ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/9424/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Комаревцевої Л.В.

з секретарем Гаврилюк О.В.

за участю представників позивачів: Змієвської Т.П. , Таран В.А.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в залі суду за адресою: м. Київ, вул. Кошиця, 5а цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в т с т а н о в и в :

У вересні 2024 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що позивач не виконав зобов`язання за кредитними договорами № 7368844 від 02.03.2020 та № від 30.06.2019, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі 116567,83 грн.

З урахуванням викладеного, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 05.09.2024 справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

23.09.2024 Відповідачем надано відзив на позов у якому позов не визнається з огляду на наступне. Щодо заборгованості по договору № 7368844 від 02.03.2020. На підставі цього договору приватним нотаріусом Гораєм Олегом Станіславовичем 03.02.2021 було вчинено виконавчий напис № 20541, внаслідок якого приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мельником Ю.А. 16.02.2021 відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на користь ТОВ «Вердикт капітал». Відповідач ОСОБА_3 ознайомлювалася в 2021 році з матеріалами виконавчого провадження та фотографувала документи в справі, в тому числі і кредитний договір. На фотографії кредитного договору відсутній підпис позичальника, що і стало підставою звернення до суду з позовною заявою про визнання виконавчого напису таким що не підлягає виконанню. 30.07.2021 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва в справі № 761/9135/21 позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені: виконавчий напис № 20541 було визнано таким, що не підлягає виконанню. Крім того, надані позивачем розрахунки виконані всупереч вимогам чинного законодавства, відтак є неналежними доказами.

Щодо заборгованості по договору № від 30.06.2019. Умовами Договору встановлено тіло кредиту 8930 грн, строк кредиту 30 днів та проценти за користування кредитними коштами 0,875% за день, що в гривневому еквіваленті становить 2344 грн. Тобто загальна вартість кредиту 8930+2344 = 11274 грн. Але позивач вимагає стягнути 17973,64 грн, з яких 99043,67 грн становлять проценти, та ще й заявляє, що така сума, дослівно: "з врахуванням принципу розумності, співмірності і пропорційності". На думку відповідача заявлені відсотки є значно завищеними, вимога щодо їх нарахування та сплату не відповідає передбаченому у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. 1, ч. 2 ст. 627 ЦК України.

23.09.2024 ухвалою суду, за клопотанням представника відповідача, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження в судове засідання з викликом сторін.

В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлений позов, з викладених підстав. Пояснили, що відповідач проланговувала кредитні зобов`язання, відтак наданий розрахунок боргу є правомірним. Відсоткі нараховані за умовами кредитних договорів, в межах строку їх дії, а відтак заявлений позов підлягає задоволенню.

Відповідач в судовому засіданні пояснила, що кредитний договір від 02.03.2020 з ТОВ "БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС" не украдала та не підписувала. Про зазначений догорів їй відомо у 2021 році, натомість з заявою до правоохоронний органів, з позовом до суду щодо визнання кредитного договору від 02.03.2020 недійсним відповідач не зверталась. Щодо кредитного договору від 30.06.2019 з ТОВ "ІНФІНАНС" пояснила, що позов визнає частково, а саме суму боргу 8929,97 грн., відсотки 2344 грн., витрати на правничу в розхмірі 3000 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення викладені у відзиві та пояснення відповідача. Пояснив, що наданий розрахунок не є беззаперечним доказом заявлених позовних вимог.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що 02.03.2020 між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 7368844, за умовами якого утворилась заборгованість в розмірі 8594,19 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням 4000,00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 3114,00 грн., заборгованість за комісією 600,00 грн., інфляційні збитки 670,77 грн., 3% річних 209,42 грн.

Умовами п. 1.5 Договору-1 передбачено, що у випадку несплати Позичальником процентів (плати за користування грошовими коштами) та процентів за підвищений ступінь ризику у строк, встановлений п. 1.3 (17.03.2020), Позичальник підтверджує намір та надає згоду на продовження строку дії цього договору по 30.03.2020.

Заперечуючи проти позову відповідач посилається на те, що зазначений правочин нею не підписувався, розрахунок заборгованості є необгрунтованим.

Суд вважає важливими заперечення відповідача, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового

обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Разом з тим, за наданими суду доказами не спростовано презумпцію правомірності правочину, відтак кредитний договір від 02.03.2020 № 7368844 є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач факт заборгованості за Договором від 02.03.2020 № 7368844 у відзиві окремо не заперечувала, а лише посилалася на те, що грошові вимоги не можна вважати, як такі, що вони нараховані з врахуванням принципу розумності, співмірності і пропорційності.

28.02.2020 укладено договір № 2805-20 відповідно до якого ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором від 02.03.2020 № 7368844.

10.01.2023 укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором від 02.03.2020 № 7368844.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до приписів статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За викладених обставин, позивач наділений правом вимоги до відповідача.

Відповідач умови договору від 02.03.2020 № 7368844 не виконав, кошти не повернув, відтак утворилась заборгованість в розмірі 8594,19 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням 4000,00 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 3114,00 грн., заборгованість за комісією 600,00 грн., інфляційні збитки 670,77 грн., 3% річних 209,42 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

На момент розгляду справи відповідач не сплатила заборгованість за умовами договору від 02.03.2020 № 7368844.

Розмір заборгованості відповідачем не спростовано. Разом з тим, суд приймає наданий позивачем розрахунок, як такий, що виконаний відповідно до вимог договору від 02.03.2020 № 7368844 та вважає його належним та допустимим доказом.

За викладених обставин, сума боргу у розмірі 8594,19 грн. за кредитним договором від 02.03.2020 № 7368844 підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо заборгованості за договором № від 30.06.2019.

Відповідач звертає увагу, що договір № від 30 червня 2019 року є загальним договором. По даному договору позичальник не отримувала кредитні кошти. Цей Договір лише визначає загальні умови, які в майбутньому будуть розповсюджуватися на конкретні кредитні договори (транші). Відповідач також вказала, що ж до кредитного договору (траншу), за яким позичальник отримала кредитні кошти, то це договір № від 25 листопада 2019 року.

Позивач зазначає, що відповідно до умов договору позики № від 30.09.2019 кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000,00 грн., в межах строку дії Договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту, не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами (п. 1.2 Договору-2). А також те, що пропозиція (Оферта) на отримання 7 траншу згідно Заявки-анкети № від 25.11.2019 в рамках Договору про надання позики № від 30.06.2019 підписано позичальником 25.11.2019, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений позичальником в особистому кабінеті на сайті кредитодавця.

Також відповідач стверджує, що строк 36 місяців, зазначений в договорі № від 30.06.2019 лише визначає кінцевий термін, на протязі якого можуть бути укладені конкретні кредитні договори (транші). При цьому у кожного траншу є свій, визначений у цьому транші, термін дії для повернення кредитних коштів.

Як пояснила відповідач, кошти за даним договором вона не повертала.

Пунктом 3.1.1 Договору-2 передбачалося, що другий, третій, четвертий та наступний фінансовий кредит (транш) надається позичальнику на підставі заповненої та особисто підписаної позичальником заявки - анкети та додатку №4, які є невід`ємною частиною даного Договору. В Заявці-Анкеті на отримання другого та наступних траншів кредиту зазначається сума кредиту (траншу), строк користування у Додатку №4 зазначається відсоткова ставка за кожен день користування кредитом, річна відсоткова ставка, загальна вартість такого кредиту (траншу), реальна річна процентна ставка те інше. Акцептом оферти від 25 листопада 2019 року на отримання 7 траншу кредиту згідно Заявки-анкети № від 25.11.2019 відповідач погодилася на річну відсоткову ставку в розмірі 319, 375 %.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

14.07.2021 укладено договір № 14-07/21 за умовами якого ТОВ "ІНФІНАНС" відступило на користь ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" право вимогу до позичальників, в тому числі щодо заборгованості за договором № від 30.06.2019.

10.01.2023 укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ" відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором від № від 30.06.2019.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до приписів статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

За викладених обставин, позивач наділений правом вимоги до відповідача.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідач умови договору № від 30.06.2019 не виконав, кошти не повернув, відтак утворилась заборгованість в розмірі 107973,64 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням 8929,97 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 99043,67 грн., заборгованість за комісією 600,00 грн., інфляційні збитки 670,77 грн., 3% річних 209,42 грн.

Як пояснила відповідач, кошти за даним договором вона не повертала.

Розмір заборгованості відповідачем не спростовано. Разом з тим, суд приймає наданий позивачем розрахунок, як такий, що виконаний відповідно до вимог договору № від 30.06.2019 та вважає його належним та допустимим доказом.

За викладених обставин, сума боргу у розмірі 107973,64 грн. за кредитним договором № від 30.06.2019 підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи відповідача щодо безпідставного розрахунку спростовуються умовами договорів та обставинами, встановленими судом, відтак заперечення судом не приймаються до уваги та не потребують детального обгрунтування.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) тощо.

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Беручи до уваги викладене, враховуючи підставу та предмет позову, характер виконаної адвокатом роботи та фактично надані послуги, зміст і обсяг позовної заяви, зважаючи на співмірність витрат на правову допомогу та складність даної справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 25000,00 грн. не відповідають критерію розумності, не співмірні із виконаною роботою адвоката, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер.

З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн. з вразуванням участі представників позивача в судовому засіданні.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. та 3028,00 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 280, 281 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання віідома адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» , , місцезнаходження: м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, оф. 306 заборгованість за кредитними договорами № 7368844 від 02.03.2020 та № від 30.06.2019 у загальному розмірі 116567,83 грн. (сто шістнадцять тисяч п`ятсот шістдесят сім гривень 83 копійки), 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) судового збору, 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок) витрати на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду безпосередньо шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 29.10.2024

Суддя Комаревцева Л.В.