Номер провадження: 22-ц/813/2758/24
Справа № 946/8212/22
Головуючий у першій інстанції Пащенко Т.П.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2024 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Адміністрація Державної прикордонної служби України, ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина № НОМЕР_1 ), Ізмаїльська районна державна адміністрація Одеської області, Ізмаїльська міська рада Ізмаїльського району Одеської області, Ізмаїльський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеська обласна прокуратура, Головне управління Національної поліції в Одеській області, Одеська обласна державна адміністрація про зобов`язання вчинити певні дії, на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Пащенко Т.П. 04 жовтня 2023 року у м. Ізмаїл Одеської області, -

встановила:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та третіх осіб про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_2 наразі активно використовує підроблені документи на ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором «Кислицький»», чим завдає ОСОБА_1 глибокої моральної шкоди, а також створює реальні загрози для її життя та здоров`я, а також для національної безпеки України, національної безпеки країн Європейського Союзу та НАТО через використання підроблених документів на ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором «Кислицький»» на ділянці Державного кордону України (особливо під час воєнної агресії Росії проти України). Крім того, внаслідок використання відповідачем підроблених документів на ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором «Кислицький»», який використовується на підставі підроблених документів (у тому числі на ділянці Державного кордону України), створюється небезпека для життя та здоров`я невизначеній кількості жителів Ізмаїльського району Одеської області та жителів Одеської області. Також відповідач ОСОБА_2 завдав та продовжує завдавати позивачці глибокої моральної шкоди, а також шкоди обороноздатності та національним інтересам України (особливо під час воєнної агресії Росії проти України) через завідомо неправдиві публічні твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що документи на так званий «пором «Кислицький» на ім`я ОСОБА_3 , начебто не є підробленими. Крім того, вказані вище дії та бездіяльність відповідача мають виключно умисний характер та цілеспрямовано здійснюється відповідачем з метою: 1. Використання підроблених документів на ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором «Кислицький»» відповідачем та нашими особами. 2. Використання так званого «пором « ОСОБА_4 »» з використанням підроблених документів на ім`я ОСОБА_5 відповідачем та іншими особами. 3. Легалізації доходів, отриманих злочинним шляхом з використанням так званого «пором « ОСОБА_4 »» на підставі підроблених документів на ім`я ОСОБА_3 . 4. Підриву обороноздатності та обороноспроможності України. 5. Сприяння організації нелегального (незаконного) каналу постачання через Державний кордон України предметів (включаючи заборонені предмети, зброю, наркотичні засоби) в Ізмаїльському районі Одеської області. 6. Сприяння організації нелегального (незаконного) каналу торгівлі людьми в Ізмаїльському районі Одеської області. 7. Посягання на перспективи європейської інтеграції України. 8. Посягання на перспективи євроатлантичної інтеграції України. 9. Підриву авторитету державної влади в Ізмаїльському районі Одеської області.

Позивачка зазначала, що внаслідок умисних дій відповідача, пов`язаних з використанням підроблених документів на так званий «пором «Кислицький»», в Ізмаїльському районі Одеської обласні створено вкрай негативну й небезпечну криміногенну обстановку, оскільки безкарне використання відповідачем та іншими особами підроблених документів на так званий «пором «Кислицький»» негативно впливає на стан правопорядку в Ізмаїльському районі Одеської області та Одеській області в цілому, створює для жителів Ізмаїльського району Одеської області та Одеської області хибне враження про начебто відсутність державної влади в районі та сприяє вчиненню злочинів необмеженою великою кількістю осіб. Незаконні дії відповідача, пов`язані з використанням підроблених документів на так званий «пором Кислицький», сприяє підвищенню рівня злочинності в районі та в області, внаслідок чого позивачці завдається моральна шкода як жителю Ізмаїльського району Одеської області, адже через підвищення рівня злочинності в районі вона має постійний нервовий стрес.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд:

- зобов`язати відповідача утриматися від використання у будь-якій формі підроблених документів на ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором Кислицький», а саме: 1) так званий «Акт технічного нагляду судна» від 15.11.2015 року за підписом ОСОБА_6 ; 2) так званий «Договір купівлі-продажу судна» від 14.02.2003 року, начебто підписаний ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ;

- зобов`язати відповідача припинити використання у будь-якій спосіб підроблених документів на ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором «Кислицький»», а саме: 1) так званий «Акт технічного нагляду судна» від 15.11.2015 року за підписом ОСОБА_6 ; 2) так званий «Договір купівлі-продажу судна» від 14.02.2003 року, начебто підписаний ОСОБА_3 та ОСОБА_7 ;

- враховуючи остаточно доведений факт підроблення документів на ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором «Кислицький»», а саме: 1) так званий «Акт технічного нагляду судна» від 15.11.2015 року за підписом ОСОБА_6 ; 2) так званий «Договір купівлі-продажу судна» від 14.02.2003 року, начебто підписаний ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , зобов`язати відповідача публічно спростувати твердження про те, що вказані вище документи не є підробленими.

Постановити окрему ухвалу за фактом підроблення документів на ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором «Кислицький»», а саме: 1) так званого «Акту технічного нагляду судна» від 15.11.2015 року за підписом ОСОБА_6 ; 2) так званого «Договору купівлі-продажу судна» від 14.02.2003 року, начебто підписаний ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не надав правової оцінки факту підроблення документів на ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором «Кислицький»», який є саме фактом, що спростовується відповідачами та третіми особами; рішення суду було ухвалене незаконним складом суду, оскільки на момент постановлення рішення суддя Пащенко Т.П. перебувала під повним впливом злочинної організації ОСОБА_8 та інших осіб; суд своїм рішенням фактично легітимізував підроблені документи на ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором «Кислицький»», чим вчинив злочин; суд проігнорував, що ОСОБА_2 продовжує використовувати підроблені документи на ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором «Кислицький»», чим завдає апелянту глибокої моральної шкоди.

Сторони про розгляд справи на 22.10.2024 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони у справі сповіщалися про розгляд справи шляхом направлення судових повісток на офіційну електронну адресу.

Колегія суддів зазначає, що суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 5 ст. 14 ЦПК України).

22.10.2024 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без участі ОСОБА_2 та його представника.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, з відкритих даних Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що СД Відділення поліції №1 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області здійснюється дізнання у кримінальному провадженні №0003076 від 30.10.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358, ч.2 ст. 358,356 КК України. При цьому у матеріалах кримінального провадження №0003076 від 30.10.2017 року, в томі 11 міститься позовна заява про відшкодування матеріальних та моральних збитків від ОСОБА_9 та ТОВ «Злагода» в особі директора ОСОБА_1 .

Станом на день розгляду даної справи вирок у кримінальному провадженні №0003076 не ухвалений.

Крім того, у провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області перебуває цивільна справа № 500/2395/18 за позовом ОСОБА_9 та ТОВ «Злагода» звернулися до суду з позовом селянського (фермерського) господарства « ОСОБА_3 », селянського (фермерського) господарства « ОСОБА_10 », ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 , Державна служба морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства Украі?ни (Адміністрація судноплавства), про визнання договору купівлі-продажу так званого «пором «Кислицький»» недійсним, скасування державної реєстрації права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Судове рішення по суті спору судом не ухвалено.

ОСОБА_1 є директором ТОВ «Злагода».

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що відповідачем ОСОБА_2 , використовуються підроблені документи, що завдає позивачці глибокої моральної шкоди, а також створює реальні загрози для її життя та здоров`я, а також для національної безпеки України, національної безпеки країн Європейського Союзу та НАТО через використання підроблених документів ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором «Кислицький»» на ділянці Державного кордону України (особливо під час воєнної агресії Росії проти України), а також створює небезпеку для життя та здоров`я невизначеній кількості жителів Ізмаїльського району Одеської області, та невизначеній кількості жителів Одеської області,

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України).

Вказані норми матеріального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Разом з цим, приписами процесуального права також визначено (ст. 4 ЦПК України), що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

З огляду на вказані положення ст. 4 ЦПК України і ст. ст. 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.

Задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначає, чи відповідає обраний спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб (аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду у постановах від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04.06.2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).).

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 року у справі № 925/642/19 вказано, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

У відповідності до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Нормами ст. 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надано допустимих та належних доказів на підтвердження, по-перше, факту завдання їй шкоди та по-друге, не доведено використання відповідачем нібито підроблених документів, що порушує її право чи охоронюваний законом інтерес.

Колегія суддів звертає увагу ОСОБА_1 на те, що підроблення офіційного документа становить склад злочину, передбаченого ст. 358 КК України, а відтак, такий факт не може бути встановлений судом цивільної юрисдикції.

Більш того, факт підроблення документів, про які йде мова у даному позову, є предметом розгляду у кримінальному провадженні №0003076 від 30.10.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358, ч.2 ст. 358, 356 КК України.

Аналогічно безпідставними є доводи позовної заяви ОСОБА_1 про те, що факт використання ОСОБА_2 підроблених документів завдає їй глибокої моральної шкоди, а також створює реальні загрози для її життя та здоров`я, оскільки вказані обставини є підставою для подання цивільного позову у межах кримінального провадження, що і було реалізовано ОСОБА_1 . Так, як вже вказувалось вище, у матеріалах кримінального провадження №0003076 від 30.10.2017 року міститься позовна заява про відшкодування матеріальних та моральних збитків від ОСОБА_9 та ТОВ «Злагода» в особі директора ОСОБА_1 .

Доводи позовної заяви про наявність загрози для національної безпеки України, національної безпеки країн Європейського Союзу та НАТО, а також створення небезпеки для життя та здоров`я невизначеній кількості жителів Ізмаїльського району Одеської області та Одеської області через використання підроблених документів ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором «Кислицький»» на ділянці Державного кордону України (особливо під час воєнної агресії Росії проти України), є необгрунтованими, оскільки у разі наявності такої загрози вирішення вказаних питань не належить до повноважень суду цивільної юрисдикції.

За вказаних вище обставин безпідставними також є доводи позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що внаслідок умисних дій відповідача, пов`язаних з використанням підроблених документів на так званий «пором «Кислицький»», в Ізмаїльському районі Одеської обласні створено вкрай негативну й небезпечну криміногенну обстановку, оскільки такі факти є підставою для звернення заявника до правоохоронних органів, а не із цивільним позовом до суду.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надано допустимих та належних доказів на підтвердження факту завдання саме їй шкоди діями відповідача, та не доведено факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів.

Відповідно, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, є позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача утриматися від використання у будь-якій формі підроблених документів на ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором Кислицький»; зобов`язання відповідача припинити використання у будь-якій спосіб підроблених документів на ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором «Кислицький»».

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача публічно спростувати твердження про те, що так званий «Акт технічного нагляду судна» від 15.11.2015 року за підписом ОСОБА_6 та так званий «Договір купівлі-продажу судна» від 14.02.2003 року, начебто підписаний ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не є підробленими, суд зазначає наступне.

Згідно ст. ст. 28, 68 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

У ч. 1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи спір про спростування недостовірної інформації, у своїй постанові від 12.11.2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження 12-110гс19) зазначила, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Суд, реалізуючи завдання цивільного судочинства, закріплені у ст. 2 ЦПК України повинен надати правову оцінку саме цим конкретним підставам, оскільки з урахуванням вимог і заперечень сторін, обставин, на які посилаються інші особи, які беруть участь у справі, а також норм права, які підлягають застосуванню, суд визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору, і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню.

Суд оцінює правовідносини, факти та обставини, які вже відбулися в минулому та надає їм правову оцінку в процесі судового розгляду конкретної справи, який обмежується предметом і підставами позову.

Колегія суддів приймає до уваги, що оскільки ОСОБА_1 не надано вироку суду, яким був би доведений факт підроблення документів на ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором «Кислицький»», то, відповідно, не можуть бути задоволені позовні вимоги про зобов`язання відповідача публічно спростувати твердження про те, що так званий «Акт технічного нагляду судна» від 15.11.2015 року за підписом ОСОБА_6 та так званий «Договір купівлі-продажу судна» від 14.02.2003 року, начебто підписаний ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не є підробленими.

Крім того, в межах даного судового розгляду справи позивачкою не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, що інформація, яку ОСОБА_1 просить спростувати, порушує її особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає їй повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, як в цілому, так і кожному окремо, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Щодо вимог позивачки про винесення судом окремої ухвали, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні таких вимог у зв`язку із відсутністю підстав, передбачених ст. 328 ЦПК України.

Безпідставними та такими, що не мають правового значення для вирішення справи, є доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що рішення суду було ухвалене незаконним складом суду, оскільки на момент постановлення рішення суддя Пащенко Т.П. перебувала під повним впливом злочинної організації ОСОБА_8 та інших осіб; суд своїм рішенням фактично легітимізував підроблені документи на ім`я ОСОБА_3 на так званий «пором «Кислицький»», чим вчинив злочин.

Колегія суддів приймає до уваги, що вказані доводи скарги не підтверджені жодним доказом та ґрунтуються виключно на припущеннях апелянта, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Також колегія суддів роз`яснює ОСОБА_1 , що до повноважень суду цивільної юрисдикції не належить вирішення питань щодо встановлення складу злочину в діях інших осіб.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.10.2023 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 29 жовтня 2024 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе