ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7359/24 Справа № 205/2543/24 Головуючий у першій інстанції: Приходченко О. С. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року по справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2024 року АТ «Сенс Банк» звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 16 лютого 2021 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Альфа Банк» угоду про надання кредиту №631589573, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальникові кредит у розмірі 125000,00 грн. строком на 24 місяці, а відповідач зобов`язалася повернути кредитні кошти та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 24% річних. Рішенням загальних зборів акціонерів АТ «Альфа Банк» від 12 серпня 2022 року найменування позивача змінено на «Сенс Банк», зміни про що було внесено 30 листопада 2022 року. Відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів не виконує, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором, розмір якої станом на 17 липня 2023 року складає 260328,24 грн, яка складається із заборгованості по простроченому тілу кредиту у розмірі 152009,10 грн., заборгованості по тілу кредиту у розмірі 84622,94 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 18856,20 грн., овердрафт (несанкціонована заборгованість) у розмірі 4840,00 грн. Тому позивач просив стягнути на свою користь з відповідачки вказану заборгованість у загальному розмірі 260328,24 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором №631589573 від 16 лютого 2021 року у розмірі 260328,24 грн, яка складається із заборгованості по простроченому тілу кредиту у розмірі 152009,10 грн, заборгованості по тілу кредиту у розмірі 84622,94 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 18856,20 грн, овердрафту (несанкціонована заборгованість) у розмірі 4840,00 грн, а також судовий збір у розмірі 3904,92 грн, а всього 264233,16 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог на суму 14022,76 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 16 лютого 2021 року між АТ «Альфа Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631589573, відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредит для особистих потреб (споживчий кредит) у вигляді кредитної лінії в розмірі 125000,00 грн, максимальною сумою кредиту 200000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 24% річних (а.с. 4-6).

Відповідно до п. 2.1.1 договору (заяви про акцепт) відповідачка підтверджує акцепт публічної пропозиції та укладання договору між нею та АТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщений на веб-сторінці банку www.alfabank.ua (а.с. 4 зворот).

Згідно виписки з особового рахунку за період з 16.02.2021 по 17.07.2023, відповідачка користувалася кредитними коштами, здійснюючи перекази, розраховуючись карткою в магазинах, знімаючи готівкові кошти у банкоматах, вносячи платежі на погашення кредиту (а.с. 13-18).

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором №631589573 від 16.02.2021 року, станом на 17.07.2023 року банком нарахована заборгованість у розмірі 260328,24 грн, яка складається із заборгованості по простроченому тілу кредиту у розмірі 152009,10 грн., заборгованості по тілу кредиту у розмірі 84622,94 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 18856,20 грн., овердрафт (несанкціонована заборгованість) у розмірі 4840,00 грн (а.с. 12).

12 серпня 2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було ухвалено рішення про зміну найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту АТ «Альфа-Банк» шляхом затвердження його в новій редакції. 30 листопада 2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та змінено найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк» (а.с. 26-28).

26 січня 2024 року АТ «Сенс Банк» направив на адресу відповідачки досудову вимогу від 25 січня 2024 року про виконання зобов`язань по кредитному договору (а.с. 19-24), яка ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення між сторонами кредитного договору від 16.02.2021 року №631589573 та отримання за його умовами відповідачкою кредитних коштів, що підтверджується випискою з особового рахунку (а.с. 13-17) та не спростовано ОСОБА_1 ; приймаючи до уваги неналежне виконання позичальницею своїх зобов`язань з повернення кредитних кошті, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості за вказаним кредитним договором.

Разом з тим, за загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за розрахунково-касове обслуговування може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно змісту наданого банком розрахунку заборгованості станом на 17.07.2023, за кредитним договором за період з 16.03.2021 по 17.07.2023 позивачем нараховано 90303,94 грн заборгованості по комісії за розрахунково-касове обслуговування (а.с. 12).

У кредитному договорі №631589573 від 16.02.2021 року відсутні умови щодо порядку, розміру, тощо, нарахування плати (комісії) споживачу за розрахунково-касове обслуговування. У кредитному договорі не зазначено також переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за розрахунково-касове обслуговування.

Витяг з Публічної пропозиції, додатків до договору, що розміщений на веб-сторінці банку www.alfabank.ua, на які містить посилання у кредитному договору №631589573 від 16.02.2021 року, та які були б погоджені з відповідачкою у момент укладення вказаного договору - суду не представлено, клопотання про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколом судового засідання.

Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг (комісії за розрахунково-касове обслуговування)і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення кредитного договору №631589573 від 16.02.2021 року щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за розрахунково-касове обслуговуванняє нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена також у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21.

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силу закону з моменту його укладення.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22).

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Відповідно до частини п`ятої статті 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Оскільки вирішуючи спір про стягнення заборгованості встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, щодо нікчемності правочину, тому вказуючи про нікчемність правочину, одночасно підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені у статті 216 ЦК України.

Згідно змісту складеного АТ «Альфа-Банк» розрахунку заборгованості за кредитним договором №631589573 від 16.02.2021 року, за період з 16.03.2021 по 17.07.2023 позивачем зараховано сплачені відповідачкою кошти на погашення заборгованості по комісії за розрахунково-касове обслуговування на загальну суму 90303,94 грн (а.с. 12).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши укладення між сторонами кредитного договору №631589573 від 16.02.2021 року та отримання за його умовами грошових коштів; враховуючи неналежне виконання відповідачкою умов вказаного договору та наявність, у зв`язку з цим, заборгованості перед банком; встановивши нікчемність умов договору щодо нарахування комісії, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» за кредитним договором №631589573 від 16 лютого 2021 року тіла кредиту в сумі 84622,94 грн та простроченого тіла кредиту в розмірі 85401,36 грн, зарахувавши сплачені відповідачкою кошти на комісію (90303,94 грн) в погашення обґрунтовано нарахованої заборгованості за відсотками в сумі 18856,20 грн, овердрафту в розмірі 4840,00 грн, а решту від простроченого тіла кредиту (152009,10 грн - 66607,74 грн = 85401,36 грн).

Колегія звертає увагу, що відповідачка, згідно змісту відзиву на позовну заяву та апеляційної скарги, не заперечує факт укладення кредитного договору №631589573 від 16.02.2021 року та отримання за його умовами кредитних коштів. Неправильне зазначення у позовній заяві дати укладення кредитного договору (05.05.2023) у даному випадку є технічною помилкою та не може бути підставою для відмови у позові, адже номер кредитного договору, а також долучені до позовної заяви всі письмові докази доводять факт укладення між сторонами договору від 16.02.2021 року. При цьому в прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути на свою користь з відповідачки заборгованість за кредитним договором №631589573.

Щодо обґрунтування апеляційною скарги недоведеністю факту видачі кредитних коштів, то позивачем надано виписку з особового рахунку за договором №631589573, яка є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписка за картковим рахунком є належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц.

На викладене вище місцевий суд увагу не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, допустив також неправильне застосування норм матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За змістом ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на відповідачку покладаються судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору (3904,92 грн.), пропорційно задоволеним позовним вимогам (65,31%), в сумі 2550,30 грн. (а.с. 1).

На позивача покладаються судові витрати у вигляді сплаченого відповідачкою судового збору при поданні апеляційною скарги (4685,90 грн), пропорційно залишеним без задоволення вимогам (34,69%), в сумі 1625,54 грн. (а.с. 67).

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. ст. 141 ЦПК України).

Таким чином, колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) різницю сум на користь АТ «Сенс Банк» у розмірі 924,76 грн. (2550,30 грн - 1625,54 грн).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» () за кредитним договором №631589573 від 16 лютого 2021 року тіло кредиту в сумі 84622,94 грн, прострочене тіло кредиту в розмірі 85401,36 грн, а всього 170024 (сто сімдесят тисяч двадцять чотири) грн 30 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» () судові витрати у розмірі 924 (дев`ятсот двадцять чотири) грн 76 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова