Справа № 204/6745/24
Провадження № 2/204/3052/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Карнаух В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля», третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про зобов`язання видати довідку про заробітну плату, -

В С Т А Н О В И В:

11 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив: скасувати лист Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» від 01.05 2024 року за № 7/268 про відмову видачі довідки відповідно п. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-12 із змінами; зобов`язати Державне підприємство «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» видати довідку про заробітну плату за період з 01 жовтня 1989 року по 18 жовтня 1989 року відповідно п. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-12 редакція 28 лютого 1991 року зі змінами. В обґрунтування позову зазначено, що позивач ОСОБА_1 є учасником випробування ядерної зброї у період з 13 вересня 1989 року по 18 жовтня 1989 року у складі військової частини № НОМЕР_1 Міністерства оборони СССР. Має статус учасника ліквідації ядерних аварій, на сьогодення є інвалідом 2-ї групи, захворювання пов`язане з виконанням зобов`язань військової служби при випробуванні ядерної зброї на Семипалатинському ядерному полігоні. Перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсійні виплати відповідно до ст. 54, 57, 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Наданий статус дає позивачу право отримувати пенсійні виплати згідно з ч. 1 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зі змінами, а саме: пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Перебуваючи у трудових правовідносинах на термін участі випробування ядерної зброї на ядерному полігоні Семипалатинск-22 у період з 13.09.1989 року по 18.10.1989 року з Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля», був відправлений у шляхове відрядження до складу військової частини № НОМЕР_1 Міністерства оборони СССР. Довідка для нарахування пенсійних виплат відповідно ч. 4 ст. 15 вищевказаного Закону видається підприємствами установами та організаціями, на підставі первинних документів, що містять відомості про період, тривалість роботи в зоні відчуження, населений пункт, об`єкту зони відчуження, де виконувалися роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Для отримання такої довідки про заробітну плату позивач неодноразово звертався до відповідача, однак отримував відмови у зв`язку з відсутністю документів. У відповіді зазначено про раніше видані позивачу наявні документи, які зберігаються у відповідача. Але, надані раніше довідки не відповідають формі та змісту ч. 4 ст. 15 вищезазначеного Закону. Наполягав на тому, що відмовивши у наданні довідки за працю у особливо шкідних умовах, на об`єкті ядерного полігону Семипалатинськ-22, відповідно п. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідач порушив право позивача на соціальне забезпечення та зобов`язаний видати позивачу зазначену довідку. Вважає, що внаслідок дій відповідача позивача позбавлено права на отримання пенсії, гарантованої державою за шкоду, заподіяну здоров`ю державою, у максимальному розмірі. Щодо посилань відповідача на знищення ним документів, необхідних для видачі довідки, то позивач вважає, що відповідачем порушений порядок зберігання документів, які визначають пільговий стаж. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

13 серпня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Державне підприємство «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» позовні вимоги не визнає та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. У Позовній заяві позивач зазначає, що він є учасником випробування ядерної зброї у період з 13 вересня 1989 року по 18 жовтня 1989 року у складі військової частини № НОМЕР_1 Міністерства Оборони СССР. Також, позивач зазначає, що має статус учасника ліквідації ядерних аварій, на сьогодення є інвалідом 2-ї групи, захворювання пов`язане з виконанням зобов`язань військової служби при випробуванні ядерної зброї на Семипалатинському ядерному полігоні. Позивачем було додано до позовної заяви копію посвідчення учасника ліквідації ядерних аварій від 23 грудня 2021 року серії НОМЕР_2 , яке є документом, що підтверджує статус позивача як учасника ліквідації ядерних аварій. Довідки ДП «КБ «Південне» про заробітну плату позивача, що охоплювали періоди з 13.09.1989 року по 18.10.1989 року включно та з 01.10.1989 року по 18.10.1989 року включно (саме про довідку за останній період зазначено у позові та у клопотанні позивача до відповідача «Про видачу довідки про заробітну плату» від 09.04.2024 р.) за відповідними зверненнями позивача були надані відповідачем позивачу, про що, зокрема, зазначено в оскаржуваному листі ДП «КБ «Південне» від 01.05.2024 року за № 7/268. Довідка про участь у ядерних випробуваннях та Довідка про заробітну плату відповідають довідкам, про які зазначено у ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» стосовно громадян із числа тих, які брали участь у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також громадян, які постраждали від радіаційного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і поховання радіоактивних речовин, що сталися не з вини потерпілих. Твердження позивача про те, що Довідка про заробітну плату не відповідає формі та змісту ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відповідач вважає необґрунтованими. Більш того, звертає увагу, що у частині 4 статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», на яку посилається позивач в обгрунтування своїх позовних вимог, йдеться про видачу довідок про період роботи (служби) саме по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період, а не про період роботи (служби), яка полягає у безпосередній участі у ядерних випробуваннях, як у позивача, та про заробітну плату за цей період. В свою чергу, для віднесення громадян із числа тих, які брали участь у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також громадян, які постраждали від радіаційного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і поховання радіоактивних речовин, що сталися не з вини потерпілих, до 1, 2 або З категорій, встановлених статтею 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», встановлено окремий порядок, що є відмінним від порядку визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, про який зазначено у частинах 1,4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Отже, положення ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не розповсюджуються на позивача, оскільки вони розповсюджуються саме на осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не на осіб, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань тощо. Також, звернув увагу, що приписи ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не містять вимог до форми та змісту довідки про заробітну плату, про нібито недотримання яких (форми та змісту) зі сторони ДП «КБ «Південне» зазначає позивач у позовній заяві. Надаючи Довідки про заробітну плату ДП «КБ «Південне» жодним чином не порушило право на соціальне забезпечення позивача, про що він зазначає у позовній заяві. Відповідач неодноразово надавав позивачу довідки про заробітну плату за період з 01.10.1989 року по 18.10.1989 року, а тому, на переконання відповідача, позовні вимоги не підлягають задоволенню. Правові підстави для скасування листа ДП «КБ «Південне» від 01 травня 2024 року за № 7/268 відсутні, а тому також не підлягають задоволенню. У зв`язку з викладеним просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

21 серпня 2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив про відсутність у позивача права на отримання довідки відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», однак такі твердження відповідача позивач вважає протиправними. Також зазначив, що відповідач пропустив строк для подання відзиву на позовну заяву.

05 вересня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшло заперечення (на відповідь на відзив), в якому зазначено, що положення статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у частині 4 цієї статті йдеться про видачу довідок про період роботи (служби) саме по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період, а не про період роботи (служби), яка полягає у безпосередній участі у ядерних випробуваннях, як у позивача, та про заробітну плату за цей період. Щодо пропуску позивачем строку на подання відзиву на позовну заяву, то звернув увагу, що відповідач отримав паперову копію позовної заяви лише 30 липня 2024 року, а отже не мав змоги подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Після отримання 30 липня 2024 року позовної заяви, відповідачем 12 серпня 2024 року було подано відзив на позовну заяву. Враховуюче вищезазначене, вважає, що відповідачем не було пропущено строк на подання відзиву на позовну заяву.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності та за наявними у матеріалах справи доказами, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Представник третьої особи ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала до суду клопотання, в якому просила розглянути справу без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

У статті 15 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що у період з жовтня 1977 року по 19 березня 1997 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював у Конструкторському бюро «Південне», правонаступником якого є Державне підприємство «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля», що підтверджується трудовою книжкою ОСОБА_1 (а.с. 21-23).

З довідки № 14 від 08 квітня 1993 року, виданої військовою частиною НОМЕР_1 , вбачається, що ОСОБА_1 , співробітник КБ «Південне», з 13 вересня 1989 року по 18 жовтня 1989 року приймав безпосередню участь в ядерних випробуваннях та дослідженнях результатів випробувань на Семипалатинському ядерному полігоні (В/Ч НОМЕР_1 ) (а.с. 15).

Так, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28 лютого 1991 року спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру (стаття 1 цього Закону).

В свою чергу, Порядок віднесення громадян із числа тих, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт або постраждали за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, до відповідних категорій осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02 грудня 1992 р. № 674, визначає умови віднесення громадян із числа тих, які брали участь у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, а також громадян, які постраждали від радіаційного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і поховання радіоактивних речовин, що сталися не з вини потерпілих, до 1, 2 або 3 категорій, встановлених статтею 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У пункті 2 вказаного Порядку визначено, що громадяни із числа тих, які брали участь у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, відносяться: до категорії 1 - особи з інвалідністю з числа учасників ліквідації ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з відповідною аварією, випробуванням або військовим навчанням, а також хворі на променеву хворобу внаслідок участі у ліквідації ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт; до категорії 2 - учасники випробувань ядерної зброї в атмосфері, бойових радіоактивних речовин і учасники військових навчань із застосуванням такої зброї та ліквідації наслідків ядерних аварій; до категорії 3 - особи, які складали ядерні заряди і здійснювали на них регламентні роботи для проведення відповідних випробувань і військових навчань, брали участь у підземних випробуваннях ядерної зброї, а також ті, які переопромінились при охороні ядерних полігонів під час випробувань (якщо їх не віднесено до категорії 1).

ОСОБА_1 має статус учасника ліквідації ядерних аварій (категорія 1), є особою з інвалідністю 2 групи та має право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що підтверджується посвідченням учасника ліквідації ядерних аварій серії НОМЕР_2 , виданим 23 грудня 2021 року Дніпропетровською обласною державною адміністрацією, строк дії безстроково (а.с. 10).

Також, ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим Пенсійним фондом України 27 серпня 2009 року (а.с. 11).

У травні 2018 року ОСОБА_1 звертався до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» з запитом, на який 31 травня 2018 року за вих. № 556/130 Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» було надано відповідь, в якій зазначено, що копії наказів про відрядження в в/ч НОМЕР_1 у 1989 році знищені, згідно до термінів зберігання бухгалтерських документів (розпорядження № 103 від 28 вересня 2001 року). Надано довідку про заробітну плату за період з 01 січня 1989 року по 31 грудня 1989 року та зазначено, що в заробітну плату за даний період включена надбавка до окладів робітникам, направленим у відрядження на спецоб`єкти (шифр по переліку видів оплат 50) (а.с. 65).

У виданій Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» довідці про заробітну плату для обчислення пенсії № 7/1007 від 10 серпня 2018 року (а.с. 16) зазначено, що заробітна плата, яка враховується при обчисленні пенсії, склала 0,00894 (що фактично є заробітною платою за жовтень 1989 року). Вказана довідка видана на підставі первинних розрахункових листів за період з 01 жовтня 1989 року по 31 жовтня 1989 року, на всі виплати нараховані страхові внески (єдиний внесок).

За вих. 7/462 від 15 лютого 2023 року ОСОБА_1 також видавалась Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» довідка про заробітну плату для обчислення пенсії, а саме за період з 01 січня 1986 року по 31 грудня 1990 року, в якій, серед іншого, зазначено, що заробітна плата, яка враховується при обчисленні пенсії, склала 0,24358 (в тому числі за жовтень 1989 року 0,00894). Довідка видана на підставі первинних розрахункових листів (а.с. 65 (зворотній бік)).

На запит ОСОБА_1 Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» за вих. 7/128 від 05 квітня 2023 року було надано відповідь, в якій зазначено, що надати довідку «про заробітну плату працівникові за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках» згідно наказу Міністерства соціальної політики України від 12 жовтня 2012 року № 644, бухгалтерія підприємства не має можливості з причини відсутності первинних документів (наказ на відрядження, коефіцієнт на сплату доплати за час знаходження на спеціальних об`єктах, табелів по відображенню відпрацьованого часу), які знищені згідно термінів зберігання бухгалтерських документів (розпорядження № 103 від 28 вересня 2001 року). В розрахункових листках є можливість побачити нараховану заробітну плату за відпрацьований час усього місяця з першого до останнього числа робочого часу згідно затвердженого табелю-календарю на 1989 рік по підприємству. Всі довідки (від 10.08.2018 вих. 7/1007 та від 15.02.2023 вих. 7/462) та лист-відповідь (від 31.05.2018 вих. 556/130) надано виходячи з наведеної інформації (а.с. 17).

Отже, суд вважає встановленим, що Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» на запити ОСОБА_1 двічі надавались довідки про заробітну плату, а саме довідка № 7/1007 від 10 серпня 2018 року та довідка № 7/462 від 15 лютого 2023 року.

У квітні 2024 року ОСОБА_1 в черговий раз звернувся до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» з клопотанням про видачу довідки про заробітну плату, в якому просив надати довідку відповідно до ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» на підставі первинних документів, що містять відомості про період, тривалість роботи в зоні відчуження, населений пункт, об`єкт зони відчуження, де виконувалися роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з додаванням первинних документів, тобто табуляграм, та прийнятої доданої довідки до особистих розрахунків, виданої військовою частиною № НОМЕР_1 від 08 квітня 1993 року № 14 Семипалатинськ 22, за зразком, наданим до заяви, і зазначенням розрахунку середньомісячного збереженого заробітку за 13 днів та сум, взятих з табуляграм, за працю на ядерному полігоні Семипалатинськ 22 (а.с. 12-13). При цьому, до свого клопотання ОСОБА_1 додавав зразок довідки із запропонованим ним текстом довідки, який, на його думку, має бути зазначений у довідці (а.с. 14).

На вищевказане клопотання Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» знову було надано відповідь № 7/268 від 01 травня 2024 року (а.с. 19), в якій зазначено, що надати довідку «про заробітну плату працівникові за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках» згідно наказу Міністерства соціальної політики України від 12 жовтня 2012 року № 644, бухгалтерія підприємства не має можливості з причини відсутності первинних документів (наказ на відрядження, коефіцієнт на сплату доплати за час знаходження на спеціальних об`єктах, табелів по відображенню відпрацьованого часу), які знищені згідно термінів зберігання бухгалтерських документів (розпорядження № 103 від 28 вересня 2001 року). Зазначено, що єдиним документом на підприємстві, на підставі якого надається довідка про заробітну плату для обчислення пенсії, є розрахункові листки. В розрахункових листках відображено заробітну плату за відпрацьований час згідно затвердженого на підприємстві табеля-календаря, а також доплати та премії. Надати довідку про заробітну плату робітника на спец. об`єкті, зразок якої надав ОСОБА_1 , бухгалтерія ДП «КБ «Південне» не має можливості у зв`язку з відсутністю первинних документів, підтверджуючих знаходження ОСОБА_1 у відрядженні на Семипалатинському ядерному полігоні. Усі довідки про заробітну плату для обчислення пенсії були надані листами (від 10.08.2018 вих. 7/1007, від 15.02.2023 вих. 7/462 та лист-відповідь від 31.05.2018 вих. 556/130).

Не погоджуючись з вищевказаною відповіддю Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» № 7/268 від 01 травня 2024 року, у липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив скасувати вищевказаний лист та зобов`язати Державне підприємство «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» видати довідку про заробітну плату за період з 01 жовтня 1989 року по 18 жовтня 1989 року відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У позовній заяві позивач просив зобов`язати відповідача видати йому довідку саме відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Проаналізувавши зміст вищевказаної норми суд вважає за необхідне зазначити, що положення статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в тому числі і частини 4 даної статті, стосуються виключно громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та не розповсюджуються на громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, в тому числі і на позивача ОСОБА_1 як учасника ядерних випробуваннях та досліджень результатів випробувань на Семипалатинському ядерному полігоні, який має статус учасника ліквідації ядерних аварій.

У частині 4 статті 15 вказаного Закону мова йде про те, що підприємствами, установами та організаціями (військкоматами) здійснюється видача довідок про період роботи (служби) та про заробітну плату саме за період виконання роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення.

Таким чином, суд зазначає, що у позивача ОСОБА_1 як учасника ядерних випробувань та досліджень результатів випробувань на Семипалатинському ядерному полігоні, в даному випадку відсутні правові підстави вимагати від Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» видати довідку про період роботи (служби) та про заробітну плату саме відповідно до частини 4 статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Більш того, слід зазначити, що частина 4 статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», не містить жодних вимог щодо форми та змісту довідки про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, та про заробітну плату за цей період, а тому у позивача відсутні передбачені законом підстави вимагати від Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» видати довідку про заробітну плату саме такого змісту, як вимагав ОСОБА_1 при зверненні до відповідача з клопотанням від 09 квітня 2024 року.

Щодо наведених у відповіді на відзив посилань позивача на лист Міністерства соціального захисту населення України № 01-3/241-013-2 від 27 лютого 1996 року, яким затверджена форма довідки про заробітну плату, то слід зазначити, що листи, в тому числі і лист Міністерства соціального захисту населення України, в даному випадку можуть носити лише рекомендаційний характер та за своєю правовою природою не належать до нормативно-правових актів, а тому Державне підприємство «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» не зобов`язане видавати довідки лише за формою, зазначеною в такому листі.

Враховуючи все вищевикладене, оскільки Державне підприємство «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» неодноразово на вимогу ОСОБА_1 видавало йому довідки про заробітну плату, які відповідали вимогам законодавства, а також беручи до уваги, що у Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» відсутній обов`язок надати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату саме відповідно до частини 4 статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та саме такої форми і змісту, як вимагає позивач, суд приходить до переконання, що Державним підприємством «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» не порушено вимог законодавства України при наданні відповіді № 7/268 від 01 травня 2024 року, а отже факту порушення прав та законних інтересів позивача під час розгляду даної справи судом не встановлено.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» видати довідку про заробітну плату за період з 01 жовтня 1989 року по 18 жовтня 1989 року відповідно п. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» слід відмовити.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині скасування листа (відповіді) Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» № 7/268 від 01 травня 2024 року щодо неможливості надати довідку суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Суд наголошує, що дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

У пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» ЄСПЛ зазначив, що право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Отже, «ефективний засіб правого захисту» повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Відсутність «бажаного результату» виключає можливість визначення ефективності правового захисту, оскільки «бажаний результат» встановлює межі (кінцеву мету) правового захисту, який полягає у використанні передбачених законом можливостей для поновлення порушеного, визнання невизнаного, чи присудження оспорюваного права саме в цих межах.

Але слід констатувати, що такий спосіб захисту, як скасування листа (відповіді) Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» № 7/268 від 01 травня 2024 року щодо неможливості надати довідку, на переконання суду, не є ефективним та не може забезпечить відновлення порушеного права, якщо таке буде встановлено судом та підлягатиме захисту. При цьому, в межах розгляду даної справи, судом не встановлено порушення прав позивача.

Таким чином, з огляду на наведене суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині скасування листа (відповіді) Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля» № 7/268 від 01 травня 2024 року щодо неможливості надати довідку також слід відмовити.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 7 ст. 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а також враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даним позовом був звільнений від сплати судового збору, то судові витрати в цій частині компенсуються за рахунок держави.

На підставі ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-XII від 28 лютого 1991 року, та керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 82, 133, 141, 142, 247, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне» ім. М.К. Янгеля», третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про зобов`язання видати довідку про заробітну плату відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез