Справа № 627/718/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року с-ще Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області у складі

головуючої Вовк Л. В.

з участю секретаря судового засідання Тішакіної Л.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Краснокутськ Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про визнання права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями ,

у с т а н о в и в :

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом доКраснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про визнання права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями .

Позовна заява обгрунтована тим , що позивачка, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , в 1994 році придбали житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 . Право приватної власності на зазначений житловий будинок було зареєстровано за чоловіком . В червні 2014 року чоловік помер та вона успадкувала після нього частку житлового будинку з господарськими будівлями , однак на іншу частину житлового будинку , нотаріус свідоцтво про право власності видати не може, оскільки відсутній оригінал правовстановлючого документа на будинок. Оскільки житлова нерухомість була спільною сумісною власністю спадкодавця ОСОБА_2 та позивачки і , в силу ст. 28 КпШС України , їх частки у спільному майні були рівними та становили по кожному, тому позивачка просить визнати за нею право приватної власності на частку зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями .

У судовому засіданні позивачка підтримала позов , просить задовольнити.

Представник відповідача до суду не з`явився , подав заяву заслухати справу у його відсутність , просив вирішити позов на розсуд суду .

Суд, заслухавши пояснення позивачки , дослідивши письмові докази по справі , дійшов наступних висновків.

Судом встановлено , що з 15.10.1983 ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 від 15.10.1983. ( а.с.9)

Перебуваючи у шлюбі, подружжям , відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 16.03.1994 секретарем Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області ОСОБА_3 , та зареєстрованого в реєстрі за №45 , придбаний житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , житловою площею 40,3 кв м , який був зареєстрований за ОСОБА_2 в Краснокутському БТІ , реєстраційний номер :книга 8 ,номер запису 1041 ( а.с.47-48)

Згідно довідки РКП « Краснокутське БТІ » від 29.05.2024 , на житловий будинок з господарським будівлями за вище зазначеною адресою станом на 31.12.2012 року зареєстроване право приватної власності за ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.1994 ( а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер , про що підтверджує свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 виданого Костянтинівською селищною радою Краснокутського району Харківської області від 20.06.2014 ( а.с.8)

Згідно довідки Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 15.05.2024 , на час смерті ОСОБА_2 з ним в одному будинку проживала його дружина ОСОБА_1 ( а.с. 14)

На підставі рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 30.10.2018 у справі №627/521/18 за позовом ОСОБА_1 до Краснокутської селищної ради Краснокутського району Харківської області, за позивачкою визнано право приватної власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка ОСОБА_2 . Рішення набрало законної сили 03.12.2018. ( а.с.10-13)

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10.05.2024 , за ОСОБА_1 зареєстровано право спільної часткової власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

Оскільки частка житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 залишилася не визначена , позивачка звернулася до Краснокутської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно .

З постанови державного нотаріуса Богодухівської державної нотаріальної контори Харківської області , виконуючої обов`язки державного нотаріуса Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області Руденко В.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.02.2024 вбачається , що після смерті чоловіка ОСОБА_2 , спадкоємиця ОСОБА_1 звернулася до Краснокутської державної нотаріальної контори Харківської області, де була заведена спадкова справа за її заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та свідоцтва про право власності . На підставі ст.63 СК України , ст. 71 Закону України « Про нотаріат» , ОСОБА_1 , є тим подружжя, яка пережила чоловіка ОСОБА_2 , їй належить частка у праві спільної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу . Свідоцтво про право власності видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів . Враховуючи , що правовстановлюючий документ на майно померлого втрачено , ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 ( а.с. 7)

Довідка КП «Краснокутське БТІ» від 29.05.2024 та технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами КП «Краснокутське БТІ» від 29.05.2024 року свідчить про те, що житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 існує , його загальна площа складає 83,60 кв.м, житлова площа 49,20 кв.м. ( а.с.15-20).

Згідно паспорта громадянина України , ОСОБА_1 з 10.01.1984 зареєстрована по АДРЕСА_1 . ( а.с.4-5)

Оскільки сторони перебували у шлюбі та спільно придбали житловий будинок , на майно розповсюджується режим спільної сумісної власності , частки в якій за законом є рівними.

Так, за змістом ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Частиною другою статті 112 ЦК УРСР визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на вищезазначені норми, у цій справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме, КпШС України.

Викладене підтверджується правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постанові від 30 травня 2018 року по справі №441/1224/15-ц.

За правилами ст. 22 КпШС України, який був чинним до 01 січня 2004 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Суд може визнати майно, нажите кожним з подружжям під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу (ч. 1 ст. 29 КпШС України).

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На момент укладення договору купівлі-продажу спірного житлового будинку діяли норми КпШС України, відповідно до ч. 1 ст. 22 якого майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким чином суд вважає , що спірний житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 був спільною сумісною власністю спадкодавця ОСОБА_2 та позивачки і , в силу ст. 28 КпШС України , їх частки у спільному майні були рівними та становили по 1/2 частці.

З урахуванням встановлених обставин, належності, допустимості і достовірності кожного доказу окремо, і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що право позивачки щодо визначення часток та визнання за нею права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку , придбаного в шлюбі зі спадкодавцем ОСОБА_2 , є доведеним, а тому наявні підстави для задоволення її позовних вимог.

При подачі позову ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1211,00 грн ,який за її заявою, суд залишає за позивачкою.

Керуючись ст.22,28 КпШС України , ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області про визнання права власності .

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування (ім`я) сторін:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована по АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач: Краснокутська селищна рада Богодухівського району Харківської області , вул.Охтирська ,1 с-ще Краснокутськ Богодухівського району Харківської області, 62002, ;

Суддя Вовк Л. В.