ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1209/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/6516/23 Категорія: 304090000 Єщенко О.І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року

м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Василенко Л.І., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Дія-Актив»,

відповідач ОСОБА_1 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Зимненко Євгеній Віталійович, на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 травня 2024 року, у складі судді Єщенко О.І., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Дія-Актив» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Дія-Актив» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь суму заборгованості за договором кредитної лінії № UP2377997 (номер у системі U7097559) від 23.02.2020 станом на 15.09.2023 у розмірі 28800,00 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту 15000,00 грн; заборгованості за процентами для початково зазначеної тривалості 6300,00 грн; заборгованості за процентами для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту 7500,00 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 2684,00 грн.

В обгрунтування вказаних вимог позивач зазначив, що 23.02.2020 між ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» та ОСОБА_1 був укладений договір кредитної лінії № UP2377997 (номер у системі U7097559) в Інформаційно-телекомунікаційній системі позивача в електронній формі за допомогою дистанційних засобів. Договір, укладений між сторонами, складається зі спеціальних умов для короткострокового кредиту та Загальних умов договору кредитної лінії, а також паспорту споживчого кредиту, які є невід`ємною частиною договору кредитної лінії. Договір про надання позики був укладений в електронному вигляді на підставі заяви відповідача, яка була подана через особистий кабінет на порталі позикодавця. Фактом безготівкової видачі кредитних коштів відповідачу є копія витягу із інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» транзакція № 13942897 від 23.02.2020 у розмірі 15000,00 грн на банківську платіжну картку № НОМЕР_1 . У зв`язку із порушенням умов договору кредитної лінії № НОМЕР_2 (номер у системі U7097559) від 23.02.2020 станом на 15.09.2023 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» становить 28800,00 грн, що складається із: заборгованість за тілом кредиту 15000,00 грн; заборгованість за процентами для початково зазначеної тривалості 6300,00 грн; заборгованості за процентами для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту, - 7500,00 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 травня 2024 року позов ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» заборгованість за договором кредитної лінії від 23.02.2020 у розмірі 21300 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту - 15000,00 грн; заборгованості за процентами для початково зазначеної тривалості - 6300,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1977,84 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 неналежно виконував умови кредитного договору № UP2377997 від 23.02.2020, що призвело до виникнення заборгованості. В свою чергу, відповідач доказів щодо спростування суми заборгованості не надав. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Зимненко Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.05.2024 скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити. Також просив стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, понесені в суді першої та апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вказане рішення суду є необгрунтованим, незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду зроблені не з урахуванням доказів, а грунтуються лише на припущеннях.

Представник відповідача адвокат Зимненко Є.В. зазначає, що позивачем не надано належних доказів про укладення ОСОБА_1 кредитного договору та вказує на те, що Договір не містить електронного цифрового підпису відповідача та ідентифікатора.

Також ставить під сумнів наданий позивачем витяг із інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» та відповідь АТ «ТАСКОМБАНК» про переказ коштів від ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» у розмірі 15000,00 грн на банківську картку № НОМЕР_1 , яка належить відповідачу ОСОБА_1 , оскільки вказаний витяг та відповідь не є касовими документами та документами первинного бухгалтерського обліку відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

За аналогічних підстав скаржник не вважає належним доказом наданий позивачем розрахунок заборгованості

Також, скаржник в апеляційній скарзі звертає увагу, що суд першої інстанції не здійснив розподіл судових витрат на користь відповідача, тим самим порушивши вимоги ст. 141 ЦПК України.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Згідно з частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою. Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 04 липня 2024 року розгляд справи призначено у письмовому провадженні.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим та вмотивованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 травня 2024 року не повністю відповідає вказаним вимогам.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Із прийняттям ЗУ «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Статтею 3 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Пунктами 5-7 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.

Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору.

Так, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі «Інтернет» або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) або електронний договір повинні містити інформацію щодо можливості отримання стороною такої пропозиції або договору у формі, що унеможливлює зміну змісту.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України та ст. 79 КАС України.

За змістом ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;

електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Судом встановлено, що 23.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпозика», яке 03.08.2021 відповідно до ст. 37 ЗУ «Про товариства з обмеженою відповідальністю та додатковою відповідальністю» змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Дія-Актив», та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № UP2377997 (номер у системі U7097559) на суму 15000,00 грн в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача в електронній формі за допомогою дистанційних засобів, зокрема, мобільного телефону.

Як вбачається із матеріалів справи, даний договір було підписано у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 2GX32T.

З досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.

Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21).

Отже, відповідач уклав із ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором 2GX32T), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Також колегія суддів зазначає, що умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем у судовому порядку не оспорювались.

Як вбачається з Паспорта споживчого кредиту, а саме з п.3, кредит надається безготівковим шляхом (шляхом переказу на банківську карту споживача).

Виконання позивачем (кредитодавцем) обов`язку щодо надання грошових коштів підтверджується витягом із інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Юридична компанія «Дія-Актив», відповідно до якого 23 лютого 2020 року банківську карту ОСОБА_1 № НОМЕР_3 поповнено на суму коштів у розмірі 15000,00 грн, що співпадає із датою укладання спірного договору кредитної лінії.

Відповідачем не надано доказів протилежного, зокрема того, що йому не належить картка № НОМЕР_3 , або доказів того, що на вказаний картковий рахунок не зараховувались кредитні кошти в сумі 15000,00 грн.

Аргументи апеляційної скарги про те, що товариством не надано виписку по рахунку відповідача колегія суддів вважає безпідставними, оскільки останнє не є банківською установою, а тому позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за Договором кредитної лінії № UP2377997, який наданий позивачем, заборгованість за тілом кредиту складає 15000,00 грн; заборгованість за процентами для початково зазначеної тривалості 6300,00 грн; заборгованість за процентами для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту 7500,00 грн.

Згідно з умовами для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № UP2377997 від 23.02.2020 та загальними умовами договору кредитної лінії відповідачу надано позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) в сумі 15000,00 грн безготівковим шляхом (шляхом переказу на банківську карту споживача) строком на 30 календарних днів, тобто до 24.03.2020. Процентна ставка становить 1,40 % в день для початково зазначеної тривалості кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15000,00 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 6300, 00 грн (1,40% від суми позики х 30 днів строк позики).

Отже, твердження скаржника щодо помилкового висновку суду першої інстанції про стягнення з відповідача коштів у розмірі 6300,00 грн є безпідставними та спростовуються викладеним.

Щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за процентами для періоду, що перевищує початково зазначену тривалість кредиту в сумі 7500,00 грн, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, враховуючи наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 зазначено, що після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з чим погоджується і колегія суддів та не входить в обговорення даного питання.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги ч. 3 ст. 137 ЦПК України.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача адвокат Зимненко Є.В. просив суд першої інстанції стягнути з позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн та гонорар у розмірі 5000,00 грн після отримання позитивного рішення у справі.

На підтвердження витрат на правову допомогу у суді першої інстанції представником відповідача були надані: копія договору про надання правової допомоги від 29.01.2024 та копія акту виконаних робіт від 06.02.2024.

Оплата за надання правничої допомоги у розмірі 10000,00 грн здійснена в повному обсязі, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 68 від 06.02.2024.

Позивач не спростував розмір заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу та не просив їх зменшити.

Як вбачається зі змісту рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 травня 2024 року, суд першої інстанції не здійснив розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем, чим порушив вимоги ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи розмір задоволених позовних вимог, колегія суддів зазначає, що пропорційним розміром витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції відповідачем ОСОБА_1 , є 2400,00 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Зимненко Є.В. просить стягнути судові витрати на правову допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді першої інстанції в розмірі 6000,00 грн та гонорар у розмірі 3000,00 грн.

На підтвердження їх понесення до суду надано Додаткову угоду №2 до Договору про надання професійної правничої допомоги № 29/01-24 від 29.01.2024, Акт № 14/06 прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання професійної правничої допомоги № 29/01-24 від 29.01.2024 та квитанцію до прибуткового касового ордера № 70 від 14.06.2024 на суму 6000,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до акта виконаних робіт за договором про надання професійної правничої допомоги адвокатом Зимненко Є.В. в суді апеляційної інстанції було надано такі послуги як:

-написання та подання до Черкаського апеляційного суду апеляційної скарги на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.05.2024;

-представлення інтересів ОСОБА_1 в Черкаському апеляційному суді.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Щодо визначення розміру гонорару адвоката, апеляційний суд зазначає, що Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Враховуючи розмір задоволених вимог за результатами розгляду апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Зимненко Є.В., колегія суддів зазначає, що пропорційним розміром витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 , є 1440 грн, які підлягають стягненню з позивача.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Зимненко Євгеній Віталійович, задовольнити частково.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 травня 2024 року, у даній справі, в частині стягнення судових витрат змінити, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Дія-Актив» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді першої інстанції, у розмірі 2400 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Дія- Актив» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1440 грн та судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 571,68 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України.

Судді Ю.В. Сіренко

Л.І. Василенко

О.М. Новіков