Номер провадження: 22-ц/813/3061/24
Справа № 512/375/23
Головуючий у першій інстанції Брюховецький О.Ю.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Сегеди С.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Савранського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2023 року та на рішення Савранського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2023 року в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання положення оферти на укладення угоди про надання кредиту щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за розрахунково-касове обслуговування щомісячно нікчемним та зобов`язання здійснення перерахунку заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

24 травня 2023 року представник позивача Мужик Н.Т., в інтересах Акціонерного товариства «Сенс Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 09 вересня 2017 року в розмірі 87944,32 грн станом на 22 січня 2023 року та судові витрати в розмірі 2684 грн (а.с. 2-29).

18 липня 2023 року представник відповідача за первісним позовом адвокат Крушенівський Р.О. подав зустрічну позовну заяву до АТ «Сенс Банк» про визнання оферти на укладення угоди про надання кредиту нікчемним та зобов`язання банку здійснити перерахунок заборгованості (а.с. 55-69).

08 вересня 2023 року ухвалою Савранського районного суду Одеської області прийнято зустрічний позов та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 79-79 зворот).

02 жовтня 2023 року від представника позивача за зустрічним позовом надійшло клопотання, в якому він просив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 82-83).

Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2023 року у задоволенні клопотання представника позивача за зустрічним позовом відмовлено (а.с. 84-85 зворот).

Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2023 року вирішено первісний позов задовольнити, стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 87944,32 грн 32 копійок, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2684 грн. У задоволенні зустрічного позову вирішено відмовити (а.с. 86-91 зворот).

13 листопада 2023 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Крушенівського Романа Олексійовича на рішення Савранського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2023 року.

23 листопада 2023 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано уточнену апеляційну скаргу, яку подано та підписано апелянтом ОСОБА_2 , на рішення та ухвалу Савранського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2023 року. Апелянт не погоджується із оскаржуваними рішенням та ухвалою суду першої інстанції, вважає їх незаконними та такими, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що комісія за обслуговування кредиту може включати плату за розрахунок для позичальника суми його чергового платежу, суми дострокового повернення заборгованості, а також інформування позичальника у вигляді SMS-повідомлень, довідок за телефоном, електронною поштою, через інтернет-сервіс банку або в іншій формі щодо суми платежу, щодо стану кредитної заборгованості, щодо надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості, щодо зарахування коштів платежу на рахунок для погашення заборгованості тощо, якщо споживач вимагає таку інформацію частіше одного разу на місяць. Тому, апелянт наголошує на тому, що умови договору про споживчий кредит (щодо комісії), укладеного після набрання чинності 10 червня 2017 року Закону України «Про споживче кредитування», про оплатність таких послуг, які один раз на місяць споживач вимагає або потребує для того, щоб виконати його обов`язок на користь банку, є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на нікчемність умов оферти на укладення угоди про надання кредиту №500616033 щодо необхідності сплачувати плату за розрахунково-касове обслуговування, щомісячно, апелянт вважає, що у порядку застосування наслідків виконання нікчемного правочину слід зобов`язати банк здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором від 07 вересня 2017 року №500616033. Також, апелянт зазначає, що суд першої інстанції, прийнявши до розгляду зустрічний позов та вирішивши розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, не врахував ні думку апелянта щодо необхідності розгляду справи за правилами загального позовного провадження, ні положення ч. 4 ст. 193 ЦПК України. З огляду на викладене в апеляційній скарзі, апелянт просить рішення та ухвалу Савранського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким визнати положення оферти на укладення угоди про надання кредиту №500616033 від 07 вересня 2017 року щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за розрахунково-касове обслуговування щомісячно нікчемними та зобов`язати АТ «Сенс Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №500616033 від 07 вересня 2017 року шляхом зарахування коштів у розмірі 67906,67 грн, що сплачені ОСОБА_2 за розрахунково-касове обслуговування, в рахунок сплати заборгованості за кредитом (а.с. 98-106, 112-121).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.02.2024 поновлений строк на апеляційне оскарження, відкрите апеляційне провадження та задоволене клопотання про відстрочення сплати судового збору (а.с. 142-146).

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 10, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці та тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором банк заявив до стягнення заборгованість станом на 22.01.2023 у сумі 87944,32 грн, що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості та випискою по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 07.09.2017 по 22.01.2023.

Якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення та вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

В рамках розгляду даної справи вимога зустрічного позову про визнання положення оферти на укладення угоди про надання кредиту щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за розрахунково-касове обслуговування щомісячно нікчемним є неналежним способом захисту порушеного права.

Встановлення банком комісії за обслуговування кредиту, у тому числі комісії за розрахунково-касове обслуговування, відповідає положенням Закону України «Про споживче кредитування».

Підписавши паспорт споживчого кредиту від 07.09.2017, в якому визначено умови кредитування, ОСОБА_1 погодилась на укладення оспорюваного кредитного договору на визначених і погоджених сторонами умовах. Отже, позивач була ознайомлена про умови кредитування та реальну ціну фінансової послуги, які вона мала би розуміти, підписуючи кредитний договір.

Комісія за видачу та обслуговування кредиту, включена до сукупної вартості кредиту, вона встановлена у твердій грошовій сумі, що не суперечить вимогам законодавства. Отже, умова кредитного договору про сплату комісії не створює дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін та не завдає шкоди споживачеві.

Позивач погодилася із усіма умовами, а отже, було досягнуто згоди на укладення кредитного договору та всіх його істотних умов. Однак, після укладення угоди позичальник не виявила наміру відкликати свою згоду, що свідчить про наявність у неї волі до укладення оскаржуваного правочину та настання відповідних наслідків, які ним обумовлені. Умови кредитного договору в частині сплати щомісячної комісії повністю відповідають вимогам чинного законодавства.

Позивачем не доведено, що дії позивача при укладанні кредитного договору суперечили волевиявленню відповідача та вимогам закону. Незнання закону чи неправильне його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Між сторонами було укладено змішаний договір, що містить у собі ознаки угоди про надання особистого кредиту, відкриття відновлювальної кредитної лінії, про розрахунково-касове обслуговування, в тому числі про розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості на підставі договору про комплексне банківське обслуговування, а за надання зазначених послуг встановлюється комісійна винагорода.

Після укладення оскаржуваної угоди позивач певний час виконувала свої зобов`язання та не виявила наміру відкликати свою згоду, що свідчить про наявність у неї волі до укладення оскаржуваного правочину та настання відповідних наслідків що ним обумовлені.

Ознак для кваліфікації умов договору несправедливими судом не встановлено. Позивач мала передбачену законом можливість після підписання кредитного договору протягом тривалого строку детально оцінити його умови та в разі необхідності відмовитися від кредитного договору, однак вказаною можливістю на власний розсуд не скористалась і з вересня 2017 року виконувала умови договору, не маючи до них заперечень.

Тому суд вирішив задовольнити первісні позовні вимоги та відмовити в задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи та оцінка апеляційного суду

Як вбачається з матеріалів справи 07.09.2017 ОСОБА_1 підписала оферту на укладання угоди про надання особистого кредиту № 500616033 (а.с. 4).

В свою чергу Банк 07.09.2017 підписав акцепт вказаної оферти (а.с. 5).

В матеріалах справи містяться: додаток № 1 до Угоди про надання кредиту № 500616033 від 07.09.2017 з графіком платежів; угода на використання аналогу власноручного підпису; комплексний договір добровільного страхування ризиків позичальника; анкета-заява; паспорт споживчого кредиту; виписка руху кредитних коштів по рахунку; оферта на укладання угоди про обслуговування кредитної карти та відкриття відновлювальної кредитної лінії та акцепт на неї; договір добровільного страхування фінансових ризиків держателів кредитних платіжних карток (а.с. 6-11).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком, у позичальника утворилася заборгованість за договором кредиту № 500616033 від 07.09.2017 в сумі 87 944, 32 грн (а.с. 12).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положенням ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки позичальник не виконав умови кредитного договору в повному обсязі, він має сплатити на корить кредитора заборгованість у відповідному розмірі.

Разом з тим, позичальник звернулась з зустрічним позовом та просить визнати нікчемними положення кредитного договору про стягнення комісії за розрахунково-касове обслуговування щомісячно в розмірі 1500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» в редакції на момент укладення оскаржуваного кредитного договору, після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

За п. 4 ч. 1 ст. 1 цього Закону загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

08.06.2017 Правління Національного банку України постановою № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 цих Правил Банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Відповідно до додатку 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Отже, суд першої інстанції правильно вказав, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до ч.ч. 5,6 ст. 12 Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

За обставинами даної справи, відповідно до пп. д) п. 5 Оферти на укладення угоди про надання особистого кредиту від 07.09.2017 під час користування кредитом надаються послуги розрахунково-касового обслуговування, зокрема, обслуговування кредитної заборгованості (Пакет послуг 6) в розмірі 1500 грн. Аналогічні положення містить Акцепт, анкета-заява, паспорт споживчого кредитування.

Однак, в зазначених документах не вказано за які саме послуги позичальник має сплачувати 1500 грн щомісячно, тобто не міститься детального роз`яснення щодо природи послуг обслуговування кредитної заборгованості та не зазначено, які саме дії банку до них входять.

При цьому, суд першої інстанції в оскаржуваному рішення зазначив, що відповідно зі своєї сторони АТ «Альфа-Банк» направив відповідь про прийняття цієї пропозиції (акцепт), в якій зазначені такі ж самі умови кредитування та наведено застереження, що всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані цією Угодою, регулюються Договором. Договір визначає всі умови надання та користування Кредитом, додатково до тих, що вказані в Угоді. Його діюча редакція розміщена: www.alfabank.com.ua. Угода є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до пункту 2.7 Договору, якщо умовами Угоди передбачена сплата комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, Банк з метою сприяння Позичальнику у виконанні ним своїх зобов`язань за Угодою, вчиняє дії на користь Позичальника по розрахунково-касовому обслуговуванню кредитної заборгованості, які полягають в наданні Позичальнику комплексу послуг по розрахунково-касовому обслуговуванню кредитної заборгованості, що направлені на запобігання виникнення випадків прострочення виконання зобов`язань Позичальника за Угодою.

У випадку укладення Угоди Банк надає Позичальнику наступні послуги з розрахунково-касового обслуговування кредитної заборгованості, а саме:

Надання послуг з розрахунку суми чергового платежу за Угодою та/або суми повного дострокового повернення заборгованості за Угодою про надання споживчого кредиту, що надаються:

а) з використанням телефонного зв`язку, в Контакт-центрі, через IVR-menu,

б) шляхом оброблення запитів, що направлені Банку Позичальником із використанням Системи Інтернет сервісу «My Alfa-Bank» та надання відповідей на відповідні запити Позичальника, тощо.

Надання інформації (виписок) по рахунках з використанням SMS повідомлень щодо суми платежу за Угодою про надання споживчого кредиту, щодо зарахування платежу на Рахунок (погашення заборгованості) тощо.

Надання довідок щодо розрахунково-касового обслуговування по телефонних каналах зв`язку через Контакт-центр чи в електронному вигляді, шляхом направлення відповідних повідомлень на адресу електронної пошти Позичальника, що вказана останнім в Анкеті-заяві про акцепт (у випадку наявності) щодо:

а) надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості,

б) зарахування коштів платежу на рахунки погашення кредитної заборгованості,

в) про стан кредитної заборгованості.

Надання виписок по рахункам та/або довідок щодо розрахунково-касового обслуговування по електронній пошті за електронною адресою, що вказана Позичальником в Анкеті-заяві про акцепт:

а) E-mail довідка про стан кредитної заборгованості.

Розшук (запит), уточнення, повернення, анулювання, зміна умов переказів згідно до запитів Позичальника.

Надання довідок щодо розрахунково-касового обслуговування Позичальника та виписок по рахунку для погашення заборгованості за письмовим зверненням Позичальника.

За надання вищевказаних послуг Позичальник сплачуватиме Банку Комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, розмір та порядок оплати якої визначається умовами Угоди.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19 комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку позичальника їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням. Наведена позиція узгоджується з висновками КЦС ВС в постановах від 14.09.2022 в справі № 755/11636/21, від 16.11.2022 в справі № 755/9486/21, від 14.09.2022 в справі 712/12028/20.

Отже, положення ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» встановлює вид та об`єм послуг банку з обслуговування кредиту, які є безоплатними для позичальника. Враховуючи вказані обставини в контекстному взаємозв`язку з наведеними положеннями законодавства, роз`ясненнями суду вищої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що положення кредитного договору в частині встановлення комісії за розрахунково-касове обслуговування за обслуговування кредитної заборгованості від 07.09.2017 суперечать положенням ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що позичальник ознайомився та підписав Договір та Угоду, в яких детально роз`яснюється, що входить до послуг Банку за розрахунково-касового обслуговування у відповідній редакції. При цьому, суд першої інстанції послався на положення вказаного Договору та Угоди, які містяться за посиланням www.alfabank.com.ua..

Разом з тим, суд першої інстанції не врахував висновків Великої палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, а саме:

«…у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин».

При цьому, як роз`яснив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 «… з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту».

Тобто, в правовому полі споживач за кредитним договором є більш слабшою стороною в порівнянні з кредитором, та відповідно потребує встановлених законом гарантій захисту її прав. Натомість, кредитор повинен дотримуватися встановлених законодавством положень та добросовісно користуватися своїми правами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції правильно посилався на висновки Великої палати Верховного Суду в постанові від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц, провадження № 14-76цс22 за якими «згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 (пункти 6.56-6.58), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21, пункт 9.58)). З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду не зв`язана посиланнями на норми права, зазначеними у позовній заяві та в інших письмових заявах учасників справи».

Разом з тим, оскільки суд першої інстанції не врахував вище вказаних обставин справи, положень діючого законодавства та висновків суду вищої інстанції, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалює нове рішення в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За обставинами даної справи Банк просив стягнути з позичальника заборгованість в сумі 87 944,32 грн.

Відповідно до виписки руху коштів на рахунку за період з 07.09.2017 по 22.01.2023 позичальник ОСОБА_1 сплатила комісію за розрахунково-касове обслуговування в сумі 67 906,67 грн.

Відповідно до ч. 12 ст. 265 ЦПК України у разі часткового задоволення первісного і зустрічного позовів про стягнення грошових сум суд проводить зустрічне зарахування таких сум та стягує різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

З огляду на вказане, оскільки позичальник не виконала свого обов`язку та в неї утворилась кредитна заборгованість, однак умови кредитного договору про сплату комісії за розрахунково-касове обслуговування в частині обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними, а позичальник сплатила комісію за ці послуги в сумі 67 906,67 грн, апеляційний суд проводить зустрічне зарахування сум та стягує з позичальника на користь Банку різницю, яка утворилась, а саме заборгованість в сумі 20 037,36 грн.

Апеляційний суд зауважує, що Банк впродовж розгляду справи не надавав будь-якого розрахунку заборгованості з детальним розрахунком комісії за розрахунково-касове обслуговування, не подавав відзив на апеляційну скаргу тощо.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За ч. 1 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, оскільки позовні вимоги Банку були частково задоволені, апеляційний суд стягує з позичальника на користь Банку судовий збір за звернення до суду з позовною заявою в розмірі 590,48 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.02.2024 було вирішено питання про відстрочення сплати судового збору, тому з апелянта ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 885,72 грн, а з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3140,28 грн.

Доводи апеляційної скарги на ухвалу Савранського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2023 року не спростували висновків суду першої інстанції щодо малозначності справи відповідно до ст. 19 ЦПК України, відсутності обмежень за ч. 4 ст. 274 ЦПК України та не містять обґрунтувань щодо неможливості розгляду справи, з врахуванням поданого зустрічного позову, в спрощеному позовному провадженні. Сторона була в повному обсязі забезпечена правом на подання заяв та клопотань по суті справи, відзиву на позов та відповіді на відзив тощо, в яких мала можливість викласти свою процесуальну позицію щодо суті спору. Тому апеляційний суд залишає оскаржувану ухвалу без змін.

Таким чином, враховуючи вище встановлені обставини справи, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення по суті позовних вимог, а також на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржувану ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Савранського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 500616033 від 07.09.2017, шляхом зарахування коштів в розмірі 67 906,67 грн, що сплачені за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості в рахунок сплати заборгованості за кредитом.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (03150, м. Київ, Вулиця Велика Васильківська, 100; ) заборгованість за кредитним договором в розмірі 20 037 (двадцять тисяч тридцять сім) грн 36 копійок, а також судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в розмірі 590,48 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 885,72 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (03150, м. Київ, Вулиця Велика Васильківська, 100; ) на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3140,28 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда