Справа № 405/4490/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Кропивницький

Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді: Драного В.В.

при секретарі: Дятел О.В., Чалій В.Є.

за участі: представника позивачів ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне територіальне управління юстиції в Кіровоградській області про визнання шлюбу недійсним, усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє представник ОСОБА_1 , звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Головне територіальне управління юстиції у Кіровоградській області, в якому просили визнати недійсним шлюб, укладений 27.08.2014 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції; усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом спадкового майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 ; визнати за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом право власності по 1/2 частині спадкового майна після померлого ОСОБА_6 , а саме: по 1/2 частині житлового будинку АДРЕСА_1 , та по 1/2 частині земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 :02:000:3231.

На обгрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що у березні 2014 року ОСОБА_4 уклала з відповідачем ОСОБА_2 усний договір, за умовами якого остання за плату в розмірі 100 євро на місяць буде готувати їжу, виконувати іншу хатню роботу (прибирати в будинку, прати одяг) для її (позивача) батька ОСОБА_6 , та, крім того, ОСОБА_2 буде безкоштовно проживати в будинку її батька та харчуватися за рахунок його пенсії. Свідком зазначеної угоди була рідна сестра ОСОБА_6 ОСОБА_7 . Така необхідність виникла у зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_4 проживає за кордоном у Словаччині, позивач ОСОБА_5 проживає у Єлизаветградському психоневрологічному інтернаті, є інвалідом ІІ групи, а ОСОБА_8 , мати позивачів, померла ще ІНФОРМАЦІЯ_1 .Оплату послуг відповідача здійснювала позивач ОСОБА_4 за березень 2014 року готівкою, за квітень, травень, червень, липень, серпень 2014 року шляхом переказу коштів, крім того, додатково перераховувала кошти для харчування та придбання ліків, так як у 2014 році ОСОБА_6 постійно хворів.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер та після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок АДРЕСА_1 , та земельна ділянка за адресою: Кіровоградський район, Соколівська сільська рада, садове товариство «Долина», кадастровий номер №:02:000:3231, при цьому, позивачі є спадкоємцями першої черги за законом та у приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Тєрєхової С.В. 05.09.2014 року було відкрито спадкову справу за номером у спадковому реєстрі №56499022, за номером у нотаріуса 24/2014. За закінченням шестимісячного строку позивач ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса за інформацією, а саме, які документи необхідні для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, на що приватним нотаріусом їй було повідомлено про ще одного спадкоємця дружину спадкодавця, при цьому, як виявилося пізніше ОСОБА_2 та ОСОБА_6 27.08.2014 року зареєстрували шлюб, а вже ІНФОРМАЦІЯ_3 останній помер. Реєстрація шлюбу відбулася за паспортом серії НОМЕР_1 , виданого 23.08.2014 року, в той час як видача свідоцтва про смерть від 03.09.2014 року серія НОМЕР_2 відбулася за паспортом серія НОМЕР_3 , виданого 26.06.2002 року.

Зазначили, що в останній місяць життя спадкодавець не міг говорити, самостійно їсти та пити, відповідно, не міг самостійно прийти до Ленінського РС у м.Кіровограді УДМС України в Кіровоградській області за паспортом, та 27.08.2014 року до Кіровського РАЦСу для реєстрації шлюбу. Позивачі вважають, що шлюб, укладений між ОСОБА_2 та їх батьком ОСОБА_6 укладений без наміру створити сім`ю, а відповідач переслідувала корисливі мотиви, пов`язані з набуттям права власності на будинок або з метою отримати кошти за частку у спадщині, при цьому, відповідач також скористалася безпорадним станом ОСОБА_6 причиною смерті якого стала ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз. Крім того, через хвороби та похилий вік, 74 роки, спадкодавець був неспроможний самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, яке йому за плату забезпечувала відповідач. Усі витрати, пов`язані з проведенням поховання, оплатою послуг похоронного агенства за проведення поховальної процесії, купівлею усіх інших речей, необхідних для проведення похорону, взяла на себе позивач ОСОБА_4 .

З огляду на зазначене, позивачі вважають, що ОСОБА_2 повинна бути усунута від права на спадкування за законом, оскільки знаючи про стан здоров`я ОСОБА_6 , усвідомлювала, що останні місяці життя він важко хворів, знаходився у безпорадному стані, розуміла, що доглядає його за плату, а не з почуття обов`язку дружини, зважаючи на те, що у шлюбі вони перебували лише 6 днів, та за цей час спільного майна не придбали.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.08.2015 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

Постановою Верховного Суду від 10.06.2020 року касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 27.01.2017 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 15.11.2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 09.09.2021 року клопотання представника позивачів про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи задоволено, призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено.

26.05.2022 року до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 148 від 24.05.2022 року за результатами проведення посмертної судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою суду від 03.06.2022 року поновлено провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.11.2022 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_1 під час судового розгляду справи по суті позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини та підстави зазначені в позові, в інтересах позивачів просила позов задовольнити в повному обсязі та зазначила, що шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 не міг бути укладеним добровільно, оскільки ОСОБА_6 не усвідомлював значення своїх дій. Саме на цю підставу позивачі посилаються в позові. Дана підстава підтверджується висновком судово-психіатричного експерта № 148 від 24.05.2022 року за результатами проведення посмертної судової психіатричної експертизи.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вважаючи їх необгрунтованими та безпідставними, просили відмовити позивачам в задоволенні позову, зазначивши на обгрунтування заперечень, що з ОСОБА_6 відповідач була знайома раніше. В березні 2014 року їй зателефонувала сестра ОСОБА_6 та попросила її доглядати за ОСОБА_6 , вона погодилася. Також їй телефонувала позивач ОСОБА_9 та сказала їй, що вона про неї хорошої думки, запропонувала 1000 гривень. Також ОСОБА_10 пересилала їй гроші за догляд за батьком. ОСОБА_6 отримував пенсію, яку забирала його сестра ОСОБА_11 , а йому залишила 400 грн. на місяць. Вказала, що свою пенсію та гроші, які присилала ОСОБА_12 , витрачала на догляд ОСОБА_6 . Також вона вимушена була влаштуватися на роботу. З початку березня 2014 року вона почала доглядати за ОСОБА_6 . У червні ОСОБА_6 запропонував їй переїхати до нього. 16 серпня 2014 року приїхала донька ОСОБА_6 ОСОБА_12 , сказала, що допомога більше не потрібна, в той час ОСОБА_6 сказав їй, щоб вона оформила йому паспорт. Після того, як вона подала документи та отримала паспорт, ОСОБА_6 запропонував їй укласти шлюб, на що вона погодилася. Звернувшись до РАЦСу їй повідомили, що можуть приїхати та зареєструвати шлюб. ОСОБА_6 підписав заяву і було оформлено шлюб. За тиждень до кінця закінчення строку прийняття спадщини вона написала заяву на вступ у спадщину. Спадщину отримала лише на 1/3 частину домоволодіння, земельну ділянку не приймала у спадок. Зазначила, що ОСОБА_6 не мав хронічних захворювань, у нього боліли ноги, а тому він не міг часто ходити. Поховання ОСОБА_6 здійснювала його сестра ОСОБА_11 , яка отримувала його пенсію. ОСОБА_9 була присутня на похоронах. З висновком експерта не погоджуються, оскільки він неповний, необгрунтований, а тому є неналежним доказом.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ГТУ юстиції у Кіровоградській області в судове засідання не з`явився, судом повідомлявся про час та місце розгляду справи, подав письмові пояснення у справі, в яких просив розглянути справу без участі уповноваженої особи Головного територіального управління та зазначено, що актовий запис цивільного стану є безспірним доказом фактів, реєстрація яких посвідчується, до спростування його у судовому порядку. Порядок анулювання актового запису цивільного стану врегульований нормами Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року за № 96/5. З заявами про прийняття спадщини померлого ОСОБА_6 звернулись двоє спадкоємців: донька та дружина. Вимоги позивачів в частині усунення ОСОБА_2 від права на спадкування спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_6 , є похідними від вимог про визнання шлюбу недійсним та не потребують додаткового вивчення.

Заслухавши пояснення представника позивачів, заперечення відповідача ОСОБА_2 та її представника, заслухавши пояснення експерта та свідків, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_13 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , актовий запис в Книзі реєстрації актів про народження за №968; ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 , актовий запис в Книзі реєстрації актів про народження за №3019. Їх батьками в свідоцтвах про народження зазначені в графі «Батько» ОСОБА_6 , в графі «Мати» ОСОБА_8 .

Відповідно до свідоцтва про одруження (Словацька республіка) ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_14 (дівоче прізвище ОСОБА_15 ) зареєструвала шлюб з ОСОБА_16 в м.Братиславі - Старе Место, про що в книзі реєстрації актів про одруження органу ЗАГСу Братислава - Старе Место зроблено запис за №158, та після реєстрації шлюбу наречена змінила прізвище на « ОСОБА_17 ».

Судом також встановлено, що мати позивачів ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 , актовий запис за №3075. Батько позивачів ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 74 роки, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , виданого міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що 03 вересня 2014 року складено актовий запис за №2315.

Згідно з довідкою про причину смерті № 41 причиною смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, хронічна недостатність кровообігу (т.1, а.с. 18, 19).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, до складу якої входять житловий будинок по АДРЕСА_1 , що належить спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на будинок від 08 вересня 1975 року, та земельна ділянка загальною площею 0, 12 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер :02:000:3231, що належить спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.05.2014 року, та, відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Тєрєховою С.В. заведена спадкова справа №24/2014 ( номер у спадковому реєстрі 56499022).

Відповідно до копії спадкової справи №24/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , судом встановлено, що з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулися: 05 вересня 2014 року (заява зареєстрована за вх.№64) донька спадкодавця ОСОБА_6 - ОСОБА_9 ; 10 лютого 2015 року (заява зареєстрована за вх.№16) дружина спадкодавця - ОСОБА_2 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.06.2015 року, яка винесена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Тєрєховою С.В., ОСОБА_5 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , з підстав пропуску спадкоємцем ОСОБА_5 шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 05.02.2019 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено, визначено позивачу ОСОБА_5 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , тривалістю в три місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до інформації УДМС України в Кіровоградській області від 14.12.2015 року №1/3-17499 на запит суду, за обліками відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в області, місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , значилось зареєстрованим за адресою АДРЕСА_1 , по паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 23.08.2014 року Ленінським РВ УМВС України в Кіровоградській області, 17.10.2014 року ОСОБА_6 був знятий з реєстраційного обліку яку померлий. Крім того, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , оформлений 23.08.2014 року Ленінським РС УДМС України в Кіровоградській області у зв`язку з втратою та на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 26.06.2002 року.

За обліками Ленінського РС у м.Кіровограді УДМС України в області 19.08.2014 року до вказаного територіального підрозділу надійшла заява ОСОБА_6 про втрату ним паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , та, оскільки заявник внаслідок хвороби не міг самостійно звернутись до Ленінського РС УДМС України в області посадові особи вказаного підрозділу самостійно виїхали за адресою проживання заявника та прийняли від нього заяву на втрату. 23.08.2014 року на ім`я ОСОБА_6 оформлено паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , який також був особисто вручений заявнику посадовими особами Ленінського РС у м. Кіровограді УДМС України в області, за місцем проживання заявника, у відповідності до п.9.1 Розділу ІХ Порядку оформлення та видачі паспорту громадянина України, затвердженого наказом МВС України №320-2012.

07.10.2014 року за вх.№372 на адресу Ленінського РС УДМС України в області з міського відділу по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції надійшло повідомлення про смерть ОСОБА_6 разом з паспортом серії НОМЕР_3 , який раніше заявником був зазначений як втрачений. Станом на 14.12.2015 року, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 вважається таким, що не повернутий після смерті.

Судом також встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 27 серпня 2014 року у Кіровському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис за №555 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_7 (т.1 а.с. 93).

В свою чергу, позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 пред`явили позов до суду з вимогами про визнання зазначеного шлюбу, укладеного між їх батьком ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_2 , - недійсним, посилаючись на ст. 40 СК України та зазначаючи як на підстави позовних вимог в цій частині, які були підтримані під час судового розгляду справи представником позивачів, що зазначений шлюб був укладений без вільної згоди ОСОБА_6 на його укладення, так як останні місяці життя ОСОБА_6 тяжко хворів, знаходився у безпорадному стані, не усвідомлював значення своїх дій, не спроможний був самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, які йому за плату, а не з почуття обов`язку дружини, надавала відповідач.

Крім того, зазначили, що реєстрація шлюбу відбулася за паспортом серія НОМЕР_1 , виданий 23.08.2014 року, тоді як видача свідоцтва про смерть від 03.09.2014 року серія НОМЕР_2 відбулася за паспортом серія НОМЕР_3 , виданий 26.06.2002 року.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 148 від 24.05.2022 року за результатами проведення посмертної судової психіатричної експертизи, ОСОБА_6 в момент укладення (реєстрації) шлюбу 27.08.2014 року страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезу (згідно МКХ - 10 F 01), який позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. У висновку експертами також зазначено, що неспроможність ОСОБА_6 виражалась в тому, що він не міг деференціювати особливості відношення до нього з боку різних людей, був нездатний до цілісної оцінки ситуації (т.3 а.с. 2-5).

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_18 пояснив, що він працює судово-психіатричним експертом КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» та у складі комісії судово-психіатричних експертів надавав суду висновок судово-психіатричного експерта № 148 від 24.05.2022 року. Вказав, що ОСОБА_6 в момент реєстрації шлюбу 27.08.2014 року страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезу. Під час підготовки та надання до суду висновку спірних питань та непорозумінь не було. Враховувалась вся медична документація яка була надана для проведення експертизи, а також покази свідків, які раніше допитувалися судом. Раніше у ОСОБА_6 була наявна гіпертонічна хвороба як неврологічне захворювання, хвороба була тривалою.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що з позивачами вона проживала по сусідству, з ОСОБА_4 є близькими подругами, відповідач є тіткою її чоловіка. В січні 2013 року батько позивачів ОСОБА_6 захворів, в той час її брат ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які є сусідами ОСОБА_6 , побачили, що у будинку, де проживав ОСОБА_6 , довго не горить світло. Коли вони пішли до будинку, то виявили, що ОСОБА_6 лежав на підлозі, йому викликали швидку медичну допомогу, зателефонували рідній сестрі ОСОБА_6 , яка приїхала і пробула з ним близько місяця. Так як він ( ОСОБА_6 ) був дуже слабкий, то його сестра повідомила їй про те, що треба знайти людину, яка могла б дивитися за її братом, та вона (свідок) згадала про тітку чоловіка ОСОБА_22 , що їй не було де жити та вона запропонувала їй пожити та доглядати за ОСОБА_6 , тітка ОСОБА_23 , в свою чергу зателефонувала сестрі ОСОБА_6 та вони домовилися між собою. ОСОБА_12 висилала гроші ОСОБА_2 за догляд за батьком. Вказала, що всі документи на будинок та земельну ділянку, окрім паспорта ОСОБА_6 , знаходяться у неї, їй їх передала ОСОБА_24 .. Про укладення шлюбу їй нічого не було відомо. Чи перебував ОСОБА_6 у лікарні та чи лікувався вона не пам`ятає. ОСОБА_25 доглядала ОСОБА_6 , прибирала у будинку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 пояснив, що він проживає за адресою АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 проживав по сусідству один, в лютому місяці 2014 року з останнім проживала рідна сестра, а з березня 2014 року ОСОБА_2 доглядала за ним. Вказав, що в січні місяці 2014 року він приїхав після роботи, помітив, що в будинку ОСОБА_6 не горить світло, тому він з сусідом ОСОБА_27 вирішили піти до будинку ОСОБА_6 , в будинку знайшли ОСОБА_28 на підлозі, йому стало погано і він впав, викликали швидку, зателефонував сестрі ОСОБА_6 , після чого з ним протягом більше місяця була сестра. Вказав, що ОСОБА_6 дуже погано себе почував, погано говорив, він майже не ходив, проживав один. Вважає, що ніяких відносин у ОСОБА_6 з ОСОБА_2 не могло бути, оскільки він йому про це ніколи не розповідав.

Стаття 3 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання позовної заяви, встановлювала, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється, з дотриманням порядку, встановленого частинами другою і третьою статті 11-1цього Кодексу, та не пізніше наступного дня передається визначеному судді (стаття 118 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання позовної заяви).

У позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зміст позовних вимог.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Підстави позову поділяються на фактичні (обставини) та юридичні (норми права).

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; таку кваліфікацію позивач здійснює на власний розсуд.

Проте незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Такі дії суд вчиняє згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони»), за змістом якого суд уповноважений під час розгляду справи самостійно перевірити доводи сторін щодо порушення їх прав.

Оскільки саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію правовідносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначення, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, і самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не суперечить положенням цивільного процесуального законодавства.

Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17.

Згідно зі статтями 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Реєстрація шлюбу з особою, яка визнана недієздатною, а також з особою, яка з інших причин не усвідомлювала значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, має наслідки, встановлені статтями 38 - 40 цього Кодексу.

Частина 1 ст. 40 СК України встановлює, що шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства.

Відповідно до ч. 2 цієї статті шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

Вказаний в абзаці другому ч. 1 ст. 40 СК України перелік підстав не є виключним і про відсутність вільної згоди можуть свідчити і інші обставини, у тому числі не усвідомлення значення своїх дій і нездатність керувати ними через похилий вік, хворобу тощо.

Згідно ч. 2 ст. 41 СК України при вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 СК України розірвання шлюбу, смерть дружини або чоловіка не є перешкодою для визнання шлюбу недійсним.

Звертаючись із цим позовом, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 зазначили в його обґрунтування, що на день реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 . ОСОБА_6 було 74 роки, він хворів, не міг розмовляти, пересуватися і самостійно себе обслуговувати, тобто перебував у безпорадному стані. Також вказали, що відповідач ОСОБА_2 надавала ОСОБА_6 догляд та допомогу за погоджену із його дочкою та сестрою грошову винагороду, а не з почуття обов`язку дружини, тому реєстрація нею шлюбу мала на меті не створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя, а отримання права на спадщину.

Таким чином, вбачається, що позивачі вказали дві правові підстави недійсності зареєстрованого між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 шлюбу, а саме відсутність вільної згоди ОСОБА_6 на шлюб через перебування у безпорадному стані (ч. 1 ст. 40 СК України) та реєстрація ОСОБА_2 цього шлюбу без наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя, тобто його фіктивність (ч. 2 ст. 40 СК України).

Саме по собі незазначення ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у позовній заяві посилання саме на ч. 1 ст. 40 СК України як на правову підставу позову не змінює зміст позовної заяви і не є підставою для відмови у позові, оскільки суд за принципом jura novit curia («суд знає закони») повинен самостійно надати правову кваліфікацію правовідносинам сторін та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частиною 1 статті 103 ЦПК України визначено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

На підтвердження існування визначеної ч. 1 ст. 40 СК України підстави для визнання шлюбу недійсним 26.04.2021 року представник позивачів звернулася до суду із клопотанням про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи щодо ОСОБА_6 для з`ясування питання усвідомлення ним об`єктивної дійсності та здатності розуміти значення своїх дій і керувати ними протягом останніх місяців життя. Дане клопотання судом було задоволено і ухвалою від 09.09.2021 року призначено посмертну судово-психіатричну експертизу (т.2 а.с.221-223), за результатами якої ОСОБА_6 в момент укладення (реєстрації) шлюбу 27.08.2014 року страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезу, який позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (т.3 а.с. 2-5).

Таким чином, враховуючи зазначені позивачами фактичні підстави позову та з урахуванням встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку, що у день реєстрації шлюбу ОСОБА_6 страждав на хронічний стійкий психічний розлад, який позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, перебував у безпорадному стані, в зв`язку з чим шлюб був зареєстрований без його вільної згоди, що є самостійною підставою для визнання шлюбу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , зареєстрованого Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції 27 серпня 2014 року, актовий запис № 555, недійсним.

Щодо позовних вимог про усунення відповідача від права на спадкування за законом та визнання за позивачами права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом суд вважає необхідним зазначити наступне.

Згідно ч. 4 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Частиною 1 ст. 45 СК України визначено, що недійсний шлюб (стаття 39 цього Кодексу), а також шлюб, визнаний недійсним за рішенням суду, не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, а також прав та обов`язків, які встановлені для подружжя іншими законами України.

Враховуючи, що позивачі не довели факт усунення відповідача від права на спадкування та не надали належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_6 , який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, а визнання недійсним шлюбу за рішенням суду не є підставою для виникнення у осіб, між якими він був зареєстрований, прав та обов`язків подружжя, позовна вимога щодо усунення відповідача від права на спадкування за законом задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно п.п. 4.1., 4.2 п. 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем, зокрема, є копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Так, донька спадкодавця ОСОБА_6 - ОСОБА_9 з заявою про прийняття спадщини звернулася 05 вересня 2014 року, а сину ОСОБА_5 згідно постанови Кропивницького апеляційного суду від 05.02.2019 року визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Однак, позивачі до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом не зверталися, відмови у вчиненні вказаної нотаріальної дії не отримували. При цьому, доказів усунення позивачів від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття матеріали справи не містять.

Згідно роз`яснень, викладених в абз. 12 п. 1, абз. 15-17 п. 3.1 листа ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, може бути підставою для відмови у позові у справі про право на спадкування. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Таким чином судом не встановлено порушень прав позивачів, які б вимагали захисту шляхом визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, а тому суд вважає, що позовні вимоги про визнання за позивачами права на спадкування за законом 1/2 спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_6 є передчасними та задоволенню не підлягають.

Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягає стягненню судовий збір в сумі 121,80 грн. (243,60/2 = 121,80) по 60,90 грн. кожному з позивачів, а також витрати за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи в сумі 2002 грн. (8008/4 = 2002) по 1001 грн. кожному.

Керуючись ст. ст. 10-13, 19, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Головне територіальне управління юстиції в Кіровоградській області про визнання шлюбу недійсним, усунення від права на спадкування та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати шлюб, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції 27 серпня 2014 року, актовий запис № 555, - недійсним.

У задоволенні позовних вимог щодо усунення від права на спадкування за законом та визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ; адреса для листування: АДРЕСА_7 ) та ОСОБА_5 ( АДРЕСА_8 ) судовий збір у розмірі 121,80 грн. по 60,90 грн. кожному, а також витрати за проведення посмертної судово-психіатричної експертизи в сумі 2002 грн. по 1001 грн. кожному.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошеннядо Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ленінського районного суду

м.Кіровограда В.В. Драний