Справа № 346/1331/24
Провадження № 2/346/958/24
21 травня 2024 р.м. Коломия
Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої - судді Третьякової І.В.
за участю секретаря судових засідань - Дутчак Х.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
15 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому вказав, що 25.02.2021р. ОСОБА_2 отримав від нього в борг 9400,00 доларів США терміном на один місяць і зобов`язався повернути вказані кошти до 25.03.2021р. про що позичальником власноручно була написана розписка. В обумовлений сторонами строк, відповідач кошти не повернув і не повертає до теперішнього часу. На неодноразові звернення позивача, ОСОБА_2 обіцяє позичені кошти віддати, але від виконання своїх зобов`язань ухиляється, чим порушує права ОСОБА_1 . За даних обставин, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 9400,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 363 642,76 грн., а також компенсувати йому судові витрати понесені на сплату судового збору.
Ухвалою суду від 26.03.2024р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, 21.05.2024р. подав до суду письмову заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою його проживання. Однак, судові відправлення були повернуті до суду без вручення з зазначенням причини «за закінченням терміну зберігання».
Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин..
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого позивач у своїй заяві не заперечує.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.
Згідно положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до положень ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з положеннями ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором ( ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Так, в постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14 зазначено, що "відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання".
Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки".
Зі змісту долученої позивачем до справи оригіналу розписки від 21.02.2021р., виконаної власноручно слідує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт НОМЕР_1 , інд. № НОМЕР_2 , проживає та прописаний в АДРЕСА_1 , 25.02.2021р. взяв у борг 9400 (дев`ять тисяч чотириста доларів США) у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 паспорт НОМЕР_3 інд. № НОМЕР_4 , який проживає і прописаний АДРЕСА_2 на термін один місяць, тобто до 25.03.2021р. Зобов`язався позичену ним суму грошей повернути в повному обсязі в зазначений термін. В даній розписці також вказано, що вона написана ОСОБА_2 без будь-якого примусу, як фізичного так і морального, перебуваючи при здоровому глузді та ясній пам`яті.
Згідно із ст.525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Судом встановлено, що між сторонами існують зобов`язання за договором позики. В підтвердження укладення договору між сторонами є борговий документ, власноручно написаний відповідачем у формі розписки, який посвідчує передачу позивачем відповідачу грошової суми в розмірі 9400 доларів США. По спливу одномісячного терміну відповідач зобов`язувався повернути вказану суму в повному обсязі. Тобто, сторонами в письмовій формі зафіксовані істотні умови договору позики, а саме: предмет позики - грошові кошти та строк повернення боргу.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 545 ЦК України передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Заявою від 21.05.2024р. ОСОБА_1 долучив до матеріалів справи оригінал розписки про передачу ОСОБА_2 суми позики в розмірі 9400 доларів США.
Отже, наявність саме оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Розписка, надана позивачем як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, містить умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення в строк, визначений договором, та дату отримання коштів.
До такого висновку суд приходить з врахуванням позиції Верховного Суду, висловлену в постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №707/2606/16-ц, від 18.07.2018 у справі №143/280/17, в постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13 та від 02 .07.2014 року у справі № 6-79цс14
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому порядку, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням наведених правил правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Судом встановлено, що позичальник взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконує, а тому заборгованість має бути стягнута з нього в судовому порядку з метою захисту порушеного права позивача.
Відповідно до відомостей про офіційні курси валют НБУ на момент подачі позову, офіційний курс гривні щодо долару США станом на день звернення з позовом, а саме на 15.03.2024 року становить 38,6854 гривні за 1 долар США.
Звертаючись до суду із даним позовом позивач просив стягнути на його користь суму боргу в іноземній валюті, із зазначенням еквіваленту в національній валюті, оскільки умови договору містять визначення зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Така правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі №373/2054/16-ц.
За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Керуючись ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 280-284, 352, 354, 355ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ) заборгованість за договором позики від 25.02.2021р. в сумі 9400 (дев`ять тисяч чотириста доларів США), що за курсом НБУ становить 363 642 (триста шістдесят три тисячі шістсот сорок дві) гривні 76 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3637 (три тисячі шістсот тридцять сім) гривень 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27.05.2024р.

Суддя: Третьякова І. В.