Провадження № 22-ц/812/1177/24

П О С Т А Н О В А

іменем України

16 вересня 2024 року м. Миколаїв

справа № 487/8757/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лівінського І.В.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Колосовою О.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Телец-ВАК»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухваленого 16 травня 2024 року під головуванням судді Нікітіна Д.Г., в приміщенні цього ж суду, дата складення повного судового рішення не зазначена, у цивільній справі

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Телец ВАК» до ОСОБА_2 про визнання недійсною додаткової угоди до договору,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

В грудні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Телец-ВАК» (далі-ТОВ «Телец-ВАК») звернулось з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсною додаткової угоди до договору.

Позивач зазначав, що 01 березня 2012 року між ТОВ «Телец-ВАК», як Виконавцем, і ОСОБА_2 , як Довірителем, був укладений договір № 147-12/04, за умовами якого Довіритель доручив Виконавцю від свого імені виконати певні дії в інтересах та за рахунок коштів Довірителя щодо здійснення процедури будівництва трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (2черга), а також зобов`язався сплатити Виконавцю вартість будівництва квартири в розмірі 552000 грн. Зазначені кошти були сплачені відповідачем у 2012 році.

21 травня 2020 року сторонами було укладено Додаткову угоду №1 про розірвання договору № 147-12/04 від 01 березня 2012 року, пунктом 1 якої договір був розірваний з 12 травня 2020 року. Пунктом 2 цієї угоди ТОВ «Телец-ВАК» зобов`язалось повернути ОСОБА_2 внесені ним кошти, згідно погодженого сторонами графіку, а саме щомісячно по 10 000 дол. США протягом 5 місяців, з серпня по грудень 2020 року. Отже, сторони шляхом укладення додаткової угоди №1 припинили зобов`язання щодо передання відповідачу квартири в будинку, що будувався позивачем.

05 листопада 2020 року сторони уклали Додаткову угоду №2 про розірвання Договору № 147-12/04 від 01 березня 2012 року, згідно якої у разі порушення умов пункту 2 Додаткової угоди №1 та не повернення коштів в повному обсязі у визначений строк, Додаткова угода №1 від 21 травня 2020 року буде вважатися припиненою (розірваною) з 26 лютого 2021 року, а сторони повертаються до умов Договору № 147-12/04 від 01 березня 2012 року, який з цього часу визнається сторонами чинним і є обов`язковим для виконання на передбачених у ньому умовах.

Позивач також зазначав, що на дату укладення Додаткової угоди №2, позивачу, як забудовнику належали майнові права на квартиру, розпоряджатись якими позивач не мав права через накладення державним і приватним виконавцями арештів на все нерухоме майно підприємства. Уклавши Додаткову угоду №2 від 05 листопада 2020 року ТОВ «Телец-ВАК» фактично розпорядилось майновими правами на квартиру, тобто здійснив їх відчуження на користь відповідача. У зв`язку з важким фінансовим становищем підприємства, ТОВ «Телец-ВАК» не змогло повернути відповідачу кошти в зазначений строк.

Посилаючись на те, що Додаткова угода №2 від 05 листопада 2020 року про розірвання Договору № 147-12/04 від 01 березня 2012 року суперечить вимогам пункту 5 частини 1 статті 2, пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», частини 1 статті 48, частини 1 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», позивач просив суд визнати Додаткову угоду №2 від 05 листопада 2020 року укладену між ТОВ «Телец ВАК» та ОСОБА_2 до Договору №147-12/04 від 01 березня 2012 року, укладеного між цими ж особами, недійсною з моменту її укладення.

Узагальнені доводи інших учасників

Під час розгляду справи представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Хорошев В.В. подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог ТОВ «ТелецВАК» відмовити, посилаючись на те, що відповідач належним чином повністю виконав умови Договору № 147-12/04 від 01 березня 2012 року, а саме станом на 12 листопада 2012 року сплатив позивачу 560000,00 гривень, проте ТОВ «Телец-ВАК» порушив свої зобов`язання та не завершив будівництво об`єкта в квітні 2013 року. Враховуючи тривалий час прострочення виконання зобов`язання з боку позивача, останній запропонував повернути сплачені інвестиційні кошти в еквіваленті у сумі 50000 доларів США (що менше ніж було фактично отримано) не пізніше грудня 2020 року, з чим було пов`язано укладання Додаткових угод №1, №2 про розірвання Договору № 147-12/04 від 01 березня 2012 року. Проте до теперішнього часу ТОВ «ТелецВАК» кошти не повернуло, а тому сторони домовились повернутися до умов первісного Договору № 147-12/04 від 01 березня 2012 року та виконати його шляхом здійснення процедури будівництва та передачі квартири інвестору.

Відповідач вважає, що невизнання та оспорювання позивачем правочину (договору), укладеного у формі Додаткової угоди №2 від 05 листопада 2020 року до Договору № 147-12/04 від 01 березня 2012 року є недобросовісними діями позивача, направленими на ухилення від виконання своїх зобов`язань з передачі ОСОБА_2 квартири, побудованої за його кошти, є інструментом вимагання додаткових грошових коштів від інвестора.

Зазначає, що позовна заява не містить обґрунтувань порушення прав та інтересів позивача, оскільки оспорюваний договір відповідає волі позивача, за побудовану квартиру ТОВ «ТелецВАК» отримало кошти в повному обсязі згідно Договору. Укладанням оскаржуваної додаткової угоди не порушуються права та інтереси позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2024 року в задоволенні позову ТОВ «Телец-ВАК» до ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що укладеною 05 листопада 2020 року додатковою угодою №2 про розірвання договору № 147-12/04 від 01 березня 2012 року порушено права або інтереси позивача. Позовні вимоги зводяться лише до незгоди позивача з оскаржуваною додатковою угодою.

Та оскільки встановлена відсутність порушення прав і законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові, то суд вважає необґрунтованим вдаватися до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, за такого у задоволенні позову ТОВ «Телец-ВАК» належить відмовити виключно з підстав відсутності порушення цивільних прав та законних інтересів позивача, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 760/23205/17 від 04 грудня 2019 року у справі №910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі №910/6091/19, від 16 жовтня 2020 року у справі №910/12787/17.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «Телец-ВАК», посилаючись на необґрунтованість вказаного судового рішення, просило рішення суду скасувати та задовольнити позов в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд виклав в мотивувальній частині судового рішення суперечливі один одному висновки. Так, суд погоджується, що Договір було розірвано, але в той же час резюмує, що укладанням додаткової угоди до розірваного Договору вони уклали новий договір. Очевидним є те, що сторони додатковою угодою не намагалися укласти новий договір, а укладали додаткову угоду до старого договору на що є відповідні посилання в додатковій угоді. Відповідно до частини 2 статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Відтак, внесення змін до погодженого сторонами порядку виконання зобов`язання допускається за умови, що зобов`язання не припинилось. Внесення змін до договору, зобов`язання за яким вже припинилися не може бути спрямоване на реальне настання правових наслідків, адже припинення зобов`язання має остаточний характер і чинне цивільне законодавство не передбачає можливості відновлення вже припиненого зобов`язання.

Узагальненні доводи інших учасників справи

На вказану апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 подав відзив, в якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та зазначає, що апеляційна скарга зводиться до незгоди позивача з додатковою угодою №2 про розірвання Договору№ 147-12/04 від 01 березня 2012 року, всупереч попереднім домовленостям сторін. Між тим, саме позивач запропонував відповідачу зміст такого договору та його умови, керуючись обставинами своєї господарської діяльності.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального та процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

2. Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 01 березня 2012 року між громадянином ОСОБА_2 та ТОВ «Телец-ВАК» в особі генерального директора Валєєва А.К. було укладено Договір № 147-12/04 (надалі Договір).

Згідно пункту 1.1. Договору ОСОБА_2 доручив ТОВ «Телец-ВАК» від свого імені виконати певні дії в інтересах та за рахунок коштів ОСОБА_2 щодо здійснення процедури будівництва трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (2 черга) (надалі Об`єкт).

У відповідності до пункту 5.1. Договору, цей Договір вступає в силу з моменту внесення коштів на рахунок Виконавця та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за цим Договором або до моменту розірвання цього Договору за ініціативою Сторін.

На виконання умов Договору відповідач сплатив позивачу в якості інвестиції на здійснення процедури будівництва об`єкту грошові кошти в наступному порядку: 01 березня 2012 року сплатив 249000,00 грн., 02 березня 2012 року - 27000,00 грн., 09 листопада 2012 року - 207000,00 грн., та 77000,00 грн., а загалом - 560000,00 (П`ятсот шістдесят тисяч) гривень 00 коп.(а.с.124-125)

Згідно довідки № 295 від 12 листопада 2012 року, наданої ТОВ «Телец-ВАК» ОСОБА_2 станом на 12 листопада 2012 року сплатив в повному обсязі за квартиру АДРЕСА_2 (2 черга), згідно умов пункту 1.4. та пункту 1.5. Договору №147-12/04 від 01 березня 2012 року (а.с.126)

У визначений Договором строк завершення будівництва не відбулось.

12 травня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до ТОВ «Телец-ВАК» із заявою про розірвання Договору №147-12/04 та повернення внесених коштів у сумі 50000 доларів США (а.с.15).

21 травня 2020 року сторони уклали Додаткову угоду №1 на підставі вказаної заяви про розірвання Договору №147-12/04 від 01 березня 2012 року, з 12 травня 2020 року.

При цьому сторони домовились, що виконавець зобов`язується повернути довірителю внесені ним кошти в розмірі 50000 дол. США, згідно узгодженого сторонами графіку, який додається (серпень 2020 10000 дол. США, вересень 2020 - 10000 дол. США, жовтень 2020 - 10000 дол. США, листопад 2020 - 10000 дол. США, грудень 2020 - 10000 дол. США, всього 50000 дол. США) (а.с.16,17).

05 листопада 2020 року між позивачем в особі генерального директора ТОВ «Телец-ВАК» Валєєва А.К. та представником відповідача ОСОБА_4 , яка діяла на підставі нотаріально посвідченої довіреності, укладено Додаткову угоду №2 про розірвання Договору №147-12/04 від 01 березня 2012 року, якою сторони домовились про наступне:

1.У разі порушення умов пункту 2 Додаткової угоди №1 до Договору №147-12/04 від 01.03.2012р. та не повернення коштів в повному обсязі у визначений строк, Додаткова угода №1 до Договору укладена 21 травня 2020 року, буде вважатися припиненою (розірваною) з 26 лютого 2021 року, а сторони повертаються до умов Договору №147-12/04 від 01.03.2012р., який з цього часу визнається сторонами чинним і є обов`язковим для виконання на передбачених у ньому умовах (а.с.18).

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під ефективним способом необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Положення частини 2 статті 16 ЦК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину.

Згідно з частиною 1 статті 203 ЦК України (чинна редакція) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У статті 215 ЦК України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між сторонами правовідносин.

Частиною першою статті 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом статей 599, 604 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином або за домовленістю сторін.

У статтях 651, 653 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто при настанні конкретних юридичних фактів, в тому числі за наявності волі сторін, зобов`язання припиняє своє існування та означає, що учасники такого зобов`язання втратили свої права та обов`язки за зобов`язанням, тобто кредитор вже не має права вимагати, а боржник не має обов`язку його виконувати.

Як вбачається зі змісту договору №147-12/04 від 01 березня 2012 року, сторони домовились про те, що дія цього Договору припиняється з моменту його розірвання за ініціативою сторін (пункт 5.1 Договору).

Отже, уклавши 21 травня 2020 року на підставі заяви ОСОБА_2 договір про розірвання договору №147-12/04 від 01 березня 2012 року, сторони припинили дію договору №147-12/04, а також взаємні права та обов`язки за цим договором, з узгодженою ними дати 12 травня 2020 року.

За такого, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що додаткова угода №2 про розірвання договору №147-12/04 від 01 березня 2012 року, яку сторони уклали 5 листопада 2020 року, тобто після розірвання вказаного Договору, суперечить вимогам статті 653 ЦК України, а тому цей правочин має бути визнаний недійсним на підставі частини 1 статті 203 ЦК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що позов ТОВ «Телец-ВАК» про визнання недійсною додаткової угоди № 2 від 5 листопада 2020 року, підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з доводами відповідача, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, в яких відповідач підтримав позицію суду першої інстанції про застосування висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі № 461/9578/15, постановах Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 520/13586/18, від 14 грудня 2022 року у справі № 126/2200/20, від 30 липня 2020 року у справі № 357/7734/18, від 14 березня 2024 року у справі № 395/251/22, від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16-ц.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, заявлені вимоги про визнання недійсною додаткової угоди до основного договору, укладеної після розірвання цього основного договору.

Між тим, у справі № 461/9578/15 позов пред`явлено про скасування наказу, зобов`язання привести в попередній стан горище будинку, не чинити перешкод у користуванні горищем, визнання права на частку горища.

У справі № 520/13586/18 пред`явлено вимоги про визнання недійсним договору про задоволення вимог, іпотечного договору, визнання недійсними рішень про державну реєстрацію права власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, рішень про державну реєстрацію прав та обов`язків, визнання права власності в порядку спадкування.

У справі № 126/2200/20 вирішувались вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування запису в Поземельній книзі, скасування в Державному земельному кадастрі реєстрацію земельної ділянки, визнання незаконним рішення і зобов`язання вчинити дії, скасування запису про державну реєстрацію речового права та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

У справі № 357/7734/18 пред`явлено позов про визнання недійсним договору оренди землі та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права оренди.

У справі № 395/251/22 заявлено вимоги про скасування рішень державного реєстратора, визнання права користування земельною ділянкою та припинення права оренди.

У справі № 607/11746/17 позов про стягнення коштів.

У справі № 450/2286/16-ц заявлено первісний позов про визнання відмови від спадщини недійсною, частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування реєстраційного посвідчення та визнання майна спадковим, а також зустрічний - про усунення від права на спадкування.

Отже у зазначених постановах, та у справі, що є предметом перегляду апеляційного суду, встановлено різний предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог.

Тому, зазначені справи не можуть вважатись подібними до даної справи.

З цих же підстав, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про застосування до правовідносин, які виникли у даній справі, висновків Верховного Суду, зазначені у постановах від 26 липня 2023 року у справі № 760/23205/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/19, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17, від 27 січня 2020 року у справі № 761/26815/17.

Зокрема, у справі № 760/23205/17 позивач оскаржував наказ президента ВМГО «Українська асоціація студентського самоврядування» про скасування довіреностей; у справах № 910/15262/18, 910/6091/19 вирішувався спір про визнання недійсним договору про передачу арештованого майна; у справі № 910/12787/17 позов про визнання недійсними кредитних договорів у частині сплати винагороди за користування кредитом подала особа, яка не була стороною цих кредитних договорів; у справі № 761/26815/17 заявлено вимоги визнати недійсним рішення загальних зборів членів ОСББ в частині встановлення плати на утримання та обслуговування нерухомого майна.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини справи та вимоги матеріального права, рішення суду підлягає скасуванню на підставі пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В зв`язку тим, що вимоги апеляційної скарги задоволені, з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Телец-ВАК» належить стягнути сплачений останнім судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 5675 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Телец-ВАК» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Телец-ВАК» про визнання недійсною додаткової угоди до договору задовольнити.

Визнати Додаткову угоду №2 від 05 листопада 2020 року укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТелецВАК» та ОСОБА_2 до Договору №147-12/04 від 01 березня 2012 року, укладеного між цими ж особами, недійсною з моменту її укладення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Телец-ВАК» 5675 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

ГоловуючийІ.В. Лівінський
Судді Т.Б. Кушнірова Н.О. Шаманська

Повне судове рішення складено 23 вересня 2024 року.