Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1020/20 Головуючий у 1-й інст. Проценко Л.Й.
Категорія 31 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 293/1020/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 13 листопада 2023 року, ухвалене під головуванням судді Проценко Л.Й.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що йому на праві приватної власності належав житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 . 8 лютого 2012 року він уклав зі своїм сином ОСОБА_2 договір дарування, згідно з яким подарував останньому зазначений житловий будинок. Окрім того, цього ж дня між ними укладено договір дарування земельної ділянки, розташованої за вказаною адресою та призначеної для обслуговування й будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Позивач стверджує, що на час укладення договору дарування житловий будинок перебував у належному стані та був придатний для проживання. Він зростав у вказаному житловому будинку та у подальшому це житло було подароване йому батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак цей будинок є для нього не тільки матеріальною цінністю, а й має значну немайнову цінність, як пам`ять про батька, який збудував цей житловий будинок та проживав у ньому разом зі своєю сім`єю.

Приймаючи рішення про дарування вказаного житлового будинку своєму синові, він сподівався, що останній буде підтримувати це житлове приміщення у належному технічному стані, дбайливо ставитися до цього майна, яке є пам`ятною річчю й має значну цінність для їхньої родини.

Наголошує на тому, що з моменту укладення договору дарування він не чинив відповідачеві перешкод у доступі до цього житлового будинку, володінні, розпорядженні й користуванні ним.

Проте, ОСОБА_2 не проживає за даною адресою, не підтримує житло у належному стані, що призвело до його руйнації.

Позивач вказує, що навесні 2020 року дізнався про те, що син нехтує дарунком, й з метою запобігання остаточному знищенню подарованого нерухомого майна змушений звернутися до суду.

Таким чином, посилаючись на положення частини другої статті 727 ЦК України, просив розірвати вказані договори дарування земельної ділянки та житлового будинку, а також визнати за ним право власності на зазначене нерухоме майно.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 13 листопада 2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд залишив поза увагою його пояснення щодо надзвичайної нематеріальної цінності для нього вказаного житлового будинку, який є пам`яттю про покійного батька. Відповідачеві була відома ця обставина, проте він не вживав жодних дій щодо збереження цього нерухомого майна у належному стані.

На даний час житловий будинок руйнується та перебуває в аварійному стані, його подальша експлуатація неможлива, що підтверджується експертним висновком. Проте, суд не надав належної оцінки вказаному доказу й безпідставно відмовив у задоволенні позову.

Наголошує на тому, що про факт недбалого ставлення відповідача до вказаного житлового будинку йому стало відомо лише навесні 2020 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач та його представник не визнали доводи, викладені в апеляційній скарзі.

При цьому, відповідач пояснив, що після розірвання шлюбу між батьками у нього із позивачем погіршилися стосунки. Батько, подарувавши спірний житловий будинок, залишився проживати у цьому житлі. Протягом тривалого часу позивач чинить йому перешкоди у користуванні спірним житловим будинком.

Представник відповідача також зауважив, що ОСОБА_2 не вчиняв будь-яких дій чи бездіяльності, які б призвели до руйнації або ж погіршення технічного стану спірного житлового будинку.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 8 лютого 2012 року між сторонами укладено договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_1 подарував своєму синові ОСОБА_2 житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 .

Окрім того, 8 лютого 2012 року між ними укладено договір дарування земельної ділянки, площею 0,0765 га ( кадастровий номер :014:0611), яка розташована за вказаною адресою та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Вказані договори дарування посвідчені державним нотаріусом Черняхівської державної нотаріальної контори Житомирської області Пилипчук В.І. 8 лютого 2012 року та зареєстровані в реєстрі за №211,№213.

Наявний в матеріалах справи технічний паспорт містить інформацію про те, що зазначений житловий будинок побудований у 1968 році, загальна площа будинку становить 55,9 кв.м., житлова 37,9 кв.м.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 надав висновок експерта №413/05.20 від 5 травня 2020 року, складений судовим експертом ОСОБА_4 , у якому зазначено, що фізичний знос спірного житлового будинку становить 59 %, що визначений як «незадовільний».

Накопичений знос цього житлового будинку становить 65%, що визначено як «незадовільний» та межує з «ветхим (аварійним)» станом.

Експертом також зазначено, що конструктивні елементи житлового будинку знаходяться в незадовільному стані. Щоб усунути наслідки фізичного і морального зносу, тобто привести будівельні конструкції в стан, придатний для нормальної наступної експлуатації, необхідно реконструювати їх. Експлуатація елементів можлива лише за умови проведення ремонту.

Подальша експлуатація приміщень житлового будинку у фізичному стані, визначеному на момент проведення дослідження, призведе до руйнації всього будинку. Експлуатація можлива при проведенні ряду ремонтно-будівельних робіт.

В судовому засіданні також встановлено, що на ім`я позивача 18 липня 2014 року видано будівельний паспорт на реконструкцію та добудову до вказаного житлового будинку.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 зазначив, що проживає у добудованій ним частині житлового будинку АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні також встановлено, що між сторонами існують неприязні стосунки. На даний час у провадженні Черняхівського районного суду Житомирської області перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні вказаним житловим будинком.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи позивача щодо існування загрози безповоротної втрати житлового будинку саме вини відповідача. Окрім того, суду не надано доказів того, що спірний житловий будинок становить для позивача велику немайнову цінність, зокрема, не доведено, в чому полягає така цінність.

Також суд зазначив, що діями щодо дарування нерухомості позивач спростовує свою позицію, оскільки добровільно, за власною волею подарував відповідачеві вказаний житловий будинок та земельну ділянку, чим наділив його усіма повноваженнями власника цього нерухомого майна. При цьому, у договори дарування не були включені особливі умови щодо користування та розпорядження цим майном.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для застосування приписів частини другої статті 727 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, за правилами частини другої статті 727 ЦК України дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 не надав доказів того, що внаслідок винних дій чи бездіяльності відповідача виникла загроза безповоротної втрати спірного нерухомого майна.

Як встановлено судом, позивач проживає за вказаною адресою. На даний час між сторонам існує спір щодо користування зазначеним житловим будинком.

Та обставина, що технічний стан вказаного житлового будинку є незадовільним й для його подальшої експлуатації необхідно здійснити ремонтні роботи, жодним чином не свідчить про те, що своїми діями відповідач створює загрозу безповоротної втрати цього нерухомого майна.

Окрім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що цей житловий будинок має для позивача велику немайнову цінність.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права й відсутні підстави для його зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 13 листопада 2023 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: