дію, та визначає строк, у який вона повинна це зробити.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що за положеннями діючого законодавства, відкликати працівника зі щорічної відпустки можна лише за його згодою і лише в окремих випадках, для: відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків; відвернення нещасних випадків, простою; відвернення загибелі чи псування майна підприємства, установи, організації; в інших випадках, передбачених законодавством.

Позивач вказує, що була відкликана зі своєї щорічної відпустки для роботи у приймальній комісії, але доказів відкликання, як-то наказу про відкликання працівника, немає, відповідно суду важко погодитися з тезою, що воно існувало. Крім того, у особовій картці, що міститься у матеріалах справи, також відсутні будь-які відомості про відкликання з відпустки, відсутні відомості на підставі чого вони мали місце і скільки тривали.

Примусового порядку відкликання з відпусток не передбачено ні КЗпП України, ні Законом України «Про відпустки», з огляду на це не з`ясованим для суду залишилося питання згоди позивача працювати у приймальній комісії. Якщо позивач заперечувала працювати в період своєї щорічної відпустки, вона могла не робити цього, і така відмова не кваліфікувалася б як порушення трудової дисципліни.

Крім того, не зрозумілим є ще та обставина, що якщо факт відкликання з відпустки все ж таки мав місце і як заявляє позивач вона була відкликана зі своїх щорічних відпусток у періоди: з 10.07.2019 по 31.07.2019 (21 день) - у 2019 році; з 05.08.2020 по 27.08.2020 (22 дні) - у 2020 році; з 14.07.2021 по 31.07.2021 (17 днів) - у 2021 році чому питання оплати різниці між коштами, що були сплачені позивачу як гроші за основну відпустку і коштами, як за звичайний робочий день викладача, не підіймався позивачем у момент коли вона перебувала у трудових відносинах з ОНУ ім. І.І. Мечникова.

На переконання суду недоведеними залишилися факти відкликання з відпустки позивача перепустками члена приймальної комісії, адже вони не підтверджують факту виконання різного роду завдань та виконання задач, як члена приймальної комісії, а відомості вступних випробовувань, фахових іспитів та співбесід також не доводять факту виконання трудових обов`язків у періоди: з 10.07.2019 по 31.07.2019 (21 день) - у 2019 році; з 05.08.2020 по 27.08.2020 (22 дні) - у 2020 році; з 14.07.2021 по 31.07.2021 (17 днів) - у 2021 році.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи та оцінка апеляційного суду

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції позивач з 2007 року перебувала у трудових відносинах з ОУН ім. І.І. Мечникова. Наказом № 2863-18 від 04.10.2007 позивача було зараховано на посаду старшого викладача кафедри культурології філософського факультету, а згодом її було переведено на посаду доцента цієї ж кафедри. Дані факти підтверджуються Витягом з Наказу по ОНУ імені ОСОБА_2 № 2863-18 від 04.10.2007, Витягом з Наказу по ОНУ імені ОСОБА_2 № 2956-18 від 18.10.2010, а також записами у трудовій книжці позивача (а.с. 11-13, 89, 90).

15.01.2023 позивача було звільнено з посади за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується Наказом № 34-18 від 11.01.2023 та відповідним записом у трудовій книжці (а.с. 15). При звільненні з позивачем був проведений розрахунок (а.с. 16).

В матеріалах справи містяться перепустка члена приймальної комісії Одеського національного університету доц. ОСОБА_1 , дійсна на період з 01.07.2021 по 31.08.2021 та на період з 01.08.2020 по 30.09.2020 (а.с. 17,18). Також в матеріалах справи містяться: протокол співбесіди від 24.07.2019, дві відомості вступного випробування від 26.07.2021, екзаменаційна відомість від 26.07.2021, відомість отримання/повернення роботи вступником від 26.07.2021, три відомості вступного випробування від 24.07.2019, відомість отримання/повернення роботи вступником від 24.07.2019, дві відомості вступного випробування від 23.07.2019, відомість отримання/повернення роботи вступником від 23.07.2019, протокол співбесіди від 26.07.2021, протоколи від 16.07.2019, 10.07.2019, 18.07.2019, 19.08.2020, які були підписані позивачкою (а.с. 149-166).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 надавалася відпустка в період з 14.05.2019 по 23.05.2019, з 01.07.2019 по 15.08.2019, з 03.02.2020 по 12.02.2020, з 13.07.2020 по 26.08.2020, з 12.07.2021 по 30.08.2021, з 24.01.2022 по 28.01.2022 (а.с. 91).

Вказані обставини не оспорювались в процесі розгляду справи. Позивач посилається на те, що була відкликана з щорічної відпустки для роботи в приймальній комісії в період з 10.07.2019 по 31.07.2019 (21 день) - у 2019 році; з 05.08.2020 по 27.08.2020 (22 дні) - у 2020 році; з 14.07.2021 по 31.07.2021 (17 днів) - у 2021 році.

Відповідно до положень ст. 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Відповідно до положень ст. 75 КЗпП України щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Особам віком до вісімнадцяти років надається щорічна основна відпустка тривалістю 31 календарний день. Для деяких категорій працівників законодавством України може бути передбачена інша тривалість щорічної основної відпустки. При цьому тривалість їх відпустки не може бути меншою за передбачену частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 7 ст. 79 КЗпП України відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства, установи, організації з додержанням вимог частини шостої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством. У разі відкликання працівника з відпустки його працю оплачують з урахуванням тієї суми, що була нарахована на оплату невикористаної частини відпустки.

КАС ВС в постанові від 21.10.2020 в справі № 810/3071/18 зазначив: «Аналізуючи приписи частини восьмої статті 79 КЗпП України та частини третьої статті 12 Закону № 504/96-ВР Верховний Суд зауважує, що працівник може бути відкликаний із щорічної відпустки лише за певних умов: - згоди працівника на відкликання з відпустки, яка може бути оформлена шляхом подання відповідної заяви; - наявність підстав: для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства та в інших випадках, передбачених законодавством; - із додержанням вимог поділу щорічної відпустки працівника на частини будь-якої тривалості за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів».

За обставинами даної справи докази на підтвердження того, що позивач відкликалася з відпустки матеріали справи не містять та сторонами до суду не подавалися, що спростовує посилання позивача-апелянта.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні відомості про проведення співбесід та вступних випробувань, а також протоколи, підписані позивачкою від 10.07.2019, 16.07.2019, 18.07.2019, 23.07.2019, 24.07.2019, 26.07.2019, 19.08.2020, 26.07.2021, які надавалися як позивачем, так і відповідачем впродовж розгляду справи.

Звертаючись до суду з позовом позивач просила стягнути з відповідача різницю між коштами, які були сплачені як гроші за основну відпустку (відпускні) і коштами, як за звичайні робочі дні викладача під час роботи у приймальній комісії, а також стягнути з відповідача грошові кошти за невикористані дні основної відпустки.

Дослідивши матеріали справи, виходячи з предмету та підстав позовних вимог, апеляційний суд зауважує, що природа вимог позивача полягає в тому, що їй була неправильно нарахована заробітна плата в період її роботи в приймальній комісії. Тобто, правова природа спору полягає не в неправильному розрахунку при звільненні, а саме в неправильному нарахуванні та виплаті заробітної плати за відповідні періоди роботи.

Тобто, спірні обставини, на існування яких посилається позивач, за логікою, викладеною в позовній заяві, виникли в 2019, 2020 та в 2021 роках. Однак, незважаючи на вказане, з будь-якими вимогами про виплату заробітної плати в належному розмірі ані до відповідача, ані до суду позивач не зверталася.

Тобто, позивач отримала оплату за відповідні спірні періоди та погодилася з цією сумою. Будь-яких вимог про доплату грошових коштів за роботу в приймальній комісії позивач не висувала до відповідача. Докази на підтвердження протилежного в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Отже, оскільки спір виник щодо нарахування заробітної плати за 2019, 2020 та 2021 роки, а з відповідними вимогами позивач звернулась до суду 13.02.2023, то позивачем був пропущений строк на звернення до суду з відповідними вимогами. Оскільки суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув, але прийшов до правильного висновку за результатами розгляду спору, апеляційний суд змінює та доповнює оскаржуване рішення в частині мотивування.

Таким чином, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, змінює та доповнює оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині мотивування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08 серпня 2023 року змінити та доповнити в частині мотивування. В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда

Повний текст цієї постанови складений 23 травня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк