Справа № 462/5938/23
Провадження №2/944/421/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2024 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Поворозника Д.Б.,

за участю секретаря судового засідання Климейко Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду місті Яворові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , які понесено у 2023 році, а саме: 1/2 частину витрат, сплачених за перший рік навчання сина у Вищому приватному навчальному закладі Львівський медичний фаховий коледж «Монада» з підготовкою до вступу у розмірі 38 900, 00 грн; 1/2 частини прогнозованих додаткових витрат на навчання ОСОБА_3 за другий та третій навчальні роки на загальну суму 34 300, 00 грн, з яких 15 900, 00 грн за другий навчальний рік, 18400, 00 грн за третій навчальний рік.

Позов обґрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2012 року було розірвано. У шлюбі в них народився син ОСОБА_3 . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2024 року припинено з 01 червня 2022 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , які стягуються на підставі рішення Сихівського районного суду міста Львова від 15 травня 2019 року, а також вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 2500, 00 грн щомісячно на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 01 червня 2022 року до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією грошової суми відповідно до норм чинного законодавства України. 01 квітня 2022 року син ОСОБА_3 переїхав від своєї матері до нього на постійне місце проживання та проживає разом із ним і перебуває на повному його утриманні. Син ОСОБА_3 після закінчення 9-го класу школи поступив на навчання у Вищий приватний навчальний заклад Львівський медичний фаховий коледж «Монада», за спеціальністю стоматологія, термін навчання 3 роки, вартість навчання за перший рік 26 800, 00 грн, за другий рік 31 800, 00 грн, за третій рік 36 800, 00 грн, що підтверджується укладеним договором про навчання від 25 липня 2022 року. Він сплатив за перший рік навчання сина у навчальному закладі 26 800, 00 грн. Також було сплачено 4 500, 00 грн на підготовку до вступу в ОСОБА_4 . Крім того, було укладено договір добровільного страхування від нещасного випадку за програмою «Студент», ОСОБА_3 було застраховано страховим платежем у розмірі 900, 00 грн. Також для навчання сина було придбано ноутбук, вартість якого 45 600, 00 грн. Окрім зазначених витрат він несе витрати на купівлю ліків, дозвілля сина, відпочинок. Таке фінансове навантаження створює матеріальні труднощі для нього, оскільки на його утриманні є також матір пенсійного віку, яка потребує догляду, числиться на диспансерному обліку та потребує постійного амбулаторного та стаціонарного лікування. Оскільки відповідач добровільно жодної участі у додаткових витратах на дитину не бере, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться її здоров`ям, розвитком та навчанням, він змушений звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 08 вересня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

11 жовтня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Охмак М.В. подав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , відповідно до якого вважає позовні вимоги безпідставними. На обґрунтування відзиву представник відповідача зазначає, що відповідач регулярно сплачує аліменти на утримання сина. Позивач одноосібно визначив місце проживання спільного сина разом із собою, однак не зареєстрував місце проживання сина у встановленому законом порядку, а син є зареєстрованим за місцем реєстрації відповідача та її родичів. Акт про фактичне місце проживання є неналежним доказом, оскільки не містить посилання на письмову згоду власника будинку дружини позивача, а також свідчить про те, що сам позивач не має власного житла та не може створити належні умови для навчання сина. Твердження позивача про те, що відповідач не приймає участі в додаткових витратах, сторона відповідача розцінює, як низьку та принизливу помсту. Стягнення з відповідача додаткових витрат в розмірі 38 900, 00 грн та 34 300, 00 грн прогнозованих витрат заперечує, вважає, що такі не підтверджені жодними доказами. Також вказує, що справу слід направити до Сихівського районного суду міста Львова за місцем дійсного і фактичного місця проживання відповідача. Долучені до позовної заяви додатки не варто брати до уваги, оскільки такі посвідчені неналежним чином та долучалися до справи, яка вже розглядалася. Сплата коштів позивачем за навчання сина є його компенсацією за попередні умисні ухилення від сплати аліментів, від сплати додаткових витрат, які втой час несла відповідачка. Крім того, відповідачка неодноразово купувала одяг сину за власні кошти, запрошувала на сімейні відпочинки. Щодо придбання ноутбука, зазначає, що відповідач із теперішнім чоловіком придбали ОСОБА_5 16 лютого 2021 року ноутбук вартістю 11 499, 00 грн. Позивачем сфальсифіковано довідки щодо матері, оскільки він використовував такі у Сихівському районному суді міста Львова. Довідки про відвідування секцій з боксу також є неналежними доказами, оскільки бралися позивачем в той час, коли син проживав із матір`ю, яка сплачувала за відвідування секцій. Крім того, відповідачка разом із сином відпочивали за кордоном, на морі, однак відповідачка не зверталася із позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

17 листопада 2023 року ОСОБА_1 скерував на адресу суду письмові пояснення, в яких зазначив, зокрема, таке. Відповідачка була лише присутня під час покупки ноутбука для сина ОСОБА_5 , він прибув його за кошти, які отримав від нього та його матері на різдвяні свята. Також вказує, що ЦПК України не передбачає обов`язку позивача завіряти копії. Зазначає, що у період, коли з нього стягувалися аліменти, він їх сплачував. Щодо витрат на відпочинок, зазначає, що дійсно дитина відпочивала на морі з матір`ю, однак кошти на такий відпочинок надав саме він. Факт проживання сина разом із ним встановлено у рішення суду, відповідно, доказуванню не підлягають. Зважаючи на те, що ОСОБА_5 досяг шістнадцятирічного віку він сам може обирати місце проживання. Щодо утримання дитини від нового шлюбу, а також батьків пенсійного віку, зазначає, що також має на утриманні трьох дітей.

04 грудня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Охмак М.В. подав заперечення на пояснення ОСОБА_1 , у яких вказав, зокрема, що сплата аліментів відповідачем поквартально ж ігнорування вимог закону щодо сплати аліментів щомісяця. Відповідач своєчасно сплачує аліменти. Син сторін ОСОБА_5 негативно налаштований щодо матері, не приходить в гості до свого молодшого брата, оскільки позивач змушує сина працювати без жодного соціального захисту. Позивач купує любов сина за гроші, тоді як мати піклувалася про нього в маленькому віці, коли сина було найважче і найдорожче виховувати.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, однак його представник адвокат Ільницький І.Л. подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 не прибули, про розгляд справи повідомлені належним чином. Також представник подав клопотання про відкладення розгляду справи зважаючи на участь у слідчих діях.

Однак суд не вбачає підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки справа призначалася до розгляду на 18 жовтня 2023 року, 04 грудня 2023 року, 31 січня 2024 року, 20 березня 2024 року, 08 травня 2024 року, 10 липня 2024 року, 19 серпня 2024 року, 23 жовтня 2024 року, сторони надали свої письмові пояснення, в яких виклали свої обґрунтування щодо суті спору.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не прибули в судове засідання.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи.

Частиною 4 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У ч. 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 23 жовтня 2024 року, є дата складення повного судового рішення 28 жовтня 2024 року.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке.

Суд встановив, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в графі батьки вказано: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 20 лютого 2008 року Ряснене-Руською сільською радою Яворівського району Львівської області.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2012 року у справі № 1329/4623/2012 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 розірвано, прізвище дружини після розірвання шлюбу ОСОБА_8 .

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2024 року припинено з 01 червня 2022 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , які стягуються на підставі рішення Сихівського районного суду міста Львова від 15 травня 2019 року, а також вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 2500, 00 гривень, щомісячно на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 01 червня 2022 року до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією грошової суми відповідно до норм чинного законодавства України.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають по АДРЕСА_1 , що підтверджується актом фактичного місця проживання від 30 березня 2023 року.

Факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 також встановлено у рішенні Яворівського районного суду Львівської області від 18 листопада 2022 року у справі № 464/2147/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про припинення стягнення аліментів з позивача та стягнення з відповідачки.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ОСОБА_3 навчається у Вищому приватному навчальному закладі Львівський медичний фаховий коледж «Монада» за спеціальністю «Стоматологія», термін навчання 3 роки, вартість навчання: за перший рік 26 800, 00 грн, за другий рік 31 800, 00 грн, за третій рік 36 800, 00 грн, що підтверджується укладеним договором про навчання від 25 липня 2022 року.

ОСОБА_1 сплатив за перший рік навчання 26 800, 00 грн, призначення платежу -«Оплата за навчання ОСОБА_3 », отримувач ТзОВ Медичний коледж «Монада», що підтверджується квитанцією від 25 липня 2024 року.

Також ОСОБА_1 сплатив на рахунок Академії Крупинського 4 500, 00 грн, призначення платежу «оплата за навчання, підготовка», що підтверджується квитанцією від 11 червня 2023 року.

Відповідно до договору добровільного страхування від нещасних випадків за програмою «Студент» страхувальник ОСОБА_1 у страховика ПрАТ «СК «Велтлінер» застрахував студента ОСОБА_3 , загальний страховий платіж 900, 00 грн.

ОСОБА_1 також долучив до позову копію чеку про покупку 27 липня 2023 року ноутбуку марки «Acer», а також фотографії робочого місця сина ОСОБА_3 із ноутбуком такої марки.

Довідку видану тренером ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_3 відвідує секцію боксу, а також довідку про те, що ОСОБА_1 було понесено витрати на оплату курсу «Комплексна комп`ютерна підготовка», суд не бере до уваги, оскільки позивач не посилається на такі додаткові витрати у позовній заяві, та не просить стягнути їх з відповідачки, отже, такі не мають значення під час вирішення цього спору.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до частини першої статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно (частина друга статті 185 Сімейного кодексу України).

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17.

Також Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 зазначив, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Згідно зі статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проаналізувавши докази надані позивачем на обґрунтування позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину, суд дійшов висновку, що ним не доведено наявності особливих обставин, які б свідчили про необхідність понесення всіх додаткових витрат, зазначених в позовній заяві.

Позивач, обґрунтовуючи вимогу про стягнення додаткових витрат, послався на те, що ним понесені витрати на оплату навчання сина у Вищому приватному навчальному закладі Львівський медичний фаховий коледж «Монада», що, на його думку, є підставою для стягнення з матері дитини (відповідача) 50% цієї суми.

Однак навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 Сімейного кодексу України.

Такого висновку суд дійшов з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19, від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18, від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/1766/18.

Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, витрати, які позивач відніс до додаткових витрат, пов`язаних з навчанням та підготовкою до навчання у розмірі 4 500, 00 грн, були понесені на проходження сином додаткових курсів для підготовки до вступу, не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. Також позивачем не доведено, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачує відповідач на утримання дитини.

При цьому, підготовка до вступу до навчального закладу, не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 Сімейного кодексу України, оскільки понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків.

Крім того, позивач не довів існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навів мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з матір`ю дитини.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між ним та відповідачкою були узгоджені питання щодо навчання сина в Вищому приватному навчальному закладі Львівський медичний фаховий коледж «Монада», а було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 квітня 2022 року у справі № 761/27222/20.

Також суд зазначає, що заявлені витрати на страхування студента ОСОБА_3 у розмірі 900, 00 грн не були пов`язані з каліцтвом чи тяжкою хворобою дитини, відповідно, такі також не зумовлені особливими обставинами, пов`язаними з хворобою чи каліцтвом, а тому вони не можуть бути стягнуті на підставі ст. 185 Сімейного кодексу України.

Крім того, на думку суду, доводи викладені у наданому відповідачем відзиві та письмових пояснення позивача на відзив, в більшій мірі не стосуються предмету спору, а саме додаткових витрат на дитину, а зводяться до оціночних суджень щодо того хто із батьків приймав більшу участі у витратах на дитину під час спільного проживання із нею.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України).

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_11 судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 351, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 28 жовтня 2024 року.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя Д.Б. Поворозник