УХВАЛА

25 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 166/430/24

провадження № 61-13971ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 22 травня 2024 року, додаткове рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 06 червня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відшкодування коштів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив зобов`язати Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») відшкодувати йому кошти у розмірі 48 608,80 грн, які були списані за неналежною платіжною операцією з кредитного карткового рахунку банку р/р НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , шляхом перерахування грошових коштів на його кредитний картковий рахунок, а також відшкодувати судові витрати.

22 травня 2024 року Ратнівський районний суд Волинської області своїм рішенням позов ОСОБА_1 задовольнив частково. Зобов`язав АТ «Ощадбанк» повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 48 607,13 грн, списані за неналежною платіжною операцією, шляхом перерахування на кредитний картковий рахунок НОМЕР_1 . Вирішив питання про розподіл судових витрат.

06 червня 2024 року Ратнівський районний суд Волинської області додатковим рішенням стягнув із АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 6 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Волинський апеляційний суд постановою від 12 вересня 2024 року залишив без змін рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 22 травня 2024 року і додаткове рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 06 червня 2024 року.

11 жовтня 2024 року АТ «Ощадбанк» через засоби поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 22 травня 2024 року, додаткове рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 06 червня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями частини першої статті 274 ЦПК України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються зокрема малозначні справи.

18 березня 2024 року Ратнівський районний суд Волинської областісвоєю ухвалою визнав дану справу малозначною та призначив її до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Підстави вважати, що суд помилково відніс зазначену справу до категорії малозначних, відсутні. Крім того, заявник не мотивує наявність підстав для розгляду касаційної скарги вказаною обставиною.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права із зазначенням підстав касаційного оскарження є виконанням вимог щодо оформлення касаційної скарги відповідно до статей 389, 392 ЦПК України і не вказує на те, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та фактично підтверджує незгоду особи, яка її подала, з оскаржуваним судовим рішенням.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення ухвалені у малозначній справі, тому у відкритті касаційного провадження належить відмовити.

Верховним Судом взято до уваги, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про відшкодування коштів за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 22 травня 2024 року, додаткове рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 06 червня 2024 року та постанову Волинського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов