КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Головачова Я.В., Музичко С.Г.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Науменко Ірини Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницького відділу Державної виконавчої служби у м. Києві про скасування арешту майна, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Дарницького ВДВС у м. Києві про скасування арешту з нерухомого майна (невизначене майно, все нерухоме майно), накладеного згідно постанови відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві №920/22 від 15.11.2010 року, реєстраційний номер обтяження - 10487129.

В обґрунтування позову зазначає, що 06.07.2023 року адвокатом Науменко І.В. отримано відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якої на все нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_1 , міститься запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження -10487129. Підстава обтяження : постанова №920/22 від 15.11.2010 poкy, відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві.

В межах використання відомостей Реєстру виконавчих проваджень з`ясовано, що виконавчі провадження щодо особи позивача - ОСОБА_1 відсутні.

Зазначає, що 13.07.2023 року Дарницький відділ державної виконавчої служби у м. Києві, у відповідь на адвокатський запит в інтересах ОСОБА_1 про надання інформації про наявність виконавчих проваджень, боржником за якими є ОСОБА_1 , та надання копій таких документів, повідомив про те, що у Дарницькому відділі ДВС у м. Києві, станом на дату надання відповіді виконавчі провадження нe перебувають.

Разом з тим, як слідує з тексту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22.04.2010 року у справі №2-189/10 позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено і звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру під номером АДРЕСА_1 .

При перевірці відомостей про предмет іпотеки - квартиру під номером АДРЕСА_1 , на яку звернено стягнення у справі №2-189/10 з`ясовано, що власником квартири під номером АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , підстава виникнення права власності - свідоцтво про право власності 1069 від 19.12.2011 року видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Любенко Т.М. - інформаційна довідка з реєстру речових прав від 10.07.2023 року додається.

Позивачка вважала, що є всі підстави вважати, що єдине рішення в межах виконання якого міг бути накладений арешт ще в 2011 році виконано. Однак, захід забезпечення виконання такого рішення зберігає свою чинність і до сьогодні, тобто цілих 12 років, а арешт не виконує свого призначення та є невиправданим втручанням у права ОСОБА_1

14.09.2023 року в інтересах ОСОБА_1 адвокат Науменко І.В. з посиланням на вищезазначені фактичні обставини звернулась із заявою про скасування арешту на все (не визначене) майно ОСОБА_1 до Дарницького Відділу державної виконавчої служби у м. Києві.

Проте, така заява залишена без реагування, що і стало підставою для звернення до суду із вказаною позовною заявою.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі адвоката Науменко І.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції вірно встановив, що позивачка не погоджується з рішенням державного виконавця, який не здійснив дії щодо зняття арешту з належного їй майна, та всупереч цьому прийшов до висновку, що вимоги про зняття арешту стосуються прав та обов`язків іншої особи, а тому не можуть бути вирішені в цьому цивільному провадженні.

Зазначає, що Дарницький районний суд м. Києва не з`ясував фактичних обставин справи, адже немає виконавчого провадження, а тому і суб`єктивного складу його учасників (особи боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт).

Таким чином, вважає, що Дарницьким районним судом неправильно здійснено тлумачення закону України "Про виконавче провадження" та застосовано ст.60 "Про виконавче провадження", який не підлягає застосуванню, адже направлена на врегулювання інших взаємовідносин, які гарантують особі, яка не є боржником і не була.

Єдине рішення в межах виконання якого міг бути накладений арешт є постанова №920/22 від 15.11.2010 року відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, яку виконано ще в 2011 році. Однак, захід забезпечення виконання такого рішення у виконавчому провадженні, якого вже немає, зберігає свою чинність і до сьогодні, тобто цілих 12 років. Арешт не виконує свого призначення та є невиправданим втручанням у права ОСОБА_1 .

Звертає увагу суду, що строк пред`явлення виконавчого документу закінчився, тому, відповідно, відсутні і підстави для збереження застосованих заходів.

Будь-які вимоги третіх осіб до ОСОБА_1 відсутні. У цій правовій ситуації відмова у вимозі про зняття (скасування) арешту, накладеного на все майно скаржника у виконавчому провадженні, якого немає, унеможливлює подальше здійснення належного захисту майнових прав позивачки щодо зняття арешту з його майна.

Вважає, що так як вона не є стороною виконавчого провадження (бути стороною виконавчого провадження за відсутності провадження не можливо), а запис про обтяження стосується невизначеного майна (все нерухоме майно), то ефективним способом захисту позивачки у цій справі є позов про зняття (скасування) арешту.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що можливість звернення з таким позовом передбачена для особи, якій належить майно, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні, але яка не є боржником у цьому виконавчому провадженні, а відповідачами можуть бути боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, але не відділ державної виконавчої служби, який лише забезпечує примусове виконання судових рішень.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як встановлено судом, предметом розгляду цієї справи є зняття арешту з нерухомого майна (невизначене майно, все нерухоме майно) ОСОБА_1 , який накладений постановою відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві №920/22 від 15.11.2010 року, реєстраційний номер обтяження - 10487129.

Позивачка звернулась з позовом до суду, оскільки не може вільно користуватися та розпоряджатися майном.

Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.ст.6, 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, вживати заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасного і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Належне виконання державним виконавцем покладених на нього обов`язків гарантує, зокрема непорушність майнових прав як стягувача так і боржника.

Арешт майна державним виконавцем може бути знятий відповідно до ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника. У постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Порядок зняття арешту з майна врегульовано статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження».

За статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до матеріалів справи постановою відділу державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві №920/22 від 15.11.2010 року накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 (а.с.24)

Як вбачається з листа Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві, виконавче провадження не збереглося (а.с.22).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року №2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки), або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

На підставі викладеного, можливість звернення з таким позовом передбачена для особи, якій належить майно, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні, але яка не є боржником у цьому виконавчому провадженні, а відповідачами можуть бути боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, але не відділ державної виконавчої служби, який лише забезпечує примусове виконання судових рішень.

З огляду на вищенаведене, ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки накладено арешт на майно, як боржника у цивільній справі.

Крім того, суд вірно вважав, що з позовної заяви вбачається, що позивачка фактично не погоджується з діями, рішенням державного виконавця, який на думку позивачки, повинен здійснити всі відповідні дії щодо зняття арешту з належного їй майна.

Таким чином, позовні вимоги спрямовані до особи, яка не оспорює будь-які його права на майно, яке арештовано, між позивачкою та державним виконавцем існують процесуальні відносини, які вирішуються в іншому порядку, отже у таких випадках повинні застосовуватись інші відповідні способи судового захисту.

Щодо посилань суду на те, що необхідно було залучити належного відповідача, то колегія суддів вважає таке посилання помилковим з огляду на ті обставини, що з даною заявою про зняття арешту може звернутися лише особа, яка не є боржником.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Науменко Ірини Василівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постано складено 23 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: