Провадження №: 4-с/336/49/2024
УХВАЛА

Іменем України

24 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Пустовіт В.О., за участі скаржника ОСОБА_1 , представника скаржника адвоката Пухира П.В., державного виконавця Бурцевої В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , на дії та рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась із скаргою на дії, рішення та бездіяльність Центрального ВДВС у м. Запоріжжя Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), вказавши, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2023, року, яке набрало законної сили 12.03.2024 року, було визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом із матір?ю ОСОБА_1 , а також зобов?язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 . ОСОБА_1 . В ході виконання рішення суду державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Запоріжжя постановою від 12.08.2024 року виконавче провадження передано на виконання до Оріхівського ВДВС в Пологівському районі Запорізької області. Зазначену постанову стягувач вважає незаконною, адже саме стягувачу надано право вибору місця відкриття виконавчого провадження, при цьому боржнику належить в межах територіальної компетенції Центрального ВДВС нерухоме майно. Також, на думку стягувача, державним виконавцем не в повній мірі здійснені усі передбачені чинним законодавством дії з метою належного виконання рішення суду, а саме не здійснено перевірки належної боржнику квартири, не витребувані відомості щодо наявності банківських рахунків боржника, безпідставно не з?ясовано в Державній прикордонній службі України інформацію щодо перетину кордону боржником та дитиною.

По суті скарги боржник просила:

визнати незаконною постанову Центрального ВВС у м. Запоріжжя від 12.08.204 року про передачу виконавчого провадження;

визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Центрального ВДВС у м. Запоріжжя Бурцевої В.В. та зобов?язати Центральний ВДВС у м. Запоріжжя вчинити всі необхідні за законом дії для забезпечення виконання виконавчого листа від 22.12.2023 року, в тому числі:

-зобов?язати ВДВС витребувати в ДПС України та банках України інформацію про наявні у божника банківські рахунки та про залишки та рух коштів по них з метою забезпечення виконання фінансових зобов?язань боржника ОСОБА_2 ;

-зобов?язати ВДВС витребувати в Державній прикордонній службі України інформацію про останні факти перетину державного кордону України боржником ОСОБА_2 та дитиною ОСОБА_3 з метою з?ясування їх перебування на території України;

-зобов?язати ВДВС надати подання про розшук боржника ОСОБА_4 та дитини ОСОБА_3 .

Скаржник в судовому засіданні підтримала скаргу, пояснивши по суті, що батько дитини ОСОБА_2 без її дозволу та згоди під приводом спілкування з дитиною вивіз ОСОБА_3 за межі України. Після рішення суду, яким ОСОБА_2 зобов?язано повернути дитину матері, він рішення суду не виконує, а державним виконавцем не вживається дієвих заходів для його фактичного виконання.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав на зазначених підставах, вказавши, що фактично державним виконавцем не вживається дієвих заходів для виконання рішення суду, натомість виконавче провадження передається до іншого органу ДВС без належних для того підстав. Крім того, наразі є підстави для оголошення боржника у розшук, натомість державним виконавцем не подано відповідне подання до суду.

Державний виконавець Бурцева В.В. в судовому засіданні проти скарги заперечила, вказуючи, що підставою для передання виконавчого провадження стало з?ясування того, що адреса проживання боржника, зазначена у виконавчому листі, не відповідає дійсності, а зареєстроване місце проживання боржника знаходиться в Пологівському (колишньому Оріхівському) районі Запорізької області, у зв?язку з чим виконавче провадження було передано за місцем проживання боржника. Натомість згодом виконавче провадження знов було повернуто до Центрального ВДВС м. Запоріжжя.

При дослідженні матеріалів виконавчого провадження судом встановлено наступне.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.12.2023 року було визначено місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір?ю ОСОБА_1 , а також зобов?язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 матері ОСОБА_1 . У задоволенні вимог про стягненя аліментів було відмовлено. Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір.

Як зазначено у рішенні суду 20.05.20203 року ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 виїхав до Румунії, де отримав для себе та сина дозвіл на проживання осіб тимчасового захисту та винайняв житло.

02.04.2024 року ОСОБА_1 подала заяву про відкриття виконавчого провадження, в якій вказала, що ОСОБА_2 виїхав за межі України разом із ОСОБА_3 та теперішнє місце його перебування їй невідоме. Також заявником було вказано інформацію щодо нерухомого майна, яке перебуває у власності боржника, а також наявності у нього корпоративних прав.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС у м. Запоріжжя від 04.04.2024 року було відкрите виконавче провадження з виконання рішення суду в частині зобов?язання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 матері ОСОБА_1

15.07.2024 року державним виконавцем здійснено вихід на адресу, яка вказана у виконавчому листі суду в якості адреси проживання ОСОБА_2 , натомість з?ясовано, що квартира за вказаною адресою боржнику не належить, він там фактично не мешкав та не мешкає, а зазначена у виконавчому листі адреса є адресою проживання його представника.

Також державним виконавцем з?ясовано інформацію щодо наявності відомостей про доходи боржника (з Пенсійного фонду України), відомості про те, що ОСОБА_2 як фізична особа-підприємець знятий з обліку, інформацію щодо відсутності зареєстрованих за боржником транспортних засобів, а також відсутність відомостей про перетин ОСОБА_2 кордону України в період часу з 04.04.2024 року по 23.07.2024 року.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС м. Запоріжжя від 12.08.2024 року виконавче провадження передано до Оріхівського ВДВС у Пологівському районі Запорізької області у зв?язку з тим, що зареєстрованим місцем проживання боржника є с. Мирне Пологівського району Запорізької області.

Постановою державного виконавця Оріхівського ВДВС у Пологівському районі Запорізької області від 20.08.2024 року виконавче провадження передано до Центрального ВДВС м. Запоріжжя.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС м. Запоріжжя від 19.09.2024 року виконавче провадження прийняте до провадження державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Запоріжжя Ярехою П.В.

Крім того, до заперечень державного виконавця були додані наступні документи, які з незрозумілих причин були відсутні в матеріалах виконавчого провадження.

З відповіді Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, який надійшов до Центрального ВДВС у м. Запоріжжя 10.04.2024 року, вбачається, що відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 відсутні.

Також до заперечень надано запит до банківських установ щодо наявності та стану рахунків ОСОБА_2 від 23.07.2024 року.

Згідно із копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо ОСОБА_2 , згідно із якою у власності Богуславського наявна частка у квартирі у с. Мирне Оріхівського району Запорізькоїобласті, а також ОСОБА_2 на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена довідка отримана державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Запоріжжя Романовою М.А. та датована 09.09.2024 року, тобто в період часу коли виконавче провадження у Центральному ВДВС у м. Запоріжжя взагалі не перебувало, адже воно передано до Оріхівського ВДВС 12.08.2024 року, а прийнято до провадження Центральним ВДВС лише 19.09.2024 року.

Вирішуючи скаргу, суд виходить з наступного.

Статтею 3 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У відповідно до положень ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, в даному випадку суд перевіряє лише чи діяв державний виконавець в межах своїх повноважень, чи відповідали його рішення та дії вимогам чинного законодавства.

Надання державному виконавцю конкретних вказівок щодо ходу та порядку виконання рішення суду, вчинення конкретних дій до компетенції суду в межах перевірки доводів скарги не відноситься, адже такі повноваження надані начальнику ВДВС, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, та який, відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

Порядок надання доручень, підстави та порядок вчинення виконавчих дій на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби, передачі виконавчих проваджень від одного органу державної виконавчої служби до іншого, від одного державного виконавця до іншого визначаються Міністерством юстиції України.

Таким чином, саме стягувач має право обирати відповідний виконавчий орган, в якому має виконуватись рішення суду у разі наявності альтернативи.

Стягувач ОСОБА_1 , реалізуючи своє право, звернулась до Центрального ВДВС у м. Запоріжжя, вказавши, що боржник ОСОБА_2 в якості адреси проживання вказав у позовній заяві адресу, яка віднесена до Олександрівського району м. Запоріжжя, а також вказавши, що боржник має майно, розташоване в Олександрівському районі м. Запоріжжя.

Державний виконавець Бурцева В.В., не перевіривши відомості про актуальне зареєстроване місце проживання боржника, передала виконавче провадження до Оріхівського ВДВС, порушивши таким чином право стягувача.

При цьому державний виконавець ОСОБА_5 свідомо проігнорувала положення ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що боржник ОСОБА_2 не має зареєстрованого місця проживання в Пологівському районі Запорізької області.

І ця інформація на момент передання виконавчого провадження у серпні 2024 року була у розпорядженні державного виконавця Бурцевої В.В., адже містилась у відповіді Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, яка надійшла до Центрального ВДВС у м. Запоріжжя 10.04.2024 року, та з якої вбачається, що відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 відсутні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав для передання виконавчого провадження до Оріхівського ВДВС у Пологівському районі Запорізької області не було.

Водночас метою судового контролю у процесі виконання рішень судів є переважно відновлення прав учасників виконавчого провадження, порушення яких наявне на момент розгляду скарги.

На момент розгляду скарги виконавче провадження передано до Центрального ВДВС у м. Запоріжжя та прийнято до провадження іншим державним виконавцем, тож визнання незаконною постанови від 12.08.2024 року не досягне мети захисту прав стягувача, які на момент розгляду скарги судом вже не є порушеними.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення скарги в частині визнання незаконною постанови Центрального ВДВС у м. Запоріжжя від 12.08.2024 року, адже зазначена постанова вже не є актуальною, а виконавче провадження знову перебуває на виконанні у Центральному ВДВС у м. Запоріжжя.

Щодо іншої частини вимог скарги, то державним виконавцем витребувана інформація щодо наявності у боржника банківських рахунків, тож в цій частині скарга не підлягає задоволенню. Крім того, не зрозуміло, яким чином зазначена інформація має сприяти виконанню рішення суду щодо повернення дитини.

Також суд не вбачає підстав для зобов`язання ВДВС витребувати інформацію щодо перетину кордону України боржником та дитиною, адже зазначена інформація наявна в матеріалах виконавчого провадження. Зокрема, в рішенні суду вказано, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 покинули межі України у 2023 року, в матеріалах виконавчого провадження жодних відомостей про їх повернення немає. При цьому стягувачем самостійно перевірялась інформація щодо перетину кордону ОСОБА_3 та не було отримано відомостей, які б відрізнялись від наявних в матеріалах виконавчого провадження.

В частині скарги щодо зобов?язання ВДВС звернутись із поданням про розшук боржника ОСОБА_2 та дитини ОСОБА_3 , суд виходить з наступного.

Статтею 36 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Порядок розшуку боржника визначений Порядком розшуку боржника - фізичної особи, затвердженим Наказом МВС 27.08.2008 № 408.

З зазначеного наказу вбачається, що він застосовується для встановлення місця перебування боржника на території України, адже згідно із п. 1.3 Порядку розшук громадянина-боржника - це комплекс розшукових заходів, які проводяться з метою встановлення місцеперебування боржника. Розділом 2 Порядку № 408 встановлений порядок розшуку боржника, а саме визначені першочергові розшукові заходи, до яких віднесено вивчення інформації про боржника, здійснення перевірки боржника за обліками У(В)ІТ, адресно-довідкового бюро ГУМВС, УМВС тощо, здійснення опитування стягувача, під час якого з`ясовуються наявні в нього відомості про боржника, а також установлення кола осіб, з якими боржник підтримував стосунки і які ймовірно можуть мати відомості про його місцеперебування.

В матеріалах виконавчого провадження наявні достовірні відомості про те, що боржник ОСОБА_2 , а також і дитина ОСОБА_3 з 2023 року перебувають за межами України, зокрема, у рішенні суду вказано, що 20.05.20203 року ОСОБА_2 разом із ОСОБА_3 виїхав до Румунії, де отримав для себе та сина дозвіл на проживання осіб тимчасового захисту та винайняв житло з посиланням на відповідні докази, наявні в матеріалах цивільної справи, тож вжиття заходів, передбачених законодавством України в межах розшуку боржника за рішенням суду, є беззмістовним.

Порядок виконання рішення суду України на території іноземних держав визначений Інструкцією про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 № 1092/5/54.

При цьому між Україною та Румунією (останнє відоме місце проживання боржника та дитини) укладений договір про правову допомогу та правові відносини в цивільних справах, який ратифікований та набрав чинності 30.10.2006 року, яким передбачено, зокрема, взаємну правову допомогу щодо визнання та виконання судових рішень у цивільних справах.

Враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення скарги стягувача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 447, 448, 450 451 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 , на дії та рішення державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк