ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2905/23 Номер провадження 22-ц/814/742/24Головуючий у 1-й інстанції Миронець О.К. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дряниця Ю.В., Чумак О.В.,

секретар Стеценко В.С.,

з участю представників позивача ОСОБА_1 та адвоката Васильєвої Л.М., представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Полтавської міської ради

на рішення Київського районного суду м.Полтави від 28 серпня 2023 року, постановлене суддею Миронець О.К. (повний текст складено 30 серпня 2023 року),

у справі за позовом ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа: Друга полтавська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин,

в с т а н о в и в:

29.05.2023 ОСОБА_3 звернулася в суд із указаним позовом, у якому просить встановити факт, що спадкодавець ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Полтаві, був її двоюрідним братом.

В обґрунтування вимог позову зазначає, що її мати ОСОБА_5 є рідною сестрою ОСОБА_6 , матері спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті відкрилася спадщина і вона, позивачка, як родичка спадкодавця третього ступеня споріднення, є єдиним його спадкоємцем п`ятої черги.

25.05.2023 її син, ОСОБА_1 , на підставі довіреності від 26.07.2022, звернувся до Другої полтавської ДНК із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, постановою державного нотаріуса від 25.05.2023 позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Підстави відмови обґрунтовані тим, що у матеріалах спадкової справи відсутні документи, які підтверджують її родинні відносини зі спадкодавцем.

На підтвердження заявленого факту позивачка надає власне свідоцтво про народження, свідоцтво про народження спадкодавця та свідоцтво про народження його матері ОСОБА_6 . Проте надати свідоцтво про народження матері ОСОБА_5 , яке б підтвердило її родинні відносини з ОСОБА_6 позивачка не має можливості, оскільки книги актових записів громадянського стану про народження жителів м.Полтави за 1934 рік були втрачені у період тимчасової окупації Полтавщини. Із підстав викладеного, для забезпечення реалізації спадкових прав, просить вимоги позову задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 28.08.2023 позов ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено юридичний факт, а саме, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за життя був двоюрідним братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення районного суду вмотивовано тим, що заявлений факт родинних відносин підтверджений належними доказами, а його встановлення дасть змогу позивачці отримати спадщину за законом.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає вимоги позову не підтвердженими належними та допустимими доказами. Зокрема, поза увагою суду залишилося, що автобіографія ОСОБА_6 не підписана останньою, що ставить під сумнів оригінальність та достовірність такого документу. Лист прокурора Алуштинського району Кримської АРСР від 27.09.1945 №011 також не має особистого підпису прокурора та не містить відомостей про ступінь спорідненості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Звертає увагу, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто за 5 років до шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , укладеного 05.08.1939.

Вважає свідоцтво про народження позивачки таким, що не стосується предмета спору, оскільки підтверджує рівень спорідненості позивачки з матір`ю ОСОБА_5 , але не із ОСОБА_4 . Тоді як підтверджений матеріалами справи факт спорідненості між ОСОБА_6 та її сином ОСОБА_4 , а також факт того, що саме ОСОБА_8 є мамою ОСОБА_6 , не впливають на факт встановлення родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .

Зазначає, що довідки про хрещення від 23.08.1942, видані ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не є допустимими доказами, оскільки наведені у них відомості дають підстави для висновку про ідентичність імені, а не про спорідненість людей. Посилаючись на зміст листав прокурора зазначає, що на момент хрещення доньки ОСОБА_12 і видачі довідки Люманов Алім уже загинув, про перетин ним лінії фронту та про його повернення до Полтави у листі не вказано.

Заперечує проти врахування, як доказів, запитів державного нотаріуса від 25.05.2023, які були складені з слів позивачки, відповіді на які у справі відсутні.

Вважає, що позивачка не вчинила усіх необхідних дій для отримання довідки про народження ОСОБА_5 , оскільки не подала відповідні запити до ВДРАЦС з питання чи передавалися книги реєстрації чи інші реєстраційні документи до архіву.

Звертає увагу на відсутність у справі доказів на підтвердження того, що ОСОБА_8 повернула своє дошлюбне прізвище, а тому вважає відсутніми підстави вважати, що ОСОБА_8 , інформація про яку наявна в автобіографії, листі прокурора, свідоцтві про народження та ОСОБА_8 , яка уклала шлюб з ОСОБА_9 і змінила прізвище на ОСОБА_13 - це одна і та сама людина. Наведене відповідає позиції Верховного Суду у справі №638/18089/17 від 16.06.2021, про врахування якого зазначено у доводах апеляційної скарги.

Заперечує проти врахування показань свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які не можуть бути єдиною підставою для встановлення заявленого факту. Звертає увагу, що ОСОБА_5 не була свідком у справі.

12.12.2023 до Полтавського апеляційного суду надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу, яку просить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як законне та обґрунтоване.

25.12.2023 завідувач Першої полтавської ДНК звернувся до апеляційного суду із заявою про розгляд справи без участі їх представника, при вирішення справи покладається на розсуд суду.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, наполягаючи на її задоволенні. Представники позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити без змін рішення суду першої інстанції, як законне та обґрунтоване, надавши суду апеляційної інстанції для огляду оригінал свідоцтва про шлюб, де зазначено дату реєстрації 05 серпня 1933 року.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить таких висновків.

Апеляційним судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 серпня 1933 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , свідоцтво про шлюб №22./а.с.44/

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_5 , що підтверджується записом у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 ./а.с.19/

Дитина Ірина, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 охрещена Причетом церкви, про що ОСОБА_10 настоятелем церкви видано довідку./а.с.13/

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_6 , батьки: батько - ОСОБА_16 , мати - ОСОБА_8 , посвідка про народження № НОМЕР_2 ./а.с.12/

Дитина Тамара, народжена ІНФОРМАЦІЯ_6 , охрещена Причетом церкви, що підтверджено довідкою, виданою Люманову Аліму./а.с.13/

Згідно автобіографії ОСОБА_6 , вона народилася у м.Полтаві 04.11.1937.

ЇЇ батько ОСОБА_16 по профілю педагог, до Великої Вітчизняної війни проходив у м.Полтаві військову службу. У 1940 році його призначили директором середньої шкоди в с.Туак Алуштинського району Кримської області. Коли почалася Велика Вітчизняна війна, їх сім`я (мати, бабуся, сестри і вона) евакуюватися не змогли через хворобу бабусі. А у 1944 році на третій день окупації німецькими військами Криму її батько був зрадницькі розстріляний німецькими фашистами. У 1951 році померла її бабуся. У даний час їх сім`я складається з трьох осіб (мати, сестра і вона).

Її мати, ОСОБА_17 , до Великої Вітчизняної війни працювала на полтавській прядильній фабриці, де працює у цей час.

ОСОБА_18 , старша за неї на три роки, член ВЛКСМ, закінчила сільськогосподарський технікум, працює агрономом у с.Донівка Полтавської області Градижського району і заочно навчається у сільськогосподарському інституті в ОСОБА_19 .

У 1945 році її зарахували у 1 клас середньої школи №16 м.Полтави. Із 1951 року вона член ВЛКСМ. У 1955 році закінчила 10 класів зі срібною медаллю та бажає продовжити навчання у вищому навчальному закладі./а.с.76-77/

Згідно запиту прокурора Алуштинського району Крим АССР від 27/ІХ-45г. №011 адресованого ЗАВ.РАЙ.ОНО гор. АЛУШТА та у копії ОСОБА_8 (за адресою: АДРЕСА_1 ) ОСОБА_16 працював директором школи Туак до тимчасової окупації території району німецькими загарбниками 1944 року. З приходом німців на 3-4 день Люманов розстріляний фашистами, терміново направити довідку за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_8 про ставку зарплати директора Туакської школи ОСОБА_20 , якщо не збереглися дані про отриману зарплату, направити довідку про ставку директора./а.с.43/

ІНФОРМАЦІЯ_7 народилася ОСОБА_21 , про що в Книзі реєстрації народжень 14.04.1962 зроблено відповідний актовий запис за №719; батьки: батько -; мати ОСОБА_5 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ./а.с.9/

ІНФОРМАЦІЯ_8 народився ОСОБА_4 , батьки: батько - ОСОБА_22 , мати - ОСОБА_6 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане 03 серпня 1976 року./а.с.12/

03 серпня 1976 року видано свідоцтво про встановлення батьківства, за яким ОСОБА_22 визнаний батьком ОСОБА_23 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_9 у ОСОБА_6 , про що в Книзі реєстрації актів про встановлення батьківства 03.08.1976зроблено запис за №89, місце реєстрації Полтава, міськвідділ ЗАГС, свідоцтво серії НОМЕР_5 ./а.с.11/

ІНФОРМАЦІЯ_10 померла ОСОБА_6 , актовий запис №789, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 ./а.с.18/

ІНФОРМАЦІЯ_11 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , актовий запит №902, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 ./а.с.10/

Згідно з листом Державного архіву Полтавської області від 27 липня 2022 року №04-16/451, книги реєстрації актових записів громадянського стану про народження жителів м.Полтава Харківської (нині Полтавської) області за 1934 рік на зберігання до Державного архіву Полтавської області не надходили, у зв`язку із чим немає можливості надати архіву довідку про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_12 .

Значна кількість документів довоєнного часу втрачена в період тимчасової окупації Полтавщини (1941-1943 р.р.) нацистськими загарбниками./а.с.20/

Постановою ОСОБА_24 , державного нотаріуса Другої полтавської ДНК від 25 травня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 , представнику ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що вчинена нотаріальна дія не відповідатиме вимогам законодавства. Зі змісту постанови убачається, що в спадковій справі відсутні документи, які підтверджують факт родинних відносин спадкодавця та ОСОБА_3 і спадкоємець не може надати такі документи за їх відсутності./а.с.14/

У судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які підтвердили, що ОСОБА_25 та ОСОБА_26 є двоюрідними братом та сестрою./а.с.81,82/

Задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із підстав доведеності, що мати позивачки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідною сестрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син якої - ОСОБА_4 є двоюрідним братом позивачки. Відтак, позивачка, як двоюрідна сестра, має право на спадкування за законом після його смерті, як спадкоємець п`ятої черги за законом. Проте відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджують родинний зв`язок, унеможливлюють реалізацію спадкових прав, а тому заявлений факт родинних відносин підлягає установленню.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції погоджується з таких підстав.

Згідно зі статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №304/1648/14-ц).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Згідно зі статтею 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу(частина друга статті 1223 ЦК України).

Позитивні юридичні факти, тобто ті, які повинні існувати на час відкриття спадщини і можуть зумовлювати, за передбачених у ЦК України умов, виникнення права на спадкування за законом. Аналіз положень глави 68 ЦК України дозволяє стверджувати, що для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують, зокрема, наявність родинних відносин, тобто, певний ступінь споріднення зі спадкодавцем (постанова Верховного Суду від 23.03.2021 у справі №643/14592/18).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин (п.4.2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5).

Такий перелік не є вичерпним, доказами, які підтверджують наявність цього юридичного факту можуть бути акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб; пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником.

Оцінивши надані позивачем докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що матеріали справи містять достатні, належні та допустимі докази, які підтверджують факт того, що мати позивачки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сестрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка доводиться матір`ю спадкодавця ОСОБА_4 . Відтак, останній був двоюрідним братом позивачки - ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції встановив обставини на підставі недопустимих доказів, колегія суддів відхиляє, як такі, що не заслуговують на увагу. Оскільки допустимість доказів характеризується органічним зв`язком процесуальної форми засобів доказування та законності отримання інформації про той чи інший факт, який має значення для справи. Тому одержання доказів з дотриманням порядку, встановленого законом, слід розуміти як відсутність при одержанні доказів порушення норм матеріального права та норм процесуального права, як одночасне дотримання передбачених законом особистих немайнових і майнових прав та процесуальної форми. Натомість позивачка надала суду достатні докази, які у своїй сукупності підтверджують факт родинних відносин, який вона просила встановити.

Посилання відповідача на те, що автобіографія ОСОБА_6 не підписана останньою не ставить під сумнів достовірність такого документу, оцінка якого надана судом у сукупності, а його не відповідність оригіналу є припущеннями відповідача. Натомість, лист

прокурора Алуштинського району Кримської АРСР за №011 був адресований ОСОБА_8 у копії, і з огляду на дату його складання - 27/ІХ-45г., посилання відповідача на відсутність підпису прокурора, що не залежало від волевиявлення його отримувача, становить надмірний формалізм.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто за 5 років до шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , укладеного 05.08.1939, колегія суддів відхиляє, оскільки суду апеляційної інстанції надано для дослідження його оригінал, зі змісту якого вбачається, що реєстрація шлюбу відбулася 05.08.1933.

Твердження відповідача, що на момент хрещення доньки ОСОБА_12 і видачі відповідної довідки Люманов Алім уже загинув, є неспроможними, оскільки ґрунтуються на припущеннях. Тоді як зміст листа прокурора Алуштинського району Кримської АРСР за №011 від 27/ІХ-45г не фіксує дату його смерті, а лише приблизні відомості, що «с приходом немцев на 3-4 день Люманов расстрелян фашистами», тоді як охрещення відбулося 23.08.1942./а.с.13, 43/

Доводи апеляційної скарги, що позивачка не вчинила усіх необхідних дій для отримання довідки про народження ОСОБА_5 , колегія суддів визнає неспроможними.

По-перше, позивачем надано лист Державного архіву Полтавської області від 27.07.2022 №04-16/451 про неможливість надати архівну довідку про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з посиланням на значна кількість документів довоєнного часу втрачених у період тимчасової окупації Полтавщини (1941-1943 р.р.) нацистськими загарбниками. Такий доказ є належним та допустимим на підтвердження неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують факт, який підлягає встановленню.

По-друге, відповідач, маючи сумніви у належності такого доказу, не спростував його та не довів, що до архіву не передавалися книги реєстрації чи інші реєстраційні документи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри (постанова Верховного Суду від 15 листопада 2023 року справа №291/1352/23).

Із огляду на викладене, оцінивши надані позивачем письмові докази та покази свідків у сукупності, які не можна трактувати як співпадіння імен, апеляційний суд, керуючись «балансом вірогідностей», вважає доведеним заявлений до встановлення юридичний факт.

Наведена відповідачем позиція Верховного Суду, сформована у справі №638/18089/17 від 16.06.2021, застосуванню не підлягає, оскільки підставами відмови у задоволенні такого позову стало звернення в суд із позовом до неналежного відповідача.

Тоді як за змістом сталої позиції Верховного Суду показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення заявленого факту, а в цій справі судове рішення постановлено на підставі оцінки доказів у сукупності, а не тільки свідків, вибір яких є волевиявленням сторін. Відповідач у суді першої інстанції про виклик та допит у якості свідка ОСОБА_5 не заявляв, а тому несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних (ч.4 ст.12 ЦПК України); а позивач, з огляду на поважний вік матері та її стан здоров`я, не вбачав потреби.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із судовим рішенням у справі та довільного трактування доказів на свою користь. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Полтавської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 28 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.05.2024.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак