Номер провадження: 22-ц/813/5760/24
Справа № 519/535/13-ц
Головуючий у першій інстанції Асанова З.І.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

23.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі судової колегій судової палати з розгляду цивільних справ: Кострицького В.В., Назарової М.В., Лозко Ю.П., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2

на рішення Южного міського суду Одеської області від 18 вересня 2013 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи органа опіки та піклування виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області,-

встановив:

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 18 вересня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи органа опіки та піклування виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області було задоволено.

Не погодившись з вказаним рішенням 25 травня 2024 року ОСОБА_1 , звернувся з апеляційною скаргою за допомогою підсистеми Електронний суд до Одеського апеляційного суду.

В апеляційній скарзі апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду з тих підстав, що з повним текстом судового рішення від 18 вересня 2013 року адвокат Дубінкін Ю.М. ознайомився 16.05.2024 року, а також посилається на те, що копія повного тексту рішення судом першої інстанції не надсилалась, просив взяти до уваги характер захворювання ОСОБА_2 .

На підставі вищевикладених обставин ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Южного міського суду Одеської області від 18 вересня 2013 року.

Перевіривши матеріали справи та доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Южного міського суду Одеської області від 18 вересня 2013, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що обставини, на які посилається заявник в заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, не можна визнати поважними, за наступних підстав.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

При цьому, в своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує на те, що право на справедливий розгляд судом, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду (рішення у справі «Рябих проти Росії»). Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

Європейський Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine) від 03 квітня 2008 року).

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.

Поважними причинами для поновлення строку на апеляційне оскарження визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Матеріалами справи встановлено, що з журналу судового засідання від 18.09.2013 року вбачається, що рішення Южного міського суду Одеської області від 18 вересня 2013 року було ухвалено за участі ОСОБА_2 , ( а.с. 51-52).

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що докази додані до апеляційної скарги, що ОСОБА_2 лікував хронічні захворювання пов`язані із травмами отриманими у 2007 році не можуть бути прийнятими, як причини поважності пропущення строку на апеляційне оскарження, так як лікування ОСОБА_2 здійснювалось і під час розгляду справи в суді першої інстанції до ухвалення оскаржуваного рішення, так і після ухвалення рішення на протязі дев`яти років, але ж доказів перебування на стаціонарному лікуванні, яке обмежувало б ОСОБА_2 звернутись у визначений законом строк звернутись не надано, наявні лише докази переодічних медичних обстежень, які не затверджені належним чином, а містять лише скарги ОСОБА_2 на стан здоров`я, і призначення йому відповідних препаратів, інших вичерпних доказів апеляційному суду не надано.

При цьому, апеляційну скаргу на рішення Южного міського суду Одеської області від 18 вересня 2013 року представник ОСОБА_2 подав лише 25 травня 2024 року, тобто із значним порушенням строку на апеляційне оскарження, передбаченого ст. 354 ЦПК України.

Вищевикладені обставини дають підстави вважати, що ОСОБА_2 було достовірно відомо про наявність оскаржуваного рішення, яке було ухвалено в судовому засіданні 18.09.2013 року за участю ОСОБА_2 , однак ОСОБА_2 на протязі значного періоду часу жодним чином не реалізовував своє право на оскарження судового рішення в апеляційному порядку, у визначений вимогами ст. 354 ЦПК України строк, хоча мав таку можливість.

Згідно ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Апеляційний суд також звертає увагу, що в резолютивній частині рішення, яке було проголошено в судовому засіданні 18.09.2013 року за участю ОСОБА_2 , чітко роз`яснений порядок та строки звернення до суду із апеляційною скаргою.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та може призвести до порушення прав іншої сторони процесу. Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Южного міського суду Одеської області від 18 вересня 2013 року року, оскільки наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Южного міського суду Одеської області від 18 вересня 2013 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, за участю третьої особи органа опіки та піклування виконавчого комітету Южненської міської ради Одеської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту її підписання.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко