Справа № 199/3656/24
(2/199/2142/24)
04 жовтня 2024 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Богун О.О.
при секретареві Дубовик А.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат,-
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат.
З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищезазначеним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 08.04.2005 було укладено договір поруки №08-04/1001, за умовами якого останній взяв на себе зобов`язання перед кредитором за борговими зобов`язаннями ОСОБА_1 . Оскільки зобов`язання за кредитним договором виконанні е були, банк звернувся до суду з позовом щодо стягнення заборгованості.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.09.2011, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.03.2012, солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 07.04.2005 №014/34946/3174/73 у розмірі 67 187,38 грн.

18.12.2019 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» було укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-28, відповідно до якого АТ «Раййфайзен Банк Аваль» передав, а АТ «Оксі Банк» прийняв права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 07.04.2005 №014/34946/3174/73 та до ОСОБА_2 за договором поруки №08-04/1001 від 08.04.2005.

В подальшому, 18.12.2019 між АТ «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-28-1, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором від 07.04.2005 №014/34946/3174/73.

Оскільки Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.09.2011 виконано не було, тому позивач звертається до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідачів 3% річних за період з 04.04.2017 по 23.02.2022 у розмірі 9841,30 грн.; інфляційні втрати за період з 04.04.2017 по 23.02.2022 у розмірі 27 143,70 грн. та судові витрати у розмірі 3028,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2024, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О.

Ухвалою від 04.06.2024 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явилися. Представником надано до суду заяву, відповідно до якої він наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі та просив слухати справу у відсутність позивача та його представника.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про що свідчать судові повістки направлені засобами поштового зв`язку, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяв про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання відзиву на позов.

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї), особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з відміткою про причини невручення.

Виходячи з того, що судом вичерпані всі можливості щодо направлення та повідомлення відповідачів про розгляд справи, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між що 07.04.2005 між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №014/34946/3174/73, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 12 790 доларів США, зі сплатою 13% річних за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищезазначеним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 08.04.2005 було укладено договір поруки №08-04/1001, за умовами якого останній взяв на себе зобов`язання перед кредитором за борговими зобов`язаннями ОСОБА_1 . Оскільки зобов`язання за кредитним договором виконанні е були, банк звернувся до суду з позовом щодо стягнення заборгованості.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.09.2011, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.03.2012, солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 07.04.2005 №014/34946/3174/73 у розмірі 67 187,38 грн.

18.12.2019 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «Оксі Банк» було укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-28, відповідно до якого АТ «Раййфайзен Банк Аваль» передав, а АТ «Оксі Банк» прийняв права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 07.04.2005 №014/34946/3174/73 та до ОСОБА_2 за договором поруки №08-04/1001 від 08.04.2005.

В подальшому, 18.12.2019 між АТ «Оксі Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» було укладено Договір відступлення права вимоги №114/2-28-1, відповідно до умов якого до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором від 07.04.2005 №014/34946/3174/73.

Оскільки Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.09.2011 виконано не було, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відтак 3% річних від простроченої суми складає 9841,30 гривень, інфляційні втрати складають у розмірі 27143,70 грн.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення витрат пов`язаних з наданням правничої (правової) допомоги у розмірі 10 000 грн. 00 коп., то суд зазначає наступне.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно ч.1 ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п.1 ч.3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано Договір про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021; Додаткова угода №10 від 28.02.2024; Акт приймання-передачі від 28.02.2024 до Договору про надання правової допомоги №28092021-1 від 28.09.2021; Акт №20-1 прийому-передачі наданої правової допомоги від 01.04.2024; платіжна інструкція від 22.04.2024 №647.

Таким чином, з урахуванням вимог ч.4 ст.137 ЦПК України та ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пов`язана з наданням правничої (правової) допомоги у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Згідно зі ст.141 ЦПК України, враховуючи результат розгляду справи з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 3028,00 грн.

Керуючисьст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280, 281, 282, 283, 289, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (місце знаходження: вул. Набережно-Лугова, 8 м.Київ, 04071, ) три відсотки річних у розмірі 9 841,30 грн.; інфляційні втрати у розмірі 27 143,70 грн.; судові витрати у розмірі 3028 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп., а всього 50 013 грн. 00 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.О.Богун