Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2493/24
Провадження № 2/376/1249/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року Сквирський районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Коваленка О.М.,

за участі секретаря Щур Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,

установив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що 06.04.2023 ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Сквирської державної нотаріальної контори Старовит-Сидорянською І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2-456, №2-457, у якому заповів своїй дружині ОСОБА_1 , все своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, і взагалі все, що йому належатиме на день смерті, і на що він за законом матиме право.

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 16.05.2023.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на:

- житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв.м, житловою площею 46,5 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 12169021 від 07.11.2015;

- земельну ділянку площею 0,1 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 40 від 27.04.2015;

- спеціалізований фургон малотонажний ГАЗ 2705, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску, об`єм двигуна - 2285.

Позивач звернулася до державного нотаріуса Сквирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Однак постановою від 31.07.2024 №478/02-31 їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки 15.09.2023 заведено спадкову справу за №251/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на підставі заяви матері ОСОБА_4 , заяви сина спадкодавця ОСОБА_2 та дружини спадкодавця ОСОБА_1 . Мати спадкодавця ОСОБА_4 є спадкоємцем, який має право на обов`язкову частку у спадщині та подала заяву про її прийняття 15.09.2023. Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 , оскільки між спадкоємцями існує спір, роз`яснила процедуру вирішення даного питання у судовому порядку.

Мати спадкодавця ОСОБА_4 , яка мала право на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя 31.10.2023 вона склала заповіт, у якому заповіла все своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, і взагалі все, що йому належатиме на день смерті, і на що він за законом матиме право ОСОБА_2 , який є сином спадкодавця ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 було чотири спадкоємці першої черги за законом:

- дружина спадкодавця, позивач ОСОБА_1 ;

- мати спадкодавця ОСОБА_4 , яка мала право на обов`язкову частку у спадщині, та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 ;

- ОСОБА_2 син померлого, відповідач у справі;

- ОСОБА_2 донька померлого, яка не подавала заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_3 та претензій не має.

Таким чином обов`язкова частка матері спадкодавця ОСОБА_4 складає 1/8 частину від усього спадку ОСОБА_3 та відповідно до її заповіту від 31.10.2023 на користь ОСОБА_2 його частка у спадковому майні складає 1/8.

З урахуванням наведеного позивач просить суд визнати за нею, ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на:

- 7/8 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв.м, житловою площею 46,5 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 12169021 від 07.11.2015;

- 7/8 частин земельну ділянку площею 0,1 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 40 від 27.04.2015;

- 7/8 частин спеціалізованого фургону малотонажного ГАЗ 2705, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску, об`єм двигуна - 2285.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належно, про причини неявки до суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. (а.с. 27, 62, 64, 66, 67).

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Матеріалами справи встановлено, що 06.04.2023 ОСОБА_3 склав заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Сквирської державної нотаріальної контори Старовит-Сидорянською І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2-456, №2-457, у якому заповів своїй дружині ОСОБА_1 , все своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, і взагалі все, що йому належатиме на день смерті, і на що він за законом матиме право (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивача ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_1 від 16.05.2023 (а.с. 6).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на:

- житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв.м, житловою площею 46,5 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 12169021 від 07.11.2015 (а.с. 12);

- земельну ділянку площею 0,1 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 40 від 27.04.2015 (а.с. 13);

- спеціалізований фургон малотонажний ГАЗ 2705, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску, об`єм двигуна 2285 (а.с.14).

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини (а.с. 32).

Однак постановою від 31.07.2024 №478/02-31 їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки 15.09.2023 заведено спадкову справу за №251/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на підставі заяви матері ОСОБА_4 , заяви сина спадкодавця ОСОБА_2 та дружини спадкодавця ОСОБА_1 . Мати спадкодавця ОСОБА_4 є спадкоємцем, який має право на обов`язкову частку у спадщині та подала заяву про її прийняття 15.09.2023. Нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 , оскільки між спадкоємцями існує спір, роз`яснила процедуру вирішення даного питання у судовому порядку (а.с.15).

Як передбачено частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. шляхом визнання права.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Статтею 1223 ЦК України вказано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Мати спадкодавця ОСОБА_4 на час відкриття спадщини мала право на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_3 , а отже має право на обов`язкову частку у спадщині як непрацездатні батьки незалежно від змісту заповіту.

Статтею 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.

За правилами ЦК України (спадкове право) право на обов`язкову частку у спадщині є обмеженням свободи заповіту в інтересах певного кола спадкоємців першої черги.

Пунктом 19 Постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, які визначені ст. 1241 ЦК України, є вичерпний і розширеного тлумачення не потребує.

Коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини.

ОСОБА_4 , яка мала право на обов`язкову частку у спадщині ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.19).

За життя 31.10.2023 вона склала заповіт, у якому заповіла все своє майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося, і взагалі все, що йому належатиме на день смерті, і на що він за законом матиме право ОСОБА_2 , який є сином спадкодавця ОСОБА_3 (а.с. 18).

При визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадкового майна, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку.

Зазначене узгоджується з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", в якому судам роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги.

Даного правового висновку дійшла Колегія суддів цивільного суду ВС у цивільній справі №292/389/17 від 25.11.2020.

Після смерті ОСОБА_3 було чотири спадкоємці першої черги за законом:

- дружина спадкодавця, позивач ОСОБА_1

- мати спадкодавця ОСОБА_4 , яка мала право на обов`язкову частку у спадщині, та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 ;

- ОСОБА_2 син померлого, відповідач у справі;

- ОСОБА_2 донька померлого, яка не подавала заяву про прийняття спадщини після ОСОБА_3 та претензій не має.

Таким чином обов`язкова частка матері спадкодавця ОСОБА_4 (обов`язкова частка) складає 1/8 частину від усього спадку ОСОБА_3 та відповідно до її заповіту від 31.10.2023 на користь ОСОБА_2 його частка у спадковому майні буде 1/8.

Визначивши розмір обов`язкової частки, нотаріус видає спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, свідоцтво про право на спадщину за законом, а спадкоємцеві за заповітом свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Отже, частка вказаного майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яку успадковує позивач ОСОБА_1 дружина спадкодавця, незалежно від змісту заповіту, виглядає наступним чином:

- 7/8 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв.м, житловою площею 46,5 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами;

- 7/8 частин земельну ділянку площею 0,1 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по АДРЕСА_1 ;

- 7/8 частин спеціалізованого фургону малотонажного ГАЗ 2705, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску, об`єм двигуна - 2285.

За змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На підставі ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Статтею 1267 ЦК України встановлено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Суд, на підставі викладеного, дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом, прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини, оформити спадщину не може, оскільки між спадкоємцями існує спір, відповідачем ОСОБА_2 не підтверджено належними та допустимими доказами протилежне, іншим чином захистити свої права та інтереси, окрім як звернутися до суду з даним позовом позивач не може, тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 2, 4, 12, 13, 158, 223, 247, 263-265, 268, 351, 352, 354 ЦПК України, ст. 1216, 1217, 1218, 1225, 1269, 1297 ЦК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", суд

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , право власності в порядку спадкування за заповітом на майно, що належало ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- 7/8 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 79,4 кв.м, житловою площею 46,5 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності: 12169021 від 07.11.2015;

- 7/8 частин земельну ділянку площею 0,1 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 40 від 27.04.2015;

- 7/8 частин спеціалізованого фургону малотонажного ГАЗ 2705, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2004 року випуску, об`єм двигуна 2285, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 від 07.02.2020.

З текстом рішення можливо ознайомитися за адресою: court.gov.u

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.М. Коваленко