У х в а л а

18 жовтня 2024 року

м. Київ

Справа № 194/624/22

Провадження № 61-2264св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу,

учасниками якої є

заявник - керівник Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Тернівської міської ради Дніпропетровської області (далі - заявник),

заінтересовані особи - ОСОБА_1 (далі - скаржниця), Тернівська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області (далі - нотаріальна контора), Комунальне підприємство «Тернівське житлово-комунальне підприємство»,

про визнання спадщини відумерлою та передання її територіальній громаді міста Тернівки

за касаційною скаргою скаржниці на постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2024 року, прийняту колегією суддів у складі Барильської А. П., Канурної О. Д., Максюти Ж. І., і

в с т а н о в и в :

1. У червні 2022 року заявник звернувся до суду із заявою, у якій просив визнати відумерлою спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 (далі - спадкодавиця), ІНФОРМАЦІЯ_1 , що складається з квартири загальною площею 29 кв. м, розташованої на території Тернівської міської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_1 (далі - квартира), і передати її у власність Тернівської міської територіальної громади в особі Тернівської міської ради Дніпропетровської області (далі - міська рада). Мотивував заяву так:

- 14 жовтня 1999 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 уклали із ОСОБА_5 (далі - брат спадкодавиці) договір міни нерухомого майна, згідно з яким останній набув у власність квартиру;

- 9 січня 2003 року брат спадкодавиці помер;

- 13 травня 2003 року спадкодавиця подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті брата;

- заявник уже звертався до суду із заявою подібного змісту, у якій просив визнати відумерлою спадщину після смерті брата спадкодавиці (справа № 194/647/19). У задоволенні тієї заяви Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 10 листопада 2021 року відмовив (провадження № 61-10606св21) через те, що квартиру після смерті брата успадкувала спадкодавиця;

- ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкодавиця померла;

- згідно з актовим записом № 3 від 26 січня 1974 року ОСОБА_6 уклав шлюб зі спадкодавицею - ОСОБА_7 (прізвище дружини після укладення шлюбу - « ОСОБА_8 », а в актовому записі про смерть від 28 листопада 2005 року № 472 прізвище спадкодавиці вказали з помилкою, а саме « ОСОБА_9 »;

- спадщину після смерті спадкодавиці ніхто не прийняв, нотаріус спадкову справу не заводив;

- на квартиру претендувала скаржниця, яка не має родинних зв`язків зі спадкодавицею та її братом і не є спадкоємицею будь-кого із них;

- у міської ради відсутній спір зі скаржницею про право: останнянамагається безпідставно оформити право на квартиру поза визначеною процедурою отримання житла у власність. Вона двічі подавала позови до суду про визнання за нею права власності на квартиру:

(1) 10 травня 2018 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області постановив ухвалу у справі № 194/1192/16-ц, згідно з якою залишив без розгляду позов скаржниці до міської ради про визнання права власності на нерухоме майно (квартиру) за набувальною давністю, бо скаржниця повторно не з`явилася до суду без поважних причин;

(2) 21 січня 2022 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області постановив ухвалу про відкриття провадження у справі № 194/25/22 за позовом скаржниці до міської ради про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.

Спірні правовідносини між скаржницею та міською радою можуть виникнути лише у майбутньому після визнання відумерлою спадщини після смерті спадкодавиці та її брата;

- скаржниця вважає, що набула квартиру у власність від доньки спадкодавиці - ОСОБА_10 (далі - донька спадкодавиці). Проте вона спадщину після смерті матері не прийняла. Договір купівлі-продажу квартири скаржниця з донькою спадкодавиці не укладали. Скаржниця протиправно володіє квартирою та не може претендувати на неї. Висновок про існування спору про право має ґрунтуватися на інформації про реальну, а не потенційну спірність певного права, бо в іншому випадку твердження кожної особи про те, що вона претендує на відумерлу спадщину, автоматично безпідставно розцінюватиметься як спір про право.

2. 16 червня 2023 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області постановив ухвалу, згідно з якою заяву залишив без розгляду. Роз`яснив заявникові право подати позов на загальних підставах.

Мотивував ухвалу так:рішення у справі стосується прав скаржниці, яка неодноразово зверталася до суду з позовами про визнання за нею права на квартиру за набувальною давністю; скаржниця тривалий час проживала у квартирі, сплачує комунальні платежі, здійснила у ній ремонт та на цей час передала її в оренду наймачам; питання про визнання спадщини відумерлою не можна вирішити у порядку окремого провадження, бо суд встановив наявність спору про право, який слід розглядати виключно у порядку позовного провадження.

3. 16 січня 2024 року Дніпровський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою ухвалу суду першої інстанції скасував і скерував справу до цього суду для продовження розгляду.

Аргументував постанову так: суд першої інстанції передчасно виснував про наявність спору про право; у січні 2022 року скаржниця звернулася до суду з позовом до міської ради, у якому просила визнати за нею право власності на квартиру в порядку набувальної давності; 12 жовтня 2022 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області ухвалив у справі № 194/25/22 рішення, згідно з яким у задоволенні цього позову відмовив; 26 січня 2023 року Дніпровський апеляційний суд це рішення залишив без змін; 7 квітня 2023 року Верховний Суд постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою скаржниці на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2023 року у справі № 194/25/22; спір про право як підстава для залишення заяви без розгляду не може бути гіпотетичним і виникнути у майбутньому, а повинен існувати саме на час залишення заяви без розгляду.

4. 5 березня 2024 року Тернівський міський суд Дніпропетровської області ухвалив рішення, згідно з яким задовольнив заяву заявника: визнав відумерлою відкриту після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкодавиці спадщину, що складається з квартири, та передав останню у власність Тернівської міської територіальної громади в особі міської ради.

Мотивував так: після смерті спадкодавиці спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, спадщину ніхто не прийняв; з часу відкриття спадщини сплило більше п`ятнадцяти років; скаржниця не довела, що існує спір про право.

5. 15 лютого 2024 року скаржниця сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 5514/0/220-24 від 16 лютого 2024 року), в якій просила скасувати постанову апеляційного суду та «закрити провадження». Обґрунтувала скаргу так:

- апеляційний суд прийняв постанову в судовому засіданні без участі представника скаржниці, який не зміг приєднатися до відеоконференції. Скаржниця просила суд відкласти розгляд справи ще й через те, що ні вона, ні її представник не отримали матеріали справи для ознайомлення;

- суд апеляційної інстанції у резолютивній частині постанови вказав, що вона не підлягає оскарженню. Однак у статтях, які зазначив апеляційний суд, не вказано про неможливість оскарження цієї постанови;

- виключними випадками, за яких прокурор може представляти інтереси держави у суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Поняття «інтереси держави» охоплює широке та водночас чітко невизначене коло законних інтересів, які не можна точно класифікувати. Тому їхню наявність суд має самостійно оцінити у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави, особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 травня 2019 року у справі № 826/15338/18, від 25 квітня 2018 року у справі № 806/1000/17, від 19 липня 2018 року у справі № 822/1169/17);

- захищати інтереси держави мають насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль: замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не захищає порушене право чи робить це неналежно (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 826/13768/16 (провадження № 11-609апп18));

- підстави для представництва мають існувати на час звернення до суду та бути підтверджені відповідними доказами. Прокурор повинен надати суду докази того, що відповідний орган державної влади (інший суб`єкт владних повноважень) не захищає інтереси держави або робить це неналежно. Такими доказами можуть бути, зокрема, звернення прокурора до відповідного органу щодо захисту інтересів держави, відповіді на них й інші письмові докази, що стосуються справи. Лише твердження прокурора про те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, недостатньо для прийняття заяви до розгляду (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 серпня 2019 року у справі № 263/2038/16-а (провадження № К/9901/14483/18));

- ні Тернівська міська рада Дніпропетровської області, ні її виконавчий комітет не планують звертатися до суду з вимогою щодо визнання спадщини відумерлою. Тому прокурор, звертаючись до суду із заявою, переклав на себе компетенцію відповідних уповноважених органів (див. аналогічний висновок, викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 5 березня 2020 року у справі № 810/3161/18, від 22 вересня 2020 року у справі № 824/897/17-а). Суд апеляційної інстанції не дослідив ці обставини та не застосував відповідний висновок Верховного Суду;

- 10 листопада 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду прийняв постанову у справі № 194/647/19 (провадження № 61-10606св21), згідно з якою частково задовольнив касаційну скаргу скаржниці: скасував рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 2 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 25 травня 2021 року і відмовив у задоволенні заяви заступника керівника Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Тернівської міської ради Дніпропетровської області про визнання спадщини відумерлою;

- апеляційний суд не врахував, що держава набуває та здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у конкретних правовідносинах. Звертаючись із позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 923/199/21 (провадження № 12-1гс22)). Суд апеляційної інстанції за мовчазною згодою дозволив прокурору не сплачувати судовий збір, що є порушенням пункту 3 частини четвертої статті 356 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України);

- заявник подав до суду заяву про визнання спадщини відумерлою та передання її територіальній громаді міста Тернівка після спливу загальної позовної давності. Скаржниця про це заявила у відзиві на апеляційну скаргу прокурора, однак апеляційний суд відповідні обставини не дослідив;

- з 9 березня 2022 року до листопада 2023 року включно у квартирі, яка входить до складу спадщини, ніхто не проживав. Це підтверджують квитанції з показниками споживання електроенергії, які дорівнювали нулю. Квартиру в оренду скаржниця ніколи не здавала. Вона там проживала, однак з початку повномасштабної війни виїхала за межі України і має тимчасовий захист у Німеччині. З листопада 2023 року у квартирі тимчасово проживає евакуйована сім`я з окупованої Донеччини, яка залишилася без житла. Крім квартири, скаржниця іншого житла не має. Суд апеляційної інстанції ці обставини не встановив, а доводи заявника є оманливими;

- те, чи є ОСОБА_11 та ОСОБА_12 однією людиною, має юридичне значення. Його потрібно доводити під час розгляду справи. На невідповідність у прізвищі скаржниця неодноразово звертала увагу суду першої й апеляційної інстанцій. Заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник до суду не подавав.

6. 6 березня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали.

7. 18 березня 2024 року скаржниця сформувала в системі «Електронний суд» уточнену касаційну скаргу (вх. № 9311/0/220-24 від 18 березня 2024 року), у якій просила скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2024 року та залишити в силі ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 16 червня 2023 року.

8. 30 квітня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження.

9. 4 жовтня 2024 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.

10. Верховний Суд вважає, що касаційне провадження слід закрити.

10.1. 16 червня 2023 року суд першої інстанції постановив ухвалу про залишення заяви заявника без розгляду, бо вважав, що існує спір про право зі скаржницею. Апеляційний суд з таким висновком не погодився та 16 січня 2024 року прийняв постанову, згідно з якою скасував цю ухвалу і скерував справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скаржниця 15 лютого 2024 року оскаржила постанову апеляційного суду. Але після подання касаційної скарги 5 березня 2024 року суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення заяви заявника про визнання спадщини відумерлою та про передання квартири у власність територіальної громади. Тому оскільки суд першої інстанції вже ухвалив рішення щодо суті заяви заявника слід закрити касаційне провадження за касаційною скаргою на постанову апеляційного суду про скасування ухвали про залишення заяви без розгляду і спрямування справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

10.2. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

10.3. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

10.4. Однією із засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).

10.5. У частині першій статті 389 ЦПК України є перелік судових рішень, які учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку.

10.6. У ЦПК України збалансовані гарантії права на справедливий судовий розгляд, зокрема прав на доступ до суду та на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод), з одного боку, із принципом остаточності судових рішень (res judicata), з іншого боку. Повноваження суду касаційної інстанції щодо перегляду справ мають використовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду. Касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20)).

10.7. Після того, як апеляційний суд спрямував справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, останній розглянув по суті заяву про визнання спадщини відумерлою та передання квартири територіальній громаді й ухвалив 5 березня 2024 року рішення про задоволення тієї заяви. 11 квітня 2024 року воно набрало законної сили, що унеможливлює вирішення у касаційному порядку питання про те, чи міг апеляційний суд скасувати ухвалу суду першої інстанції про залишення вказаної заяви без розгляду та спрямовувати справу до цього суду для продовження розгляду. За наявності рішення від 5 березня 2024 року вирішення питання про наявність підстав для залишення заяви без розгляду може відбуватися лише у межах оскарження цього рішення. Тому касаційне провадження за касаційною скаргою скаржниці слід закрити (див. аналогічний підхід щодо закриття касаційного провадження за касаційною скаргою на постанову апеляційного суду про скерування справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, після прийняття якої останній ухвалив рішення по суті, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) й ухвалах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2020 року у справі № 412/15902/2012 (провадження № 61-5084св19), від 3 лютого 2021 року у справі № 135/1682/16-ц (провадження № 61-18984св19), від 3 лютого 2021 року у справі № 362/6754/18 (провадження № 61-21067св19), від 11 серпня 2021 року у справі № 335/11743/19 (провадження № 61-12064св20)).

Керуючись статтями 2, 260, 261, 389, 396 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

закрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 січня 2024 року у справі за заявою керівника Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Тернівської міської ради Дніпропетровської області про визнання спадщини відумерлою та передання її територіальній громаді міста Тернівки за участю заінтересованих осіб - ОСОБА_1 , Тернівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, Комунального підприємства «Тернівське житлово-комунальне підприємство».

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат
Судді Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко