Справа № 345/5625/23
Провадження № 22-ц/4808/1313/24
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргоюпредставника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області Іваніва Олега Вікторовича на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 05 серпня 2024 року, у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди в солідарному порядку,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення майнової шкоди в солідарному порядку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.04.2023 у справі № 1-52/12 у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України - звільнено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, а кримінальне провадження щодо них закрито.

Зі змісту зазначеної постанови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 обвинувачувались у зловживанні службовим становищем, тобто в умисному, в інтересах третіх осіб, використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам в особі Пенсійного фонду України та в службовому підробленні, тобто у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, у затвердженні цих документів печаткою, їх підписанні, іншому підробленні документів, а також в складанні та видачі завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам в особі Пенсійного фонду України. Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності (п.1 ч.2 ст.284 КПК України) є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Також зазначає, що постанова Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.04.2023 у справі № 1-52/12 про закриття кримінального провадження є обов`язковою для суду у питанні, чи мали місце дії та чи вчинені вони цими особами. Вважає, що з огляду на приписи ч.6 ст.82 ЦПК України ті обставини, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вчинили дії, які полягали у зловживанні службовим становищем, тобто в умисному, в інтересах третіх осіб, використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам в особі Пенсійному фонду України та в службовому підробленні, тобто у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, у затвердженні цих документів печаткою, їх підписанні, іншому підробленні документів, а також в складанні та видачі завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам в особі Пенсійного фонду України, - доказуванню не підлягають.

Зазначає, що при розгляді справи по суті дослідженню підлягають докази, які містяться в кримінальній справі № 1-52/12, з якої цей позов випливає. У постанові від 03.04.2023 у справі № 1-52/12 встановлено, що відповідачі діючи умисно за попередньою змовою вчинили дії, передбачені ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, що призвели до того, що за період з 15.11.2007 по 31.12.2010 з бюджету Пенсійного фонду України ОСОБА_5 було безпідставно нараховано та виплачено грошові кошти у вигляді пільгової пенсії на загальну суму 52355,44 грн. Станом на 25.10.2023 залишок становить 15 994,80 грн.

Представник позивача зазначив, що законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди; доведення відсутності вини у спричиненні шкоди покладено на відповідача. Матеріальна шкода Головному управлінню Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області спричинена відповідачами внаслідок їх спільних дій, тому у них виник солідарний обов`язок таку шкоду відшкодувати.

Просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивача в солідарному порядку майнову шкоду в сумі 15 994,80 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 05 серпня 2024 рокувідмовлено в задоволенні позову ГУПФУ в Івано-Франківській області.

У апеляційній скарзі представник ГУПФУ в Івано-Франківській областіпосилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що постанова Калуського міськрайонного суду у кримінальній справі №1-52/12 про закриття кримінального провадження і звільнення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності є обов`язковою для суду в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цими особами. А з огляду на приписи ч. 6 ст. 82 ЦПК України ті обставини, що казані особи вчинили дії щодо зловживання службовим становищем, тобто умисне, в інтересах третіх осіб використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам в особі Пенсійного фонду України, та службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, затвердження цих документів печаткою, їх підписання, інше підроблення документів, а також складання та видача завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам в особі Пенсійного фонду України, доказуванню не підлягають.

Судом першої інстанції зазначив, що Головним управлінням не надано жодних доказів про недостовірність довідок, а також того, що пенсія призначена з порушеннями і що саме з вини відповідачів було безпідставно виплачено пенсію. В матеріалах кримінальної справи наявні акти перевірки, які спростовують видані довідки. Про це чітко зазначено в обвинувальному висновку, а також вказано в постанові суду першої інстанції від 03.04.2023 у справі 1-52/12.

Представник апелянта вважає, що згідно ст.134 КЗпП України відповідачі несуть повну відповідальність за шкоду, завдану Головному управлінню їх діями, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Постановою Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 753/7281/15-ц встановлено, що законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України покладено на відповідача.

Разом з тим, зі змісту постанови вбачається, що кримінальне провадження щодо відповідачів було закрито з нереабілітуючих підстав, а заявлений цивільний позов залишено судом без розгляду.

Враховуючи, що матеріальна шкода ГУ ПФУ в Івано-Франківській області спричинена відповідачами внаслідок їх спільних дій, то в них виник солідарний обов`язок таку шкоду відшкодувати.

Скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.04.2023 у справі № 1-52/12 у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст. 49 КК України - звільнено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України, а кримінальне провадження щодо них закрито. Також, як вбачається зі змісту зазначеної вище постанови, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 обвинувачувались у зловживанні службовим становищем, тобто в умисному, в інтересах третіх осіб, використанні службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам в особі Пенсійному фонду України та в службовому підробленні, тобто у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, у затвердженні цих документів печаткою, їх підписанні, іншому підробленні документів, а також в складанні та видачі завідомо неправдивих документів, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам в особі Пенсійного фонду України.

До матеріалів справи також долучено розрахунок незаконно виплаченої пенсії ОСОБА_5 по п/с № НОМЕР_1 на загальну суму 15 994,80 грн. (копії матеріалів пенсійної справи ОСОБА_5 по п/с № 137290 (а.с.7-31).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що саме відповідачами, а не іншими особами, Головному управлінню ПФУ в Івано-Франківській області було завдано майнової шкоди в сумі 15 994,80 грн, також не доведено, що саме Головному Управлінню ПФУ в Івано-Франківській області завдана матеріальна шкода, а не підприємству, що здійснило відшкодування.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується.

Стаття 1166 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для настання деліктної відповідальності відповідно ст. 1166 ЦКУ необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, підставою деліктної відповідальності є вина. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки, що призвела до заподіяння шкоди та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Таким чином, позивач повинен довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавала шкоди та негативними наслідками.

Стаття 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Частина 2 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Також, як зазначено в ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Постановою ПФ України від 19.12.2003 № 21-1 затверджено «Інструкцію про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України» (далі-Інструкція).

Пункт 6 Інструкції передбачає відшкодування підприємствами витрат Пенсійного фонду України на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах, зокрема зазначено, що відшкодуванню підлягають фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» та призначених відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (п.6.1).

На час розгляду справи у суді першої інстанції діяла нова редакція п. 6.1. Глави 6 в редакції Постанови Пенсійного фонду № 7-1 від 20.03.2024, яка як і в попередній редакції визначає, що для підприємств та організацій (крім сільськогосподарських товаровиробників, віднесених до четвертої групи платників єдиного податку, що визначені у підпункті 4 пункту 291.4 статті 291 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України) відшкодуванню підлягають фактичні витрати на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» .

В пункті 6.4 Інструкції зазначено, що розмір сум до відшкодування на поточний рік визначається органами Пенсійного фонду України щорічно у розрахунках фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону (згідно з додатками 6 та 7), які надсилаються підприємствам до 20-го січня поточного року та протягом місяця з новопризначених (перерахованих) пенсій.

Як зазначено в п. 6.7 Інструкції підприємства щомісяця до 25-го числа вносять до Пенсійного фонду зазначену в розрахунку місячну суму фактичних витрат на виплату та доставку пенсій, призначених на пільгових умовах.

У разі зміни розміру пенсії або настання обставин, які впливають на суму відшкодування (смерть пенсіонера, зміна місця проживання тощо), органи Пенсійного фонду повідомляють про це підприємства у розрахунку, який направляється підприємству в місячний строк з дня прийняття рішення про зміну розміру пенсії або про припинення виплати пенсії.

Суми фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період з дати призначення пенсії до дати складання розрахунку фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій, призначених відповідно до частини 2 «Прикінцевих положень» Закону, сплачуються одночасно із оплатою фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за перший поточний місяць.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц зроблено правовий висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем того факту, що саме діями відповідачів, а не іншими особами, ГУПФУ в Івано-Франківській області було завдано майнової шкоди. Також не доведено, що матеріальну шкоду заподіяно саме позивачу, а не підприємству, яке здійснило відшкодування.

Судом зазначено, що відшкодування пільгової пенсії, призначеної ОСОБА_5 , повинно було здійснюватися ВАТ «Оріана» у відповідності з положеннями «Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України». Однак, позивач не надав доказів, що ВАТ «Оріана» не здійснило відшкодування пільгової пенсії, виплаченої ОСОБА_5 .

Доводи апелянта, що постанова про закриття кримінального провадження є обов`язковою для суду в питанні чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цими особами, а матеріальна шкода спричинена відповідачами має бути відшкодована солідарно не спростовують висновків суду першої інстанції.

Постановою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.04.2023 у справі № 1-52/12 не встановлено вини відповідачів у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України. Відповідачі по справі також своєї вини не визнали.

Позивачем не надано об`єктивних і достатніх доказів, які б підтверджували заподіяння відповідачами майнової шкоди.

До матеріалів пенсійної справи особою, якій призначалася пільгова пенсія (пенсіонером), були надані відповідні документи для її призначення. Позивач не надав доказів, що в цих документах містяться недостовірні дані, а також, що пенсія призначена з порушеннями, як і відсутні дані, що саме з вини відповідачів було безпідставно виплачено пенсію цим особам.

Також слід врахувати і те, що довідки та інші документи, на основі яких їм була призначена пільгова пенсія, були видані ВАТ «Оріана» і підписані посадовими особами цього товариства. Тому підприємства та організації можуть нести матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів і відшкодовують її.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у цій справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 05 серпня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О.Томин