Справа № 308/2764/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 жовтня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Собослоя Г.Г., Кожух О.А.

за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 вересня 2023 року, ухвалене суддею Бенца К.К., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Стойка Надія Михайлівна, про визнання недійсним пункту договору іпотеки та визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень

встановив:

У березні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н. М., про визнання недійсним пункту договору іпотеки та визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позов мотивує тим, що 03.08.2007 р. між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір про надання в кредит 32 000 доларів США.

08.08.2007 р. в забезпечення виконання зобов`язання за договором кредиту між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких за довіреністю діяв представник ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та імені малолітньої ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір іпотеки квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Квартира за адресою АДРЕСА_1 належить позивачам на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності від 28.04.2007 р., виданого на підставі розпорядження Чопського міського голови від 19.04.2007 р. №122, зареєстрованого в Ужгородському БТІ за №18706107, що підтверджується п.3.3. Договору іпотеки.

Від імені позивачів Договір іпотеки підписав представник за довіреністю ОСОБА_6 , що підтверджується нотаріально посвідченими довіреностями від 03.08.2007 р.

Позивачі зазначають, що примірник Договору іпотеки ОСОБА_6 своїм довірителям не передав та про факт підписання договору не повідомив, що підтверджується показами ОСОБА_6

18.01.2018 р. позивачами отримано претензію ПАТ КБ «ПриватБанк» від 26.12.2017 р. про виселення з квартири за адресою АДРЕСА_1 .

У даній претензії зазначалось, що 26.10.2016 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав у власність квартиру за адресою АДРЕСА_1 на підставі Договору іпотеки, реєстрація права власності за відповідачем проведена приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу Стойка Н. М. на підставі застереження в договорі іпотеки, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивачі вказують на те, що при здійсненні реєстрації іпотечного майна за АТ КБ «ПриватБанк» приватним нотаріусом Стойка Н.М. не враховано положень ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого стягнення іпотечного майна не може мати місце, коли особи, які постійно проживають за даною адресою та іншого житла в них немає.

Крім цього, позивачами не отримувалось ніяких вимог від АТ КБ «ПриватБанк» про усунення порушень основного зобов`язання від ПАТ КБ «ПриватБанк», яка зазначена серед підстав виникнення права власності на спірну квартиру у останньої в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.11.2016.

30.03.2020 представником позивачів ОСОБА_7 було подано заяву про зміну позовних вимог.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Суд мотивував своє рішення тим, що оскільки іпотечне майно використовується позивачами як постійне місце проживання та підпадає під дію мораторію, то таке не може бути примусово стягнуте на користь відповідача.

Відповідачем не подано доказів, які б підтверджували наявність письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, а також документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя. Тому, відповідачем порушено позасудовий спосіб врегулювання спору.

Крім того, відповідачем не подано доказів, які б підтверджували проведення оцінки предмета іпотеки та вартість предмета іпотеки, а також, що така погоджувалась з власником майна, що є істотною обставиною при зверненні стягнення на предмет іпотеки.

Також, суд дійшов до висновку, що позивачі надали своєму повіреному право розписуватися за них, представляти їх інтереси зокрема, при підписанні договорів кредитного договору та договору іпотеки, виконувати всі дії та формальності пов`язані з довіреністю.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення не в повному обсязі з`ясував всі обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення.

В своїх доводах посилається на те, що рішення про державну реєстрацію, яке міститься в реєстрі речових прав на нерухоме майно позивачами не оскаржено та не спростовано.

Також вказує, що позивачами не доведено, що предмет іпотеки є єдиним місцем проживання позивачів, що також і по суті свідчить про те, що дане майно не підпадає під мораторій.

Зокрема, просить врахувати той факт, що довіреності видані на ім`я ОСОБА_6 не містять жодних обмежень на укладення договору іпотеки, їх умов чи пов`язаних з укладенням договору іпотеки інших повноважень.

Крім того, апелянт вважає, що позивачами пропущено строк позовної давності, оскільки такий сплив ще 08.08.2010, тобто після трьох років укладення договору іпотеки.

Твердження позивачів, що про договір іпотеки їм стало відомо лише 05.07.2016, не відповідає дійсності, оскільки такі знали про договір завдяки іншій справі предметом якого стало звернення стягнення на майно та виселення у 2014 році.

Крім цього, позивачі були належним чином повідомлені листами про звернення стягнення на предмет іпотеки, які надсилались ще у 2008 році у зв`язку з наявною непогашеною заборгованістю.

У дане судове засідання з`явились: ОСОБА_8 представник відповідача та ОСОБА_7 представник позивачів.

Інші сторони в судове засідання не з`явились, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М.

Представник позивачів ОСОБА_7 та представник відповідача ОСОБА_8 не заперечують про розгляд справи за відсутності сторін, які не з`явились.

Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, АТ КБ «Приват Банк» оскаржує рішення суду першої інстанції тільки в частині задоволеної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Стойка Н.М. про державну реєстрацію прав власності та їх обтяжень, то в частині відхиленої вимоги про визнання недійсним п. 27 «Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя», апеляційний суд не переглядає рішення суду першої інстанції.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що у березні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н. М., про визнання недійсним пункту договору іпотеки та визнання незаконним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

03.08.2007 між ПАТ КБ Приватбанк та ОСОБА_4 укладено кредитний Договір № МКС7GA00000362, відповідно до умов якого позивач отримала кредит у розмірі 32 000,00 доларів США строком до 03.08.2017 року з цільовим призначенням - споживчі потреби. ( а.с. 9-11,Т.1)

З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № МКС7GA00000362 від 03 серпня 2007 року, між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , від імені яких за довіреністю діяв представник ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та імені малолітньої ОСОБА_5 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено 08.08.2007 року Договір іпотеки, який посвідчений 08.08.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. за реєстровим № 1769, згідно якого іпотекодавець передав банку в іпотеку нерухоме майно: квартира, загальною площею 57,75 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ( а.с. 12-14, Т.1)

ОСОБА_1 довіреністю уповноважив гр. ОСОБА_6 передати в іпотеку належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_2 для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 перед ЗАТ КБ Приватбанк за кредитним договором. Для чого надав своєму повіреному право розписуватися за нього, представляти його інтереси зокрема, при підписанні договорів кредитного договору та договору іпотеки, виконувати всі дії та формальності пов`язані з цією довіреністю, яка посвідчена 03.08.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. за реєстровим № 1728 ( а.с. 15,Т.1)

Як встановлено судом, ОСОБА_2 довіреністю уповноважив гр. ОСОБА_6 передати в іпотеку належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_2 для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 перед ЗАТ КБ Приватбанк за кредитним договором . Для чого надав своєму повіреному право розписуватися за нього , представляти його інтереси зокрема, при підписанні договорів кредитного договору та договору іпотеки , виконувати всі дії та формальності пов`язані з цією довіреністю, яка посвідчена 03.08.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. за реєстровим № 1726 ( а.с. 16,Т.1)

ОСОБА_3 довіреністю уповноважила гр. ОСОБА_6 передати в іпотеку належну їй на праві власності частину квартири АДРЕСА_2 для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_4 перед ЗАТ КБ Приватбанк за кредитним договором. Для чого надала своєму повіреному право розписуватися за неї, представляти її інтереси зокрема, при підписанні договорів кредитного договору та договору іпотеки, виконувати всі дії та формальності пов`язані з цією довіреністю, яка посвідчена 03.08.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. за реєстровим № 1727 ( а.с. 17,Т.1)

ПАТ КБ «ПриватБанк» від 26.12.2017 р. надіслав ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 претензію про виселення з квартири за адресою АДРЕСА_1 . ( а.с. 18, Т.1)

У даній претензії зазначалось, що 26.10.2016 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» отримав у власність квартиру за адресою АДРЕСА_1 на підставі Договору іпотеки. Реєстрація права власності за відповідачем проведена приватним нотаріусом Тячівського нотаріального округу Стойка Надією Михайлівною на підставі застереження в договорі іпотеки.

03.11.2016 року ПАТ КБ Приватбанк у відповідності до положень/умов Кредитного договору та Договору іпотеки, враховуючи норми Закону України «Про іпотеку», задовольнило свої вимоги за рахунок предмету іпотеки, а саме, ПАТ КБ Приватбанк набуло права власності на квартиру загальною площею 57,75 кв.м., житловою площею 43,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєструвавши за собою право власності на вказану квартиру, номер запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 17267172.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 72233075 від 03.11.2016 року, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ПАТ КБ Приватбанк.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (стаття 33 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на момент укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Отже, чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема, й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20) виснувала, що наявність відповідного застереження в іпотечному договорі, яке за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки.

Разом з тим, відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII) (чинний на час здійснення оспорюваної реєстрації), підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а викладено правовий висновок про те, що обмеження, встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

АТ КБ «ПриватБанк» в апеляційній скарзі стверджує, що перелік необхідних документів передбачених п. 61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було надано приватному нотаріусу Стойці Н.М. та позивачами не оспорено.

Однак, немає необхідності оспорювати такі, оскільки рішенням суду першої інстанції встановлено факт, що відповідач заявляючи вимогу про стягнення іпотечного майна у позасудовому порядку порушив процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. А оскільки, таку процедуру було порушено, то факт реєстрації нерухомого майна за АТ КБ «ПриватБанк» приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Стойка Н.М. є незаконним.

Крім того, апелянт вказує, що позивачами не надано доказів, що їх єдиним місцем проживання є квартира за адресою: АДРЕСА_1 і тому мораторій не може застосовуватись в даному випадку.

Проте, враховуючи те, що було порушено процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, визнано незаконною та скасовано проведену 26.10.2016 реєстрацію права власності ОСОБА_9 , то таким чином було відновлено порушене відповідачем право позивачів, тобто відновлено становище, яке існувало до 26.10.2016.

Згідно, відомості з Державного реєстру речових прав та їх обтяжень, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 було зареєстровано 11.08.2007 за позивачами. Іншого майна у власності позивачів немає, інформація щодо проживання за іншою адресою відсутня, тому дані доводи апелянта не беруться апеляційним судом до уваги.

Ще одним доводом апеляційної скарги є те, що позивачами пропущено строк загальної позовної давності, оскільки такі знали про рішення Ужгородського міськрайонного суду від 05.07.2016 у справі №712/7572/12 у якій вирішувалось питання про звернення стягнення на майно та виселення.

Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги тільки в частині визнання незаконною та скасування проведеної державної реєстрації права власності від 26.10.2016 і зазначено, що в цій частині позивачами не пропущено строк загальної позовної давності, оскільки позов подано в 2018 році.

Апеляційний суд погоджується з висновком судом першої інстанції щодо строку позовної давності, тому доводи апелянта в цій частині слід вважати спростованими.

АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що позивачі не довели наявність порушення свого права. Однак, дане твердження було спростовано судом першої інстанції, який зазначив, що таке право порушено 26.10.2016, коли іпотечне майно ОСОБА_9 зареєструвала за апелянтом.

Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим згідно вимог чинного процесуального та матеріального законодавства.

Виходячи з наведеного та керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 вересня 2023 року, залишити без змін.

Постанова ухвалена в порядку ч.6 ст. 259 ЦПК України набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: