КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/2033/21 Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження №22-ц/824/5911/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лозінської Ольги Леонідівни на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Колейчик Володимир Вікторови, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Падалко Роман Олегович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коба Наталя Володимирівна, державний реєстратор Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Тютюн Дмитро Сергійович, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності, визнання недійсним договору іпотеки та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 06.04.2007 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (позивачка) було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1500 га, з порядковим № 48, розташованої у АДРЕСА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 2732.

На вказаній вище земельній ділянці позивачем протягом 2007-2010 років було побудовано житловий будинок загальною площею 289,5 м. кв., житловою площею 119,3 м. кв., який не було введено в експлуатацію, однак в якому проживала ОСОБА_2 , її батько та брат ОСОБА_3 .

Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 606103 від 05.09.2007 ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.04.2007 № 2732 належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:005:0034.

11.11.2011 між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, про що внесено актовий запис до реєстру за № 1070. При укладенні шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

В грудні 2020 року, зі слів брата позивача - ОСОБА_3 , невідомі люди увійшли до двору будинку ОСОБА_2 та повідомили, що належне їй на праві приватної власності нерухоме майно станом на сьогодні належить невідомим їй людям. Як вказано в позовній заяві, жодних дій з відчуження, дарування та/або інший операцій зі вказаною земельною ділянкою та будинком, який на ній знаходиться, ОСОБА_2 не вчиняла та не надавала жодним особам доручення на таке право.

В ході з`ясування обставин незаконного вибуття з права власності позивача належного їй майна було з`ясовано наступне.

25.04.2018 невідомою особою, а не позивачем, було внесено відомості про земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:005:0034, яка належить їй на праві приватної власності. Відомості було внесено державним реєстратором Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Тютюном Дмитром Сергійовичем за індексним номером рішення: 40816793.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 236936569 від 14.12.2020, підставою для внесення стали: газета «Новий день», серія та номер: 15 (9334), виданий 21.04.2018, видавник: Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області; копія Державного акта, серія та номер ЯЕ№606103, виданий 05.09.2007, видавник: Києво-Святошинський районний відділ земельних ресурсів; Витяг ДЗК, серія та номер НВ-018, виданий 25.04.2018, видавник: Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області.

Поряд із цим, ОСОБА_2 не зверталась до державного реєстратора Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Тютюна Дмитра Сергійовича, у газету «Новий День» та до Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області, доручення будь-якій особі для отримання та подання будь-яких документів не надавала.

В подальшому було виявлено, що приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем 28.04.2018 було посвідчено довіреність, під реєстровим № 305 (серія ННВ № 423206), якою уповноважено ОСОБА_3 представляти інтереси, пов`язані з реєстрацією управління (коригування), розпорядженням та здійсненням будь-яких інших дій в межах права власності ОСОБА_2 (з правом відчуження, продажу, обміну, передачі в оренду), визначаючи в усіх випадках строки, ціну, плату та інші умови на свій розсуд, стосовної належної позивачу на праві приватної власності земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:005:0034, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Довіреність була видана строком на три роки.

Також в довіреності зазначено, що остання підписана у присутності приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Колейчика Володимира Вікторовича, особу ОСОБА_2 встановлено, дієздатність перевірено.

В позовній заяві зазначено, що до приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Колейчика Володимира Вікторовича позивач ніколи не зверталась, ніякі документи не підписувала. Тобто, довіреність є фіктивною та зробленою з метою вчинення незаконних подальших дій з належним ОСОБА_2 майном.

На підставі вищезазначеної довіреності, яку позивач не підписувала, 23.05.2018 між ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, реєстровий номер 4271. Договір було посвідчено у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалка Романа Олеговича.

Відповідно до п. 1 цього Договору продавець передає у власність покупця, а останній приймає у власність земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:005:0034.

Відповідно до п. 5 Договору продавець повідомляє покупця про те, що на момент набуття права власності перебував у зареєстрованому шлюбі з гр. ОСОБА_7 , який надав свою згоду на укладення, підписання цього Договору. Заява про згоду посвідчена 23 травня 2018 року Падалка Романом Олеговичем , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 4270.

Як вказано в позовній заяві, чоловік ОСОБА_2 ніколи не надавав ніяких дозволів на продаж будь-якого майна позивача, нічого не підписував та у нотаріуса Падалки Романа Олеговича не був. Більше того, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 було укладено 11.11.2011, в той час коли спірна земельна ділянка була придбана на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки 06.04.2007, тобто до укладання шлюбу.

Із вищезазначеного вбачається, що особи, які здійснювали підпис на документах за гр. ОСОБА_7 не були обізнані про точну дату укладення шлюбу між ним та позивачем. Цей факт вказує на незаконність укладення самого договору купівлі-продажу земельної ділянки, реєстровий номер 4271.

Відповідно до інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно 14.06.2018 було проведено державну реєстрацію житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці кадастровий номер: :02:005:0034. Відомості було знову ж таки внесено державним реєстратором Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Тютюном Дмитром Сергійовичем за індексним номером рішення: 41669804.

ОСОБА_2 до вказаного реєстратора не зверталась, доручень жодним особам на такі дії не надавала, хто вніс ці відомості до реєстру речових прав на нерухоме майно їй невідомо.

Підставою для внесення відомостей про житловий будинок до реєстру, відповідно до інформації з нього були технічний паспорт, серія та номер: 66/2018, виданий 08.06.2018, видавник: КП ТРР «Архпроект»; Договір купівлі-продажу, серія та номер: 4271, виданий 23.05.2018, видавник: Падалка P.O., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Довідка, серія та номер: 643, виданий 11.06.2018, видавник: Шпитьківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області; Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: КС00, виданий 14.06.2018, видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області, Документ отримано з ЄРД номер: 643, виданий 11.06.2018, видавник: Шпитьківська сільська рада Києво- Святошинського району Київської області; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: КС00, виданий 14.06.2018, видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області, Документ отримано з ЄРД.

До жодної з вказаних вище організацій, позивач не зверталась ані особисто, ані через свого представника, не подавала та не отримувала будь-яких документів.

30.08.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики. Відповідно до п.1 цього договору Позичальник отримав від Позикодавця, а Позикодавець передав у власність Позичальникові гроші в сумі 2 267 915,00 (два мільйона двісті шістдесят сім тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) гривень 00 копійок, що еквівалентно 80 600 (вісімдесят тисяч доларів США 00 центів) за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладення цього договору. Відповідно до п.2.1. остаточний розрахунок щодо повернення суми позики мав бути здійснений не пізніше 30 серпня 2019 року.

Того ж дня, 30.08.2018 між ОСОБА_1 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, де останній забезпечив зобов`язання ОСОБА_3 предметом іпотеки: житловим будинком АДРЕСА_2 та земельною ділянкою площею 0,1500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:005:0034.

У зв`язку з цим, 30.08.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено заборону на нерухоме майно ОСОБА_4 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20.11.2020 ОСОБА_1 набула права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку 72, кадастровий номер :02:005:0034 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер: 3543, посвідчений приватним нотаріусом Ковальчук Сергій Павлович Київського міського нотаріального округу.

Як зазначено в позовній заяві, майно, що належало ОСОБА_2 на момент звернення до суду належить ОСОБА_1 завдяки довіреності з підробленим підписом, яка послугувала підставою для відчуження спірної земельної ділянки поза волею позивача.

Посилаючись на викладені обставини, позивачка просила суд:

- визнати недійним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:005:0034, укладений 23.05.2018 між ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 ), реєстровий номер 4271, посвідчений у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалко Романа Олеговича;

- скасувати державну реєстрацію ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 ) на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 289,5 кв.м. та житловою площею 119,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, номер запису про право власності 26679252;

- визнати недійним договір іпотеки, укладений 30.08.2018 між ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) та ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 ), номера бланків ННК 911528, ННК 911529, ННК 911530, ННК 911533, реєстрові номери 1929, 1930, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобою Наталією Володимирівною;

- витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) земельну ділянку, площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:005:0034 та житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 289,5 кв.м. та житловою площею 119,3 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер :02:005:0034; стягнути солідарно з відповідачів понесені судові витрати.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:005:0034, укладений 23.05.2018 між ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , реєстровий номер 4271, посвідчений у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалко Романа Олеговича. Скасовано державну реєстрацію ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 ) на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 289,5 кв.м. та житловою площею 119,3 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, номер запису про право власності 26679252. Визнано недійним договір іпотеки, укладений 30.08.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , номера бланків ННК 911528, ННК 911529, ННК 911530, ННК 911533, реєстрові номери 1929, 1930, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобою Наталією Володимирівною. Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:005:0034 та житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 289,5 кв.м. та житловою площею 119,3 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер :02:005:0034. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 210 грн 67 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 210 грн 67 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 210 грн 67 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 , в особі свого представника - адвоката Лозинської О.Л., звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення по справі, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

У доводах апеляційної скарги зазначила про те, що висновки суду про не доведення належними доказами факту сплати коштів відповідачем ОСОБА_4 позивачу у розмірі 886 419,58 грн за оспорюваним договором купівлі-продажу не відповідають обставинам справи та спростовуються наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №1808/5 від 23.05.2018, відповідність якої оригіналу ніколи не ставилась судом під сумнів.

Суд першої інстанції не дав оцінку цьому доказу, не зазначив про його наявність в матеріалах справи.

Поряд із цим, представник позивача жодним чином не спростував факт отримання позивачем грошових коштів у розмірі 886 419,58 грн від відповідача ОСОБА_4 за оспорюваним договором купівлі-продажу земельної ділянки.

Вважає, що за умови невизнання довіреності від 28.04.2018 року, виданої на ім'я ОСОБА_3 на представництво інтересів позивачки, недійсною, у суду були відсутні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.05.2018, скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 , визнання недійсним договору іпотеки від 30.08.2018 та витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Таким чином, укладаючи договір купівлі-продажу земельної ділянки від 23.05.2018, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Падалко Р.О., реєстр. №4271 з ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_3 діяв в інтересах позивача, тобто саме вона виступала стороною цих правочинів. Довіреність, на підставі якої діяв ОСОБА_3 , недійсною не визнано, висновок експерта щодо підпису позивача на довіреності не свідчить про відсутність волі і наміру останньої на відчуження земельної ділянки, грошові кошти за договором позивачем отримані, що дає підстави вважати, що право позивача не порушено, а підстави пред`явлення нею віндикаційного позову до відповідача ОСОБА_1 - відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 погоджується з її доводами, підтверджує факт здійснення ним оплати за договором купівлі-продажу земельної ділянки, укладеним 23.05.2018 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посилаючись на наявність у нього оригіналу платіжного доручення. Вказує, що зазначений оригінал платіжного доручення не подавався ним до суду першої інстанції, оскільки не було відповідного рішення суду, крім того, учасниками справи не було подано заяв про те, що доданий до відзиву доказ у вигляді копії платіжного доручення викликає сумніви з приводу його достовірності або є підробленим.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Дикань П.О. у відзиві на апеляційну скаргу посилається на безпідставність наведених у скарзі доводів, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає необґрунтованими посилання апелянта на те, що платіжне доручення №1808/5 від 23.05.2018 року є доказом волевиявлення позивача на відчуження належної їй земельної ділянки. Вказує, що позивачка ніколи не відкривала будь-яких рахунків у ПАТ «КБ Акордбанк» та не надавала будь-яким особам доручення на відкриття таких рахунків, позивачка ніколи не отримувала будь-яких коштів від ОСОБА_4 і не мала жодної інформації про перерахування коштів від нього на її користь. Зазначає, що саме по собі платіжне доручення без підтвердження отримання коштів ОСОБА_2 не є достатнім доказом отримання нею грошових коштів.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Лозинська О.Л. підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Представник позивача Борисової - адвокат Дикань П.О. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, підтримавши доводи, наведені ним у відзиві на скаргу.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у відповідності до вимог процесуального законодавства.

Керуючись положеннями частини другої статті 372 ЦПК України, апеляційний суд вважав за можливе розглядати справу у відсутності інших учасників справи, які належним чином повідомлені про її розгляд.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, які з`явились у судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, які викладені у відзивах на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджуються наступні фактичні обставини по справі.

Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 606103 від 05.09.2007 ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 06.04.2007 № 2732 належить земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:005:0034.

25.04.2018 року державним реєстратором Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Тютюном Дмитром Сергійовичем за індексним номером рішення: 40816793 внесено відомості про земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:005:0034, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 236936569 від 14.12.2020, підставою для внесення стали: газета «Новий день», серія та номер: 15 (9334), виданий 21.04.2018, видавник: Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області; копія Державного акта, серія та номер ЯЕ№606103, виданий 05.09.2007, видавник: Києво-Святошинський районний відділ земельних ресурсів; Витяг ДЗК, серія та номер НВ-018, виданий 25.04.2018, видавник: Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області.

28.04.2018 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Колейчиком Володимиром Вікторовичем було посвідчено довіреність під реєстровим № 305 (серія ННВ № 423206), якою уповноважено ОСОБА_3 представляти інтереси, пов`язані з реєстрацію управління (коригування), розпорядженням та здійсненням будь-яких інших дій в межах права власності ОСОБА_2 (з правом відчуження, продажу, обміну, передачі в оренду), визначаючи в усіх випадках строки, ціну, плату та інші умови на свій розсуд, стосовної належної позивачу на праві приватної власності земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:005:0034, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Довіреність була видана строком на три роки.

На підставі вищезазначеної довіреності, 23.05.2018 між ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, реєстровий номер 4271, що був посвідчений у Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Падалка Романа Олеговича.

Відповідно до п. 1 цього Договору продавець передає у власність покупця, а останній приймає у власність земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:005:0034.

Відповідно до інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно 14.06.2018 було проведено державну реєстрацію житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці кадастровий номер: :02:005:0034. Відомості було знову ж таки внесено державним реєстратором Святопетрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Тютюном Дмитром Сергійовичем за індексним номером рішення: 41669804.

Підставою для внесення відомостей про житловий будинок до реєстру, відповідно до інформації з нього були: технічний паспорт, серія та номер: 66/2018, виданий 08.06.2018, видавник: КП ТРР «Архпроект»; Договір купівлі-продажу, серія та номер: 4271, виданий 23.05.2018, видавник: Падалка P.O., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Довідка, серія та номер: 643, виданий 11.06.2018, видавник: Шпитьківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області; Декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: КС00, виданий 14.06.2018, видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області, Документ отримано з ЄРД номер: 643, виданий 11.06.2018, видавник: Шпитьківська сільська рада Києво- Святошинського району Київської області; декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серія та номер: КС00, виданий 14.06.2018, видавник: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області, Документ отримано з ЄРД.

30.08.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір позики. Відповідно до п.1 цього договору Позичальник отримав від Позикодавця, а Позикодавець передав у власність Позичальникові гроші в сумі 2 267 915,00 (два мільйона двісті шістдесят сім тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) гривень 00 копійок, що еквівалентно 80 600 (вісімдесят тисяч доларів США 00 центів) за середнім курсом продажу долара США комерційними банками на дату укладення цього договору. Відповідно до п.2.1. остаточний розрахунок щодо повернення суми позики мав бути здійснений не пізніше 30 серпня 2019 року.

Того ж дня, 30.08.2018 між ОСОБА_1 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_4 (Іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, де останній забезпечив зобов`язання ОСОБА_3 предметом іпотеки: житловим будинком АДРЕСА_2 та земельною ділянкою площею 0,1500 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:005:0034.

У зв`язку з цим, 30.08.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна було внесено заборону на нерухоме майно ОСОБА_4 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 20.11.2020 ОСОБА_1 набула права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку 72, кадастровий номер :02:005:0034 на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер: 3543, посвідчений приватним нотаріусом Ковальчук Сергій Павлович Київського міського нотаріального округу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції вважав доведеним, що позивач не підписувала оспорювану довіреність видану на ім`я ОСОБА_3 від 28 квітня 2018 року, не виявляла волевиявлення на відчуження належної їй на праві власності земельної ділянки за кадастровим номером :02:005:0034, оспорюваного договору купівлі-продажу земельної ділянки не укладала, а тому наявні підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:005:0034 від 23.05.2018 за реєстровим № 4271, як такого, що його вчинено з порушення ч. 3 та ч. 5 ст. 203 ЦК України. Крім того, суд першої інстанції вважав обґрунтованими вимоги позивача про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_3 , оскільки саме неправомірне набуття права власності на земельну ділянку, на якій цей будинок розташований, надало можливість відповідачу ОСОБА_4 провести реєстрацію права власності на будинок, який по суті був побудований задовго до проведення таких реєстраційних дій. Таким чином, подальші дії відповідачів щодо передачі нерухомого майна в іпотеку та реєстрації права власності за ОСОБА_1 в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, за відсутністю права у ОСОБА_4 на розпорядження нерухомим майном, є незаконними, що дає підстави для визнання недійсним договору іпотеки та у відповідності до вимог статті 388 ЦК України - витребування майна з чужого незаконного володіння на користь власника - ОСОБА_2 .

Оцінюючи аргументи учасників справи і висновків суду першої інстанцій, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Згідно з частинами першою, другою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Крім того, відповідно до частини першої статті 11 ЦК України, цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути як правочини (п. 1), так і інші юридичні факти (п. 4).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина четверта статті 41 Конституції України, частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 16, частини першої статті 215 ЦК України одним із спосіб захисту порушеного права є визнання недійсним правочину.

Відповідно до частин першої, третьої та п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Тобто для того, щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач у справі має довести, що такий правочин саме в момент його укладання, зокрема, суперечив ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону визначені параграфом 2 глави 16 ЦК України.

Згідно з частин першої, третьої статті 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Статтею 244 ЦК України визначено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до частини першої статті 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Частинами третьою, четвертою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Отже, суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.

За змістом частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність доказів волевиявлення позивачки ОСОБА_2 на вчинення правочину, оскільки договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки було вчинено від імені позивачки особою, яка не мала повноважень на вчинення таких дій.

Відповідачами не спростовано доводів позивача про те, що ОСОБА_2 не наділяла ОСОБА_3 відповідними повноваженнями щодо відчуження належного їй на праві власності майна, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 369/2033/21 від 27.04.2023 за № 8131/8132/23-32, яким встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2 , який міститься в графі «Підпис:» ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_2 » в довіреності від 28.04.2018, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В. та зареєстровано в реєстрі за № 305 (серія ННВ № 423206), якою уповноважено ОСОБА_3 представляти інтереси пов`язані з реєстрацією управління (коригування), розпорядженням та здійсненням будь-яких інших дій в межах права власності ОСОБА_2 (з правом відчуження, продажу, обміну, передачі в оренду), визначаючи в усіх випадках строки, ціну, плату та інші умови на свій розсуд, стосовно належної ОСОБА_2 на праві приватної власності земельної ділянки, площею 0,1500 га, кадастровий номер :02:005:0034, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), виконано не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Головним елементом правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, тобто основним юридичним фактом, що підлягає встановленню судами, є дійсна спрямованість волі сторін на укладення договору.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У даній справі судом першої інстанції правильно встановлено відсутність волевиявлення позивачки щодо відчуження спірної земельної ділянки, що є підставою для визнання недійсним укладеного 23.05.2018 між ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу земельної ділянки, реєстровий номер 4271, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалкою Р.О.

Згідно зі статтею 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Доводи апеляційної скарги про те, що наявність волевиявлення ОСОБА_2 на укладення правочину підтверджується копією платіжного доручення №1808/5 від 23.05.2018, з якого вбачається отримання позивачем коштів в розмірі 886 419,58 грн. від ОСОБА_4 за оспорюваним договором купівлі-продажу, не можуть бути взяті до уваги, оскільки саме по собі платіжне доручення, без підтвердження факту отримання грошових коштів ОСОБА_2 , за наявності доказів, які спростовують надання ОСОБА_2 повноважень ОСОБА_3 щодо відчуження належного їй на праві власності майна,не є достатнім доказом наявності у неї волевиявлення на укладення договору.

З огляду на недійсність укладеного 23.05.2018 між ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу земельної ділянки, суд першої інстанції також дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на житловий будинок АДРЕСА_3 , оскільки саме неправомірне набуття права власності на земельну ділянку, на якій цей будинок розташований, надало можливість відповідачу провести реєстрацію права власності на будинок.

При цьому, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що факт будівництва житлового будинку у 2008 році (підтверджується копією технічного паспорта на будинок АДРЕСА_3 ), лише доводить неправомірність набуття ОСОБА_4 права власності на нього.

Таким чином, за відсутності у ОСОБА_4 права власності на спірну земельну ділянку, за відсутності повноважень на розпорядження спірним нерухомим майном, зокрема щодо передачі його в іпотеку, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 30 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Відповідно до положень статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (частина 1). Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина 3).

Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Так, шляхом подання віндикаційного позову майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину.

Водночас наявність у власника права на витребування майна залежить передусім від того, на якій підставі чи за її відсутності набувач заволодів спірним майном і, відповідно, чи є такий набувач добросовісним, а також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник передав це майно у володіння, адже коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є обмеженим.

Чинне законодавство України не пов`язує можливість або неможливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності або відсутності волі у відчужувача за останнім у ланцюгу угод договором. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності або відсутності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу угод, за якими здійснювалося відчуження майна.

Встановивши, що спірне майно вибуло з володіння власника ОСОБА_2 неправомірно та поза його волею на підставі підробленої довіреності, суд першої інстанції вважав обґрунтованими також вимоги про витребування земельної ділянки та житлового будинку від ОСОБА_1 , яка набула спірне майно шляхом звернення стягнення на підставі іпотечного договору.

Поряд із цим, застосовуючи такий спосіб захисту порушених прав власника майна, як віндикація, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для витребування у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 житлового будинку АДРЕСА_3 , з огляду на наступне.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно правового висновку, наведеного у постанові Великої палати Верховного Суду від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (провадження №12-25гс21), метою позову про витребування майна з чужого володіння (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на таке майно (пункт 37 постанови).

Факт володіння нерухомим майном можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18).

Особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності (пункти 62, 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію, якщо таке передбачено законом чи договором, а повноцінним об`єктом у розумінні ЦК України такий об`єкт стає після його державної реєстрації.

Позивачем у даній справі не доведено, а судом не встановлено, права власності ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 289,5 кв.м. та житловою площею 119,3 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер :02:005:0034.

Посилання позивача на те, що нею протягом 2007-2010 років було побудовано житловий будинок зазначеної площі, за відсутності даних про введення будинку в експлуатацію, не підтверджені належними та допустимими доказами, тому не можуть бути взяті до уваги.

З огляду на вказане, висновки суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених вимог в частині витребування житлового будинку, не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на положеннях статті 387, 388 ЦК України, відповідно до яких лише власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 житлового будинку АДРЕСА_1 , ухвалене в результаті неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в цій частині, із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та не підлягає зміні чи скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лозінської Ольги Леонідівни - задовольнити частково.

Скасувати рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 289,5 кв.м. та житловою площею 119,3 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці, кадастровий номер :02:005:0034. Ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.