Справа № 157/894/24 Головуючий у 1 інстанції: Гамула Б. С.
Провадження № 22-ц/802/892/24 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.

з участю секретаря судового засідання Губарик К. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовом ОСОБА_1 до Камінь-Каширської міської ради Волинської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою відповідача Камінь-Каширської міської ради Волинської області на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 10 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове нерухоме майно - частину квартири АДРЕСА_1 , єдиним спадкоємцем якого за законом є саме вона, так як заповіт сином складений не був. Нотаріусом їй було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку із пропуском строку для її прийняття.

Крім того позивач вказувала, що строк на прийняття спадщини пропустила з тих підстав, що є особою похилого віку необізнаною у правових питаннях, інвалідом другої групи.

Враховуючи наведене, позивач просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_2 .

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 10 липня 2024 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_1 , додатковий строк тривалістю один місяць з дня набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з відповідача Камінь-Каширської міської ради Волинської області на користь держави 1211 грн 20 коп. судового збору.

У поданій на рішення апеляційній скарзі відповідач Камінь-Каширська міська ради Волинської області, вважаючи його в частині стягнення з нього судових витрат незаконним, прийнятим з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просив його скасувати у цій частині і ухвалити нове рішення, яким судові витрати компенсувати за рахунок держави, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення в частині стягнення судових витрат, неповно з`ясував обставини справи та тим самим порушив вимоги чинного процесуального законодавства і як наслідок прийняв незаконне рішення.

В іншій частині рішення суду ніким не оскаржується і апеляційним судом не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу позивач не подавала.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення з відповідача судового збору, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач, на користь якої ухвалено рішення, є особою з інвалідністю ІІ групи, а отже звільнена від сплати судових витрат то судовий збір за подання позовної заяви підлягає стягненню на користь держави з відповідача.

Такий висновок суду є правильний.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону).

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі особи з інвалідністю ІІ групи.

З наявних в матеріалах справи письмових доказів, зокрема копії посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 1) Серія НОМЕР_1 , виданого Волинською ОДА 20 грудня 2019 року, позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи, а отже звільненою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України, зокрема якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у даній справі Камінь-Каширська міська рада Волинської області, який визнав позов, у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» не звільнений від сплати судового збору.

Отже, суд першої інстанції задовольнивши позов дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача на користь держави судових витрат по сплаті судового збору в сумі 1211 грн 20 коп. за подання позовної заяви, від сплати якого позивач звільнена згідно Закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване відповідачем рішення в частині стягнення судових витрат ухвалене судом першої інстанції з додержанням вимог матеріального і процесуального права, то підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції та не впливають на законність і обґрунтованість прийнятого ним рішення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00).

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу відповідача Камінь-Каширської міської ради Волинської області залишити без задоволення.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 10 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді