ПОСТАНОВА

Іменем України

14 серпня 2024 року м. Кропивницький

справа № 404/4451/21

провадження № 22-ц/4809/856/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді - Головань А.М., Дуковський О.Л.,

за участю секретаря судового засідання Зубіцької Н. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2024 року (суддя Варакіна Н.Б.).

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить зобов`язати відповідача спростувати інформацію виставлену в соціальній мережі групі Телеграм, за мобільним номером НОМЕР_1 за якою ОСОБА_1 не є членом Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих «УТОГ» та інформацію за якою 06.12.2020 року ОСОБА_1 прийшов до будинку культури Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих «УТОГ2 в місті Кропивницькому, діючи в інтересах ОСОБА_3 , щоб зірвати його проведення. У відшкодування моральної шкоди стягнути 50 000 грн з ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог вказав, що є членом Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих «УТОГ», головою якої є ОСОБА_4 , дружина відповідача.

06.12.2020 року ОСОБА_2 безпідставно не впустив позивача на відкриття спортивної зали організації «УТОГ».

Відповідач в групі Телеграм, вказав, що позивач не є членом Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих «УТОГ», є «пішкою» та діє в інтересах ОСОБА_3 і прийшов на захід, щоб зірвати його проведення.

У зв`язку з налаштуванням членів Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих «УТОГ» проти нього, розповсюдженням інформацію через Інтернет, принизив честь, гідність та ділову репутацію позивача.

Такі дії відповідача завдали моральної шкоди, яку ОСОБА_1 оцінює у 50 000 грн.

Відзив на позов

Відповідач 07.02.2022 подав відзив, яким заперечує позовні вимоги.

Вказав, по суті обставин виникнення суперечки, що позивач членські внески до «Українського товариства глухих «УТОГ» сплачував не регулярно, на заходи, які проводились в Будинку культури, не приходив, не цікавився та не жив інтересами організації. У січні 2021 року подав заяву з проханням виключити його з УТОГ, сплативши заборгованість по членським внескам за останні 3 роки.

На захід, що відбувся 05 грудня 2020 року в період карантину дозволялася кількість учасників заходу 1 особа на 10 квадратів, тому і намагалися притримуватися цих правил, обмежили вхід особам, які не переймалися життям організації. Обставини переписки в групі Телеграм-каналі, якого позивач не є учасником, набув пліток між певного кола осіб.

Заявлені позивачем вимоги про відшкодування моральної шкоди, у розмірі 50 000 грн, є не обґрунтованими, такими, що не підтверджені.

Короткий зміст рішення

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, відмовлено.

Суд першої інстанції виснував, що в діях відповідача має місце реалізація свого конституційного права на вираження поглядів, а не намір поширити недостовірну інформацію з метою приниження ділової репутації позивача.

Спірні висловлювання стосуються виключно дій позивача, як сторони конфлікту, свідчать про власну оцінку відповідачем ситуації, що склалася між сторонами, а тому в діях ОСОБА_2 не встановлені дії, які порушують права позивача.

Матеріали справи не підтверджують, що поширена інформація ганьбить честь та гідність ОСОБА_1 , завдає йому шкоди.

Позивач не довів, що нібито розповсюджена інформація дискредитує його або призвела до негативних наслідків, та є такою, що поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про її правдивість чи неправдивість, а не з метою висловлення власної думки та позиції.

Суб`єктивні думки і погляди не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а отже, не можуть вважатися поширенням недостовірної інформації, та відповідно не підлягають спростуванню відповідно до ст.277 ЦК України та ст. 30 Закону України «Про інформацію».

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з судовим рішенням, представник відповідача адвокат Іващенко І.Ю. подав апеляційну скаргу, якою просить рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28.02.2024 року за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди, скасувати. Ухвалити нове судове рішення по суті уточнених позовних вимог.

В обґрунтування оскарження вказує, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв належним та допустимий доказ сторони позивача - висновок спеціаліста психолога від 14.03.2023, в якому зазначено, що, ОСОБА_1 на даний час знаходиться в стані постійної потреби в досягненні спокою і позбавлення стресу. Має виражену схильність до обмеження контактів, розслаблення, уникнення конфліктів. Дії обвинувального характеру, виставлені на показ в соціальній мережі в групі в мережі Телеграм стосовно ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 вплинули на психоемоційний стан ОСОБА_1 . Діями ОСОБА_2 ОСОБА_1 нанесена моральна шкода. Певний матеріальний еквівалент нематеріальної шкоди, який зазнав ОСОБА_1 з боку ОСОБА_5 дорівнює 0,01 (24МЗП), а саме 79 596 грн.

Суд не врахував недостовірність інформації поширену відповідачем, що ОСОБА_1 не є членом «УТОГу».

Відповідач налаштував майже всіх членів Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих «УТОГ» проти позивача, образив та принизив його, обізвавши його «пішкою». Позивач повністю довів неправдивість висловів відповідача, які призвели до втрати психоемоційного стану і завдали моральної шкоди.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою суду від 09 травня 2024 року відкрито провадження у даній справі; встановлено строк для подачі відзиву.

10 травня 2024 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 20 червня 2024 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

20 червня 2024 року розгляд справи відкладено на 14 серпня 2024 року (а.с.1 том 2).

У встановленому процесуальним законом порядку сторін повідомлено про дату, час та місце призначеного на 14 серпня 2024 року засідання апеляційного суду у даній справі (а.с. 3-7 том 2).

На підставі розпорядження керівника апарату апеляційного суду від 14 серпня 2024 року № 164 здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи між суддями, за результатами якого члена колегії з розгляду даної справи суддю Письменного О.А. замінено суддею Голованем А.М.

Позиція учасників справи в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні представник позивача адвокат Іващенко І.Ю. просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції, представник відповідача адвокат Юрах В.М. заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступного.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини

Позивач перебував на обліку в Кропивницькій територіальній організації як інвалід III групи дитинства по слуху.

У січні 2021 року подав заяву з проханням виключити його з «УТОГ», сплативши заборгованість по членським внескам.

Згідно листа Голови Кіровоградської обласної організації «УТОГ» ОСОБА_10 № 02 від 01.12.2023, ОСОБА_1 з 2012 року не відвідував товариство глухих взагалі, мав заборгованість по сплаті членських внесків з 2018 року. 20 січня 2021 року ОСОБА_1 написав заяву про вихід з членів «УТОГ». 19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 написав заяву про вступ до членів «УТОГ». На зборах правління Кропивницької «ТО УТОГ» ОСОБА_1 було прийнято в члени «УТОГ».

В організації «УТОГ» 05 грудня 2020 року відбувся спортивний захід, на який ОСОБА_2 не впустив ОСОБА_1 , відбулася сварка між сторонами.

26.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області з заявою про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності в якій зазначив, що 06.12.2020 року близько 15 год 00 хв. останній безпідставно не впускав його на відкриття спортивної зали.

Аналогічну скаргу направлено до Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих «УТОГ».

Згідно довідки б/н та дати за підписом Т.в.о. СДОП Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_7 та ОСОБА_11 видана довідка про результати проведеної перевірки за якою вбачається відсутність ознак кримінального правопорушення.

26.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Начальника Головного управління національної поліції в Кіровоградській області зі скаргою в якій просив скасувати рішення про відсутність ознак кримінального правопорушення та внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда по справі № 404/686/21 про притягнення до адміністративної відповідальності, які були направлені з Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області відносно ОСОБА_2 , працюючого сантехніком в Кіровоградській обласній організації УТОГ, за ст. 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення».

Мотивував свою скаргу тим, що згідно довідки б/н про результати перевірки по повідомленню громадянина ОСОБА_1 , від 26.02.2021 року вказано, що 06.12.2020 року близько 15 годин 00 хв. ОСОБА_2 безпідставно не пускав на відкритгя спортивної зали. У відповіді від 11.03.2021 року за підписом начальника районного управління ОСОБА_12 повідомив, що у відповідності до ст. 38 КУпАП строк притягнення до адміністративної відповідальності пройшов, тому не можна притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП.

23.04.2021 року заступник начальника головного Управління НП в Кіровоградській області відмовив у задоволенні скарги.

В подальшому позивач звернувся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність службових осіб Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області щодо невнесення ними відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 26.02.2021 року.

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 31.05.2021 року скарга була задоволена, визнано протиправною бездіяльність посадових осіб Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області, що полягає у невнесенні ними відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 26.02.2021 року про те, що 06.12.2020 року близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_2 ймовірно не пустив ОСОБА_1 на публічний захід, який проводився в приміщенні спортивного залу «Кіровоградської обласної організації УТОГ» та зобов`язано начальника Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 26.02.2021 року про те, що 06.12.2020 року близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_2 ймовірно не пустив позивача на публічний захід, який проводився в приміщенні спортивного залу «Кіровоградської обласної організації УТОГ».

Згідно довідки від 10.01.2022, виданої Головою «Кропивницької ТО УТОГ» ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_1 1977 року народження стояв на обліку в Кропивницькій територіальній організації як інвалід III групи дитинства по слуху. Послугами перекладача жестової мови не користувався, так як має чуючу дружину, яка є для нього перекладачем (з його слів). Членські внески сплачував не регулярно, на заходи, які проводились в Будинку культури «УТОГ» ніколи не приходив, не жив життям «УТОГ» (не був активістом. 2021 році у січні місяці написав заяву, в якій просив виключити його з «УТОГ». На запитання, яка причина його виходу з «УТОГ», відповів, що у нього чуюча дружина і йому перекладачі не потрібні. З 20.01.2021 та по теперішній час ОСОБА_1 не перебуває на обліку в Кропивницькій «ТО УТОГ».

Листом Голови Кіровоградської обласної організації «УТОГ» ОСОБА_13 від 25.12.2020 було надано ОСОБА_1 відповідь на його заяву від 15.12.2020, в якій зазначено, що позивач більше 10 років не був на жодному з заходів, які проводилися Будинком культури та не приймав активну участь в товаристві, а отже не сприймає товариство як організацію, яка йому потрібна. На вищезазначений захід прийшла ОСОБА_9 , яка була не бажаним гостем і присутні не бажали аби вона була на ньому, її вивели з приміщення. Через деякий час позивач прийшов аби її підтримати. Аби уникнути сварок та провокацій на них ОСОБА_1 не пустили до приміщення та він міг зателефонувати голові обласної організації чи надіслати відео, що прийшов як гість, а не як підтримка ОСОБА_9 . Тоді б його б із задоволенням запросили до зали, а ще краще було б, якби він прийшов вчасно до початку заходу, а не на кінець. Після цього інциденту позивач разом з ОСОБА_9 пішли разом до її дому, це вона сама розказувала в телеграмі своїм друзям, а отже він з нею був за одне.

Позивачем наданий висновок спеціаліста психолога від 14.03.2023, в якому зазначено, що, ОСОБА_1 на даний час знаходиться в стані постійної потреби в досягнення спокою і позбавлення стресу. Має виражену схильність до обмеження контактів, розслаблення, уникнення конфліктів. Дії обвинувального характеру, виставлені на показ в соціальній мережі в групі в мережі Телеграм стосовно ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 вплинули на психоемоційний стан ОСОБА_1 . Діями ОСОБА_2 ОСОБА_1 дійсно нанесена моральна шкода. Певний матеріальний еквівалент нематеріальної шкоди, який зазнав ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 дорівнює 0,01 (24МЗП), а саме 79 596 грн.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Спірні правовідносини виникли за наступного.

Позивач інвалід ІІІ групи з дитинства, не чує звуків. Є членом Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих «УТОГ».

Як вказує про початок конфлікту, що 05 грудня 2020 року в Телеграм-каналі побачив повідомлення про відкриття спортивної зали для глухонімих людей та вирішив прийти на урочисте відкриття.

06.12.2020 прийшов до спортивного залу з метою подивитись гру волейбол та поспілкуватись. Але до спортивної зали відповідач його не впустив, виникла сварка. З цього приводу звернувся до поліції із заявою. Після цього відповідач у Телеграм групі висвітлив інформацію стосовно позивача, що він не є членом «УТОГ», є «пішкою», яка діє в інтересах ОСОБА_3 і що прийшов на відкриття залу лише щоб його зіпсувати. Також відповідач налаштував всіх членів організації проти нього, вони стали його уникати, вважають злочинцем і досі не спілкуються з ним. Ця інформація принизила позивача, він зазнав душевних страждань та переживань, навіть працював з психологом.

Відповідач виклав свою позицію конфлікту, за якою позивач стояв на обліку в Кропивницькій територіальній організації як інвалід III групи дитинства по слуху. Членські внески сплачував не регулярно, на заходи, які проводились у Будинку культури «УТОГ» ніколи не приходив, не жив життям спільноти. Крім того, у січні 2021 року подав заяву з проханням виключити його з УТОГ, сплативши заборгованість по членським внескам за останні 3 роки. На захід, що відбувся 05 грудня 2020 року запрошувалися члени товариства, що допомагали робити ремонт приміщення, та ті, хто не зможе прийти на офіційне відкриття 15 грудня 2020 року.

На час карантину дозволялася кількість учасників заходу 1 особа на 10 квадратів, тому і намагалися притримуватися цих правил. Більш того, позивач в дружніх стосунках з бувшою тещею відповідача ОСОБА_9 , з якою у нього понад 10 років неприязні відносини і конфлікти, судові провадження, яка постійно провокує сварку. На думку, відповідача, саме за проханням ОСОБА_9 прийшов ОСОБА_1 ніби-то на захід. В телеграм групі позивач не був учасником і про події товариства в цілому не міг знати.

Виникла сварка, активна суперечка, після цих подій позивач у соцмережі «Фейсбук» написав негативно про відповідача, той на таку реакцію прореагував у групі Телеграм щодо його поведінки.

Колегія суддів, з`ясувавши обставини виникнення спірних правовідносин, переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах оскарження та заперечень, застосовує наступні положення законодавства.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст. 34 Конституції України).

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб.

За приписами ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним (ч.3 ст. 270 ЦК України).

Статтею 271 ЦК України передбачено, що зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Згідно зі ст. 275 ЦК України кожній фізичній особі надано право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

За нормою ч.ч. 1, 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації (ст. 299 ЦК України).

При цьому, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти.

З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Отже, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію, а також інформацію, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

За змістом ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Основними принципами інформаційних відносин є: гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя (ст. 2 Закону України «Про інформацію»).

У ст. ст. 22, 23 Закону України «Про інформацію» унормовано, що масова інформація - інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб; засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації ; інформаційна продукція - матеріалізований результат інформаційної діяльності, призначений для задоволення потреб суб`єктів інформаційних відносин; інформаційною послугою є діяльність з надання інформаційної продукції споживачам з метою задоволення їхніх потреб. Інформаційна продукція та інформаційні послуги є об`єктами цивільно-правових відносин, що регулюються цивільним законодавством України.

Як зазначено у ст. 27 Закону України «Про інформацію», порушення законодавства України про інформацію тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно із законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд визначає характер такої інформації та з`ясовує, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Як передбачено у ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

ЄСПЛ також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Як зазначено в рішеннях ЄСПЛ (справи Lingens v. Austria, De Haes and Gijsels v. Belgium, Goodwin v. The United Kingdom), свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. Для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів.

Частина 2 ст. 302 ЦК України покладає обов`язок на фізичну особу, яка поширює інформацію, переконатися у її достовірності.

Право фізичної особи на відшкодування майнової та (або) моральної шкоди, яку завдано внаслідок порушення її особистого немайнового права, передбачено ст. 280 ЦК України.

Право фізичної особи на честь та гідність, їх недоторканність та недоторканність ділової репутації а також право на їх судовий захист передбачено ст.ст. 297, 299 ЦК України.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану фізичній особі моральну шкоду покладається на особу, яка її завдала.

Крім того, згідно ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України від 17 липня 1997 року № 465/97-ВР держава ратифікувала європейську Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Згідно ч. 1 ст. 10 цієї Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Частина 2 ст. 10 Конвенції визначає, що здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

Відповідно до вимог п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Аналізуючи зміст поширеної інформації у контексті встановлених фактичних обставин справи, доводів позову, а також апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про підставність висновків суду першої інстанції по суті порушеного спору.

Позивач пов`язує підстави виниклих правовідносин з тим, що його не впустили на захід організації, членом якої він був на той час, розповсюдження неправдивої інформації серед спільноти, що він не є членом Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих «УТОГ» образливий вислів що він «пішка», прийшов до будинку культури діючи в інтересах ОСОБА_3 , щоб зірвати. Наслідки поширення неправдивої інформації стало надбання спільноти групи в Телеграм-каналі і як негативний наслідок ставлення до нього членів організації.

Допитані судом свідки, підтвердили обставини викладені позивачем, як відбувався захід, як і кого на нього запрошували, переписку в соціальній мережі Телеграм, тобто позиція позивача доводиться свідченнями.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, дискредитуючою, суди визначають характер такої інформації та з`ясовують, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.

У справах про захист гідності, честі та ділової репутації суд розмежовує відомості, які принижують честь та гідність особи, від думок, поглядів, критичних висловлювань, ідей, оцінок, висловлених у порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова

Так, особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їхню правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції. За якою, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи.

Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Висловлювання відповідача, які ним не заперечуються, та які стали підставою звернення до суду, на глибоке переконання колегії суддів, не становить інформацію яка за своєю якістю та суттю дискредитує, принижує і потребує заходів для спростування та захисту.

Думки, погляди, оцінка дій, критичні висловлювання є реалізацією конституційного права на свободу думки і слова та розмежовуються від відомостей, які принижують честь та гідність. Характеристика виказана ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 про членство в організації, мети відвідування змагань та вживання терміну «пішка» в контексті виниклого конфлікту, безумовно, є суб`єктивною оцінкою учасника конфлікту, не є відображенням об`єктивної істини.

Відповідач вважав, що ОСОБА_1 вийшов з членів організації, так як подавав такого змісту заяву до УТОГ. Оціночні судження і висловлювання відповідача на кшталт «пішка» не підлягають спростуванню, позивач вправі виказати свої заперечення, реалізувавши право на відповідь, у тому ж самому засобі інформації з власним тлумаченням спірної ситуації, надавши їм свою оцінку. Законодавство чітко визначило критерії захисту честі та гідності, ділової репутації, не кожна сварка/суперечка/конфлікт, висловлювання її учасників та ставлення один до одного, передбачають підстави застосування вимог ст. 277 ЦК.

За вищевикладеного, доводи апеляційної скарги, як і позовної заяви не підлягають задоволенню. Суд першої інстанції, ретельно перевірив всі обґрунтування, використав значний процесуальний час для вирішення справи, заслуховування сторін та свідків, прийшов законного висновку про відмову в задоволенні позову, з яким повністю погоджується колегія суддів.

Стосовно підстав оскарження рішення в частині вирішення вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку апелянт пов`язує з наявністю причинного зв`язку у протиправній поведінці заподіювача шкоди та зазнаних позивачем душевних страждань, апеляційний суд акцентує увагу на слідуюче.

Визначення моральної шкоди міститься у ст. 23 ЦК та в Постанові Пленуму Верховного Суду № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Так під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, завданих фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зокрема, під немайновою шкодою, завданою юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, тощо.

Причинний зв`язок з`ясовується між причиною, тобто протиправністю поведінки, та шкодою, як наслідком. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки. Це відповідає концепції причини-умови, яка існує у праві. Тобто, зміст причинного зв`язку полягає у тому, що вчинена неправомірна дія є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди.

У п. 2 постанови Пленуму ВСУ про моральну шкоду зазначено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених нормами ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Моральна шкода відшкодовується лише за наявності вини особи, яка завдала шкоди. Відповідальність особи, яка завдала шкоди без вини, може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Так як винної поведінки відповідача судом не встановлено, відтак відсутній причинно-наслідковий зв`язок в розумінні положень законодавства, відповідно немає умов для відшкодування моральної шкоди.

Тому і докази сторони позивача на предмет емоційного стану, морального переживання, без встановлення винуватості відповідача, не мають правового наслідку та не становлять підстав для відшкодування.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та зводяться до незгоди з висновками суду.

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 лютого 2024 року, без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 23 вересня 2024 року

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А.М.Головань

О.Л. Дуковський