Справа № 522/7704/24
Провадження 2/522/4900/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

25 жовтня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси, у складі:

головуючого - судді Науменко А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Звонецької І.М.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, по якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою від 17 травня 2024 року справа прийнята до розгляду, призначений розгляд справи в підготовчому судовому засіданні, в загальному провадженні.

26 червня 2024 року ухвалою задоволено клопотання про витребування доказів Державної прикордонної служби України, про перетин кордону відповідачкою у період з 01 лютого 2020 року по 20 червня 2024 року.

Ухвалою від 30 липня 2024 року задовлено клопотання представника позивача - адвоката Крайнюкова М.М. про участь у судвому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 31 липня 2024 року залучено у якосмті третьої осби, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Ухвалою від 31 липня 2024 року витребувано Державної прикордонної служби України відомості про перетинання державного кордону України за період з лютого 2020 року по час постановлення ухвали відповідачкою.

Ухвалою від 19 вересня 2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання з`явились позивач ОСОБА_1 , предстаник позивача - адвокат Крайнюков Максим Миколайович та предстанвик третьої особи: Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, до позову доєднано нотаріально посідвачені заяви від 01 жовтня 2022 року та 10 травня 2024 року, де відповідач просить слухати спрораву про позбавлення батьківських рпав за її відсутності. Також відповідач повідомлялась про час та місце розгляду справи через сайт судвох влади.

Представник третьої особи: ІНФОРМАЦІЯ_5 , у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив.

Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили.

У судовому засідання позивач ОСОБА_1 , позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пояснив, що в дійсності відповідачка ОСОБА_2 , з січня 2022 року не займається вихованням, утриманням та розвитком їх спільного сина, більшу частину часу перебуває за кордоном. Позивачс зазначив, що неодноразово намагався переконати відповідачку в тому, щоб вона почала спілкуватись з своїм сином, але відповідачка на уе не реагувала. Їх спільний син - ОСОБА_4 , не занає свою матір, називає мамою їх нянечку та бабусю. Повідомив, що відповідачка від почтику вагітності не хотіла народження їх спільної дитини.

Представник позивача - адвокат Крайнюков М.М., позовні вимоги також підтримав в повному обсязі, заначив, що з січня 2022 року позивач займається вихованням малолітнього ОСОБА_4 , що підтверджується приєднаним до матеріалів справи доказами, а саме довідками від лікарів, довідками з місця проживання та закладу дошкільного виховання, висновком експерта, де вбачається, що біологічна мати відсутня в життя малолітнього ОСОБА_4 . Також адвокат заявив, що ОСОБА_2 на цей час затримана правоохороними органами у Республіці Польша, по що повідомила її сестра.

Представник третьої особи: Відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради - Гаврілюк А.А., зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі. Ввжає що поведінка ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_5 , негативно вплаває на останнього.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думки учасників справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 28 вересня 2018 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , про що Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, складено актовий запис за № 2652.

ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_1 та ОСОБА_7 народився спільний син - ОСОБА_4 , про що в Книзі реєстрації народжень 14 лютого 2020 року зроблено відповідний актовий запис за № 128, та зареєстровано Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 від 14 лютого 2020 року.

08 липня 2021 року Київським районним судом м. Одеси ухвалено рішення у справі № 947/17054/21 про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Після припинення фактичних шлюбних відносин спільний син ОСОБА_1 та ОСОБА_7 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за домовленістю залишився проживати зі ОСОБА_6 .

На початку січня 2022 року ОСОБА_8 попросила щоб їх спільний син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 пожив з батьком ОСОБА_1 , так як ОСОБА_8 займається модельним бізнесом і їй необхідно виїхати на невизначений строк за межі України. Після того їх спільний син проживає разом з своїм батьком ОСОБА_1 , а мати ОСОБА_8 не спілкується з своїм малолітнім сином, не займається його вихованням та утриманням, не виконує покладених на неї батьківських обов`язків понад два роки, що підтверджується нотаріально посвідченими заявами ОСОБА_7 від 22 жовтня 2022 року та 10 травня 2024 року .

Після того як в січні 2022 року ОСОБА_8 залишила свого сина з ОСОБА_1 , вона не виявляє бажання приймати участь у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не допомагає матеріально.

На підставі клопотання від 26 червня 2024 року приєднано до матеріалів цивільної справи висновок експерта № 16/24 за результатами проведення судової психологічної експертизи від 01 червня 2024 року, за висновками якої вихованням, розвитком та доглядом за дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 займається його батько, ОСОБА_1 . Малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не має емоційної прив`язаності до його матері ОСОБА_2 . Поява в життєваому середовищі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його біологічної (рідної) матері може мати негативні наслідки, через те, що у дитини не має емоційної близькості з його біологічною матір`ю ОСОБА_2 . У зв`язку із позбавленням біологічної матері ОСОБА_2 батьківства, вірогідності негативних наслідків для дитини ОСОБА_4 не існує. Негативного впливу матері ОСОБА_2 на розвиток та виховання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не було та не має через її відсутність у житті дитини та відсутність між ними емоційного зв`язку.

17 липня 2024 року за вих. № С-1464 Приморськогю районною адміністрацією Одеської міської ради ухвалено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківським прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У судовому засідання допитаній у якості свідка ОСОБА_9 , батько відповідачки ОСОБА_2 , суду показа, що в дійсності його донько не хотіла народження малолітнього ОСОБА_4 , так як займається модельним бізнесом, що може заважати її роботі, але ОСОБА_10 її вмовив залишити дитину. На почтку 2022 року відповідачка залишила ОСОБА_4 у позивача ОСОБА_1 . Пісяля чого перестала спілкуватись з дитиною та приймати участь у його виховані. Неодноразово ОСОБА_9 розмовляв з своєю донбкою про відновлення відноси з онуком та участі у його житті, на що ОСОБА_2 повідомила, що на це має часу.

Дослідженими в судовому засідані матеріалми справи встановлено, що ОСОБА_1 займається вихованням та утриманням свого сина ОСОБА_4 , що вбачається з відповідних довідок та характеристик, зокрема від сімейного лікаря, довідкою характеристикою з закладу дошкільної освіти, висновокм експерта, поясненнмя сторін та показами свідка.

Суд враховує, що позивач подав до суду підтверрдження своєчасного оновлення військово-облікових даних (в додатку «Резерв»)

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3).

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України - Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»).

У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров`я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини.

Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз`яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Виходячи з наведеного судом встановлено, що мати дитини - ОСОБА_2 , вихованням та утриманням своєї дитини не займається, життям та здоров`ям не цікавиться.

Підстави позову відповідають вимогам норм права, на які посилається позивач під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування своїми обов`язками відносно дитини.

Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача у відношенні її оскільки остання не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовилась від такого права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 181, 182, 184, 191, 192 СК України, ст.ст. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, 241, 247, 258, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав- задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_1 , стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя А.В. Науменко

Повний текст рішення виготовлений 30.10.2024 року.

Суддя А.В. Науменко

25.10.24