КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Папазової Галини Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року у складі судді Кордюкової Ж.І.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, у якому просив: розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району міста Києва, актовий запис №1024 від 08 липня 1995 року.

Позов обґрунтовано тим, що сторони перебувають в шлюбі з 08 липня 1995 року, в якому народились діти - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Спільне життя не склалось, оскільки сторони мають різні погляди на життя та обов`язки, між ними відсутнє взаєморозуміння, що викликає постійні суперечки та конфлікти. Подружжя тривалий час не проживає окремо, спільне господарство не ведеться, подружніх стосунків між ними немає.

Шлюб фактично розпався, відновлення подружніх стосунків неможливе, шлюб існує лише формально.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Папазова Г.А. в інтересах ОСОБА_1 , вважає рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції. Надати подружжю строк на примирення терміном 6 місяців.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що доводи викладені в позовній заяві не містять доказів відсутності сімейних стосунків та неможливості збереження шлюбу, категорично заперечує проти розірвання шлюбу, вважає, що шлюбний союз між нею та чоловіком можливо вберегти, з огляду на те, що вони вже більше 28 років перебувають у шлюбі.

Зазначено, що від подружнього життя мають двох неповнолітніх сина й доньку, які потребують батьківського піклування та повинні виховуватися в повній родині.

Скаржниця не заперечує, що між нею й чоловіком бувають непорозуміння, проте впевнена, що рішення чоловіка є передчасним, стосунки можливо налагодити, а сім`ю зберегти.

Крім того, ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про надання подружжю строку для примирення терміном 6 місяців.

Вказує, що відповідач ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Папазової Г.А. подала до суду першої інстанції клопотання, в якому заперечувала проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, просила здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, але судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні поданого клопотання.

Вважає, що суд першої інстанції неправомірно не врахував заперечення ОСОБА_1 щодо розірвання шлюбу, безпідставно відмовивши в розгляді справи за правилами загального позовного провадження та не надавши подружжю строку для примирення.

В судовому засіданні адвокат Нетребецька Ю.Е. в інтересах ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися про розгляд справи повідомлені належно, а тому колегія суддів вважає можливим закінчити розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам в повному обсязі.

У справі встановлено, що 08 липня 1995 року між сторонами укладено шлюб (а.с. 8).

Від указаного шлюбу у сторін є двоє дітей: донька ОСОБА_3 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9-10).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 року клопотання представника відповідачки про перехід до розгляду цивільної справи та про надання подружжю строку для примирення залишено без задоволення (а.с. 43-44).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не проживають разом та ніяких стосунків, притаманних подружжю, не підтримують, спільне господарство не ведеться.

При цьому судом враховано небажання позивача перебувати в шлюбі з відповідачкою, суд вважає, що за таких обставин збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, оскільки шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

За змістом ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя.

Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Положеннями частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3статті 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Згідно з положеннями ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст. 111 Кодексу).

За приписами ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 10, 11 постанови Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши наявні у справі докази та обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подальше спільне життя сторін як подружжя та збереження їхнього шлюбу буде суперечити інтересам позивача, який не бажає продовжувати стосунки з відповідачкою.

Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже являється таким, що буде суперечити його інтересам виходячи з положень ст. 24 СК України.

З урахуванням указаним обставин, доводи апеляційної скарги не мають суттєвого значення, оскільки позивач наполягав на розірванні шлюбу, а тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що являється неприпустимим.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Колегія суддів вважає, що примирення і подальше подружнє життя сторін є неможливим, оскільки сім`я фактично розпалася і подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, який не бажає перебувати в шлюбі з відповідачкою, тобто на даний час не існує його вільної згоди на шлюб, а відтак наявні підстави для розірвання шлюбу.

Отже судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача і новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Папазової Галини Анатоліївни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 лютого 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 жовтня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: