Справа №443/1025/24
Провадження №2/443/485/24
РІШЕННЯ

іменем України

23 жовтня 2024 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа територіальна громада села Кологори в особі Бібрської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: визнати за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , право на частину земельної частки (паю) на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №5958 від 28.05.1997 року; визнати за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , право на частину земельної частки (паю) на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №5958 від 28.05.1997 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №5958 від 28.05.1997 року. Зазначає, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 були його неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а також його матір ОСОБА_2 . Неповнолітні діти покійного ОСОБА_3 та ОСОБА_5 вважаються такими, що спадщину прийняли. ОСОБА_2 спадщину після смерті свого сина ОСОБА_4 не прийняла та на таку не претендує. Згодом вона, як законний представник своїх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулась до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Рудої С.В. із відповідною заявою, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №3/2024 від 01.02.2024 року.

03.04.2024 року позивачка, як законний представник своїх дітей, звернулася до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Рудої С.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , однак нотаріус відмовив у видачі такої, оскільки у нею відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), що є спадковим майном.

За таких обставин вона вимушена звертатися до суду в інтересах своїх дітей з вимогами про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 08.07.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 09.09.2024 року в порядку витребування доказів зобов`язано приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Руду С.В. в строк до 25 вересня 2024 року надати до Жидачівського районного суду Львівської області оригінал або належним чином завірені копії спадкової справи №3/2024, яка заводилася після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

20.09.2024 року приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Рудою С.В. надіслано копію спадкової справи №3/2024, яка заводилася після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою від 02.10.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просив позовні вимоги задоволити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала заяву, згідно якої повідомляє, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті її сина ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Також повідомляє, що спадщину після смерті свого вина вона не прийняла та на її оформлення не претендує, Просить справу розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнає, наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України, їй зрозумілі.

Представник третьої особи Бібрської міської ради Львівської області» в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представник третьої особи не подав письмових пояснень, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило. У зв`язку з цим суд визнає неявку представника третьої особи неповажною та вважає, що справу можливо слухати у його відсутності.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с.9).

Як видно із свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с.10, 52).

Згідно відомостей із реєстру Львівської міської територіальної громади №023951-ЛВ від 26.06.2023 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , з 01.12.2009 року (а.с.12, 53).

Як вбачається із свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с.14, 51).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , змінила ім`я 06.10.2017 року, актовий запис №43. Прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені ОСОБА_1 (а.с.17, 50 на звороті).

Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №4614-1, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , з 01.12.2009 року (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 , виданим повторно Перемишлянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 31.01.2024 року (а.с.18).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, належне померлому на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №5958 від 28.05.1997 року (а.с.21).

Згідно довідки Бібрської міської ради №14 від 15.01.2024 року, ОСОБА_4 дійсно проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 до дня смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 . Разом із ним до дня смерті і на день смерті проживала його мати ОСОБА_2 , брат ОСОБА_9 . Заповіту від ОСОБА_4 у виконкомі Соколівської сільської ради не посвідчувалося (а.с.55).

Оскільки заповіту ОСОБА_4 не залишав, то спадкування відбулося за законом.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 була його матір ОСОБА_2 , а також його неповнолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки батько ОСОБА_4 ОСОБА_6 помер раніше за сина, а саме ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_6 (а.с.16).

Згідно ч.4 ст.1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

ОСОБА_2 спадщину після смерті свого сина - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 не прийняла та на таку не претендує, що підтверджується також поданою нею письмовою заявою (а.с.25).

Натомість, діти ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , будучи неповнолітніми на момент смерті свого батька, вважаються такими, що прийняли спадщину в рівних частинах

Судом також встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , як законний представник своїх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у визначений законом термін звернулась до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Рудої С.В. із відповідною заявою, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №3/2024 від 01.02.2024 року (а.с.43-56).

Як вбачається із матеріалів спадкової справи №3/2024, із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 в інтересах неповнолітніх дітей зверталася тільки позивачка (а.с.45).

З метою оформлення на неповнолітніх дітей права власності на спадкове майно, а саме на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Рудою С.В. №123/02-14 від 03.04.2024 року, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , у зв`язку з тим, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно (а.с.20).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач стверджує, що правовстановлюючі документи на спадкове майно на ім`я ОСОБА_4 втрачено.

Доказом того, що покійний ОСОБА_4 отримав право на середню земельну частку (пай) на території Соколівської сільської ради, маючи Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №5958, зареєстрованого 28.05.1997 року, реєстраційний номер 287, площа земельної ділянки 2,37 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 13.05.1997 р. №281 є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 28.05.2024 року (а.с.21).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування вищезазначеною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_4 у відділі не зареєстровано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема у зв`язку із тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельну частку (пай), яка розташована на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області..

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , право на частину земельної частки (паю) на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №5958 від 28.05.1997 року.

Визнати за ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , право на частину земельної частки (паю) на території Соколівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, площею 2,37 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №5958 від 28.05.1997 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30 жовтня 2024 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка