Номер провадження: 22-ц/813/3924/24
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Київська державна нотаріальна контора у місті Одеса,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою в якій просить встановити факт, що вона є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат, після його смерті відкрилась спадщина, заявниця у встановлені законом строки звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак в зв`язку із втратою свідоцтва про народження, ОСОБА_2 не може реалізувати своє право на прийняття спадщини після смерті брата.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року заяву ОСОБА_2 - задоволено.

Встановлено факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про встановлення факту що має юридичне значення залишити без розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

У частині шостій статті 128 ЦПК України зазначено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

З матеріалів справи вбачається, що судова кореспонденція направлялася на поштову адресу заявника ОСОБА_2 , яка одночасно є зареєстрованою адресою її місця проживання: АДРЕСА_1 та отримана останньою ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а/с 118).

Інтереси ОСОБА_2 відповідно до довіреності про надання безоплатної вторинної правової допомоги № 314 від 07 квітня 2023 року в суді у справі про встановлення факту родинних відносин між померлим ОСОБА_3 та ОСОБА_2 представляє адвокат Пеленгян М.А.

Будучи в розумінні ст. ст. 128 ЦПК України належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, заявник ОСОБА_2 , її представник адвокат Пеленгян М.А., а також представник Київської державної нотаріальної контори м. Одеси, яка зазначена як заінтересована особа, до суду не з`явилися, клопотань від заінтересованої особи про відкладення розгляду справи не надходило.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Пеленгян М.А. надійшло клопотання про відкладення справи через госпіталізацію ОСОБА_2 (1942 року народження). При цьому адвокатом Пеленгян М.А. не наведено причин неможливості її явки, як представника ОСОБА_2 , присутність якої в судовому засіданні не є обов`язковою в силу процесуального закону і утрудненою в силу віку заявниці (82 роки) та стану її здоров`я.

Присутній в судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 наполягав на розгляді його апеляційної скарги за фактичної явки сторін.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи наведене та приймаючи до уваги, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Тому розгляд апеляційним судом справи за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Задовольняючи заяву, встановлюючи факт родинних відносин, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтованості заяви, яка підтверджується рішенням Київського райсуду м. Одеси від 14.12.2001 року, свідоцтвом про народження ОСОБА_3 № НОМЕР_1 , довідкою від 05.11.1942 року, довідкою ЖБК «Ленінський-2 «МИР» про склад сім`ї від 12.02.2013 року, довідкою від 25.10.1956 року, копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 , довідкою з місця проживання про склад родини і реєстрації.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 14.03.2022 року, яке видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 3293.

Із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, вбачається, що ОСОБА_2 звернулася з заявою про прийняття спадщини, однак в зв`язку із відсутністю документів підтверджуючих родинні зв`язки із померлим ОСОБА_3 , вона не може реалізувати своє право на прийняття спадщини.

Колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням (частини перша, третя статті 1277 ЦК України).

Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Очевидно, що метою звернення ОСОБА_2 до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем, є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_3 зокрема на квартиру АДРЕСА_2 .

Натомість у разі відсутності спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , зазначена квартира АДРЕСА_3 , в особі Одеської міської ради.

Тому залучення ОСОБА_2 до участі у справі при розгляді її заяви про встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем ОСОБА_3 в якості заінтересованої особи Київської державної нотаріальної контори м. Одеси, не відповідає вимогам законодавства, оскільки у нотаріальної контори відсутній будь-який інтерес щодо спадкового майна.

Тобто заінтересованою особою має бути або інший спадкоємець такої ж, як заявник чи особа прирівняна до цієї черги спадкування за законом або ж орган місцевого самоврядування на адміністративній території якого знаходиться спадкове нерухоме майно.

Подаючи апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, ОСОБА_4 зазначив про наявність між ним та ОСОБА_2 спору про право, який можливо вирішити лише у порядку позовного провадження. При цьому ОСОБА_4 вказує, що його мати ОСОБА_5 є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 , однак померла до відкриття спадщини (смерті ОСОБА_3 ), а тому ОСОБА_4 , як син померлої двоюрідної сестри спадкодавця, спадкує за правом представлення. Скаржник стверджує, що не знав про смерть свого двоюрідного дядьки і дізнався про це із запізненням, а ОСОБА_2 , яка вважає себе двоюрідною сестрою ОСОБА_3 мала залучити його, як сина ОСОБА_5 до участі у справі і одразу ж би з`ясувалася наявність спору про право, оскільки ОСОБА_4 стверджує про відсутність документів про родинні стосунки між померлим ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Скаржник надав докази, що він звернувся до нотаріальної контори з пропуском строку і після відмови нотаріуса включити його до кола спадкоємців, подав позов до суду до ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про встановлення факту, що має юридичне значення, встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ( ОСОБА_7 є набувачем спадкової квартири, з якою ОСОБА_2 після оформлення квартири на себе, як єдиного спадкоємця, уклала договір довічного утримання).

Вказане свідчить, що ОСОБА_4 крім формального не визнання родинного зв`язку між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і відповідно прав спадкоємця ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 , доводить свої права спадкоємця на спірну квартиру в іншому судовому процесі.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув (щодо залучення належної заінтересованої особи іншого належного спадкоємця такої або прирівняної черги чи органу місцевого самоврядування) та дійшов помилкового висновку про можливість вирішення заяви ОСОБА_2 в порядку окремого провадження, порушивши норми процесуального права.

З урахуванням наявності спору про право заява ОСОБА_2 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а спір ОСОБА_2 про право на спадкування після смерті ОСОБА_3 може бути вирішено в порядку позовного провадження.

За встановлених обставин не може бути залишено без змін рішення суду першої інстанції ухвалене в порядку окремого провадження.

Вказане узгоджується із постановою Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/15241/19, яка має бути врахована відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

При цьому колегія суддів роз`яснює ОСОБА_2 , що вона має право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 315, 367, 374, 376, 377, 381, 383 ЦПК України, суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є двоюрідною сестрою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заінтересована особа: Київська державна нотаріальна контора у місті Одеса залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 23.05.2024 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова