Номер провадження: 22-ц/813/5781/24
Справа № 499/1269/23
Головуючий у першій інстанції Кравчук О.О.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А.

за участю секретаря Соболєвої Р.М.,

учасники справи: позивачка ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 25 квітня 2024 року, ухвалене Іванівським районним судом Одеської області у складі: судді Кравчука О.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини,

в с т а н о в и в:

01 грудня 2023 року позивачка ОСОБА_1 в особі свого представника - ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що 29 липня 2021 року позивач та відповідач уклали шлюб. Під час шлюбу народилася дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Натепер позивачка самостійно виконує обов`язки щодо виховання дитини, позивач та відповідач не досягли жодних домовленостей щодо того, в який спосіб відповідач буде виконувати свій матеріальний обов`язок перед дитиною, та який розмір аліментів він буде сплачувати на утримання дитини; зараз відповідач не приймає участі в утриманні дитини; орієнтовна сума місячних витрат на утримання дитини становить 20000 гривень, що складається з витрат на харчування, підгузки, одяг, розвиваючі іграшки тощо. Відповідач працездатний, не має на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, натомість позивачка не може працювати, оскільки доглядає дитину, яка не досягла трирічного віку.

На підставі викладеного, з урахуванням заяви про виправлення описки в прохальній частині позовної заяви, просила стягнути з відповідача на користь позивачки, з дня пред`явлення позову, щомісячно, аліменти в розмірі: 15000 гривень на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дитиною повноліття; 5000 гривень на утримання позивачки до досягнення дитиною трьох років.

25 грудня 2023 року відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 подав до суду відзив, в якому зазначив про те, що спільне життя позивача та відповідача не склалося; відповідач, починаючи з моменту фактичного окремого проживання, постійно піклувався про дитину та має намір спілкуватися з нею та приймати участь в її розвитку та вихованні; позивач не довела витрати на утримання дитини в розмірі щонайменше 30000 гривень; відповідач працює на посаді водія в ТОВ «Транспортні послуги «МАПТРАНС», де отримує заробітну плату в розмірі 1800 злотих, що при конвертації в національну валюту України складає 16429 гривень 86 копійок; на утриманні відповідача знаходиться батько ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому встановлена 2 група інвалідності, мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка не працює, молодший брат ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який навчається; відповідач готовий сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 2738 гривень 31 копійка; позивач не надала жодних доказів стосовно наявності у відповідача матеріальної можливості сплачувати аліменти на її утримання (а.с. 56-63).

01 січня 2024 року позивачка в собі свого представника подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що позивач з дитиною проживає з батьками позивачки; до відзиву не додані документи, які б підтверджували, що відповідач утримує батька та молодшого брата; позивачу відомо, що батько відповідача також працює водієм за кордоном; сумарний дохід відповідача є значно вищим ніж той, що зазначений у відзиві; підтвердити витрати на дитину досить складно, оскільки речі купуються як в магазині, так і на ринку (а.с. 108-109).

05 січня 2024 року відповідач в особі свого представника подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач як люблячий батько виконував догляд за дитиною та підтримував фінансовий стан сім`ї; відповідач натепер є єдиним годувальником у своїй родині; позивач не обґрунтувала розмір аліментів, який хоче стягувати з відповідача; відповідач не має можливості надавати позивачу матеріальну допомогу до досягнення дитиною трьох років (а.с. 127-134).

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 25 квітня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання дружини задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень, щомісячно, з дня пред`явлення позову, тобто з 04 грудня 2023 року і до досягнення ОСОБА_5 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 04 грудня 2023 року і до досягнення ОСОБА_5 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Допущено негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Рішення мотивовано тим, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу з урахуванням його заробітної плати, а тому існують підстави для задоволення позову частково у визначеному судом розмірі.

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Іванівського районного суду Одеської області від 25 квітня 2024 року у зв`язку з неповнотою судового розгляду, порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% від розміру прожиткового мінімуму, що становить 2 739 грн на місяць щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.

У призначенні аліментів на утримання позивача, до досягнення дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень щомісячно відмовити у повному обсязі.

В обгрунтування своїх вимог з посиланням на положення Сімейного кодексу України зазначає, що з моменту фактичного окремого проживання, відповідач як свідомий та люблячий батько постійно піклувався про свою доньку та має бажання і намір спілкуватися з нею в подальшому, приймати безпосередню участь у її розвитку та вихованні.

Вказує, що наразі відповідач перебуває у постійних трудових відносинах з ТОВ «ТРАНСПОРТНІ ПОСЛУГИ «МАПТРАНС», за трудовим договором від 15 вересня 2023 року, та щомісячно отримує заробітну плату у розмірі 1800,00 злотих, що становить при конвертації у національну валюту України 16 429 грн 86 коп.

Зазначає, що є єдиною працевлаштованою людиною у своїй родині. На його утриманні, забезпеченні знаходяться: батько ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є інвалідом ІІ групи і має право пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалід війни, згідно Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 10 ААВ № 8003341 від 30 червня 2016 року та посвідчення про призначення інвалідності ІІ групи ОСОБА_6 серія НОМЕР_1 від 22 лютого 2017 року, через що не має можливості заробляти гроші для фінансового забезпечення себе та своєї родини; мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка не працює з 2000 року, згідно Трудової книжки № НОМЕР_2 та довідки № 696 від 21 грудня 2023 року, на час подання позову займається підсобним господарством; молодший брат ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є неповнолітнім, з вересня 2023 року навчається у відокремленому структурному підрозділі «Одеського автомобільно-дорожнього фахового коледжу Національного університету «Одеська політехніка» на денній формі навчання, не має змоги та можливості працювати та заробляти гроші для забезпечення родини. Також вказує, що судом першої інстанції не враховано, що наявність у власності його матері квартири не свідчить про реальний його майновий стан. Вказує, що суд першої інстанції не є уповноваженим органом, щодо встановлення ступеню працездатності особи.

Вказує, що судом не враховано положення ч. 3 ст. 183 Сімейного кодексу України, стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 6 000,00 грн є завищеними та неналежними через неврахування матеріального та сімейного стану відповідача. Разом з тим, усвідомлюючи матеріальний стан своєї сім`ї, він готовий сплачувати аліменти в розмірі 2 738,31 грн на місяць. Вважає, що позивачка має фізичну можливість самостійно фінансово забезпечувати себе, а тому стягнення аліментів на її користь у розмірі 2000 грн є неправомірним.

Крім того зазначає, що судом під час розгляду справи у зв`язку з недопущенням його представника до участі у судових засіданнях в режимі відеоконференції є порушенням рівності, змагальності сторін, та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Від позивачки в особі свого представника надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона посилається на необгрунтованість доводів відповідача щодо піклування про дитину, наявність у нього на утриманні батьків та брата, розміру його заробітної плати. Вказує, що батьки відповідача мають на праві власності земельні ділянки, квартиру та будинок, що свідчить про наявність додаткових доходів. Також посилається на зловживання представником відповідача своїм процесуальним становищем, явка якого судом визнана обов`язковою. Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

У відповіді на відзив відповідач в особі свого представника заперечує проти доводів, наданих у відзиві, які викладені без урахування його фактичного майнового та сімейного стану. Зазначає, що майновий стан батьків не впливає на розмір та сплату аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги.

Позивачка та її представник, належно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, від представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_4 надійшла заява про відкладення розгляду справи через перебування представника у відпустці з 21 жовтня 2024 року по 31 жовтня 2024 року.

Розглядаючи вказане клопотання, доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Справа перебуває в провадженні Одеського апеляційного суду з травня 2024 року, апеляційне провадження відкрито 05.06.2024, передбачений частиною першою статті 371 ЦПК України строк розгляду справи апеляційної скарги сплинув у серпні 2024 року, у той час коли правом на справедливий судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, складовою якого є розумність строків розгляду справи, наділені всі учасники справи, у тому разі і відповідач.

Участь позивачки та її представника в суді апеляційної інстанції не визнавалася судом обов`язковою. Свої міркування щодо доводів апеляційної скарги та законності рішення суду першої інстанції представником позивачки висловлено у заяві по суті справи у відзиві на апеляційну скаргу.

Натомість, надавши суду клопотання про відкладення справи розглядом через перебування представника у відпустці, доказів на підтвердження такого суду не надано.

Вислухавши думку представника відповідача, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. По справі не встановлено обставин, які б перешкоджали розглянути справу за відсутності сторони позивача, який має демонструвати готовність на всіх етапах такого брати участь у судових процедурах, до яких слід віднести і апеляційний перегляд судового рішення.

Отже, наведене не є перешкодою в розумінні ч. 2 ст. 372 ЦПК України для розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_9 уклали шлюб, який зареєстрований 29 липня 2021 року Малиновським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1711, складений 29 липня 2021 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 , видане 27 жовтня 2023 року (а.с. 7).

Сторони мають дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якої вони записані і про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 8).

Дитина проживає з матір`ю, про що свідчить Витяг з реєстру територіальної громади, виданий Державним підприємством «Дія» (а.с. 9).

Згідно наявного в матеріалах справи Трудового договору, відповідач працює на посаді водія автомобілю для доставки до 3,5 тон на підприємстві ТОВ «Транспортні послуги «МАПТРАНС», зареєстрованому у республіці Польща, заробітна плата - 1800 злотих. Переклад засвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поведьонковою І.І. (а.с. 88-90).

Довідка про склад сім`ї від 21 грудня 2023 року свідчить, що до складу сім`ї відповідача входить батько ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , брат ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 86).

За довідкою до акту огляду МСЕК № 803341, виданої 30 червня 2016 року батьку відповідача - ОСОБА_6 встановлена друга група інвалідності безстроково (а.с. 84-85).

Довідка від 21 грудня 2023 року, видана старостою Більчанського Старостинського округу свідчить, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не працює з 17 травня 2000 року (а.с. 87).

Спірні відносини виникли між сторонами з приводу визначення розміру аліментів, стягуваних з відповідача як батька дитини на користь позивачки як одного з батьків, з ким проживає дитина, а також з приводу наявності чи відсутності підстав для стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь позивачки на її утримання через догляд нею дитини до досягненню нею віку 3-х років.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини по 6000 грн щомісячно до її повнолітння і по 2000 грн щомісячно на утримання ОСОБА_1 як непрацездатної дружини до досягненню дитиною віку 3-х років, суд виходив з того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу з урахуванням його заробітної плати, а тому існують підстави для задоволення позову частково у визначеному судом розмірі.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Згідно із статтею 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Крім того, відповідно до частини другої, четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Законодавець у статті 70 СК встановив обмеження на відрахування із заробітної плати боржника у разі стягнення аліментів на рівну 50%.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд першої інстанції вірно врахував надані сторонами докази та надав їм правильну оцінку, а помилкові доводи апеляційної скарги цих правильних висновків не спростовують, оскільки відсутні докази того, що майновий стан відповідача та його стан здоров`я, щодо якого відсутні відомості про такий стан здоров`я, який би перешкоджав йому виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини та непрацездатної дружини; відсутність у нього інших непрацездатних осіб, яких він має обов`язок утримувати за законом, його постійний дохід від праці в іншій державі, дають ОСОБА_2 змогу сплачувати аліменти на утриманні дитини у твердій грошовій сумі 6000 грн та на утриманні непрацездатної дружини у розмірі 2000 грн, що загалом не перевищує 50 % його доходу.

Не заслуговують на увагу посилання заявника на перебування у нього на утриманні непрацездатного батька 1972 року народження, оскільки у разі встановлення вказаній особі групи інвалідності, він має самостійний дохід у вигляду пенсії по інвалідності, крім того, відсутні відомості про те, що батько не працює. Натомість, обов`язок у відповідача як повнолітнього сина утримувати непрацездатного батька виникає в силу приписів ст. 202 СК України у разі потреби батька в такій допомозі, що є самостійним предметом доказування, як і обставин такого утримання, передбачених главою 17 СК України.

Не надані відповідачем і відомості про непрацездатність його матері, 1974 року народження.

Що стосується неповнолітнього брата відповідача, то у такого наявні батьки, які мають забезпечувати свою неповнолітню дитину в силу вимог закону.

Сама по собі реєстрація всіх вказаних осіб (батьків та молодшого брата) за однією адресою не свідчить про обов`язок відповідача утримувати вказаних осіб.

Наполягання відповідача на його можливості сплачувати аліменти лише у мінімально гарантованому розмірі аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не може бути застосовним за обставинами даної справи, оскільки судом має враховуватися і перше речення частини другої статті 182 СК України, що встановлює обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 і стягуючи аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі по 6000 грн щомісячно на утримання дитини, суд вірно врахував наявну у відповідача можливість сплачувати аліменти саме в такому розмірі.

Інших доказів неможливості відповідача сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі по справі не встановлено.

Тому колегія суддів вважає, що суд, належним чином дослідивши вказані докази, надавши їм належну правову оцінку, дійшов правильного висновку про стягнення аліментів на користь позивачки на утримання дитини у розмірі 6000 грн щомісячно до досягнення повноліття.

Вимога апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що він не має можливості сплачувати аліменти на користь позивачки на її утримання взагалі, не заслуговує на увагу, оскільки таке може мати місце лише у разі відсутності на його боці такої можливості, чого по справі не встановлено.

Судом вірно враховано відсутність по справі обставин, які б унеможливлювали виконувати відповідачем його встановлений законом обов`язок утримувати свою непрацездатну дружину на період її відпустки по догляду за дитиною до досягненню нею віку 3-х років, тому врахувавши всі обставини по справі, суд вірно визначив такий розмір аліментів на рівні 2000 грн.

Посилання заявника на те, що позивачка є працездатною, має вищу освіту і має можливість забезпечувати себе самостійно, є його власною думкою, яка не узгоджується із вимогами ч. 4 ст. 84 СК України, відповідно до якої право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Така змога у відповідача наявна.

Фактично зміст вимог апеляційної скарги дублює його відзив на позовну заяву, що враховано судом та дано відповіді на всі ключові питання по справі з урахуванням визначених законом обмежень (стаття 70 СК України).

Посилання заявника як на підставу скасування рішення на недопущення його представника до участі у розгляді справи через незадоволення його клопотань про участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, не заслуговує на увагу, оскільки вказане не є таким порушенням норм процесуального права, які є безумовною підставою для скасування рішення (ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Представник відповідача брав участь в суді апеляційної інстанції, проте таке не вплинуло на правильність висновків суду.

Європейський суд з прав людини указав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Судове рішення судів відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, оскільки надано оцінку всім важливим аргументам сторін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

За таких обставин рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а підстави для його зміни чи скасування за доводами апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 25 квітня 2024 року

в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 28 жовтня 2024 року

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

В.А. Коновалова