УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 201/10650/19

провадження № 61-13950ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 червня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про збільшення частки у праві спільної часткової власності, перерозподіл часток, треті особи - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кокосадзе Лілія Вячеславівна, ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 червня 2024 року витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бойченко Т. М. копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 червня 2024 року повернуто особі, яка її подала.

15 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу з пропуском строку на касаційне оскарження.

До касаційної скарги долучено клопотання (заяву) про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, яке мотивоване тим, що повний текст оскаржених судових рішень заявниця отримала лише 16 вересня 2024 року.

Ураховуючи те, що касаційну скаргу подано 15 жовтня 2024 року, тобто протягом тридцяти днів з дня, коли особа отримала оскаржену ухвалу апеляційного суду, строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України.

Щодо касаційного оскарження ухвали Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 червня 2024 року.

Згідно пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Матеріали касаційної скарги та дані Єдиного державного реєстру судових рішень свідчать, що ухвала Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 червня 2024 року в апеляційному порядку по суті не переглядалася.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Тому у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою в частині оскарження вказаної ухвали слід відмовити.

Щодо касаційного оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2024 року.

Оскарженою ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 червня 2024 року про витребування доказів повернуто заявниці.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що ухвала про витребування у приватного нотаріуса копії спадкової справи відсутня в переліку ухвал, визначених частиною першою статті 353 ЦПК України, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить перевірити оскаржене судове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що Дніпровський апеляційний суд при постановленні ухвали не застосував принцип верховенства права, не врахував висновки Конституційного Суду.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (De Geouffre de la Pradelle v. France, № 12964/87, § 59, ЄСПЛ, від 16 грудня 1992 року).

ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права» (Bellet v. France, № 23805/94, § 36, ЄСПЛ, від 04 грудня 1955 року).

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, які можна оскаржити окремо від рішення суду, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження ухвал із питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на судове рішення, яким завершений судовий розгляд, є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, бо регламентоване процесуальним законом. Звертаючись із апеляційною скаргою на ухвалу суду, яку за законом не можна окремо оскаржити в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження (див. близький за змістом висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження № 14-190цс19)).

Встановивши, що ухвала суду першої інстанції про витребування у приватного нотаріуса копії спадкової справи не входить до переліку ухвал, що підлягають оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції зробив обґрунтований висновок про повернення апеляційної скарги.

Такі дії суду відповідають процесуальному закону й узгоджуються із конвенційними гарантіями права на справедливий суд. У рішеннях Конституційного Суду України, на які посилається заявниця у касаційній скарзі, відсутні висновки, відповідно до яких визнано неконституційним чинний порядок оскарження судових рішень, з якими не погоджується ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 червня 2024 року та ухвали Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2024 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 червня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2024 року у справі № 201/10650/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима

П. І. Пархоменко