КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 756/8004/21
провадження № 22-ц/824/1193/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Халепчук Д. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТАРІС», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Трест Київміськбуд-1», про визнання недійсним свідоцтва та витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про державну реєстрацію речових прав, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТАРІС» - адвоката Петренко Ірини Леонідівни на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року та додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року в складі судді Яценко Н. О.,

встановив:

19.05.2021 ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті підстави, що 25 грудня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між нею та ОСОБА_4 , вона придбала квартиру АДРЕСА_1 .

Вказаний договір не визнаний недійсним, є чинним. Вона разом з неповнолітньою дитиною проживають у вказаній квартирі з моменту її придбання, за цією адресою зареєстровано їх місце проживання.

В листопаді 2015 року ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про витребування квартири АДРЕСА_1 з її володіння.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року (справа №756/15285/15-ц) в задоволенні вказаного позову відмовлено.

При вирішенні даного спору вона дізналась, що ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 грудня 2018 року (справа №654/3787/18) затверджено мирову угоду, за умовами якої з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 стягнуто суму боргу в розмірі 9 850 000 грн. Встановлено спосіб та порядок виконання рішення шляхом визнання права власності, в тому числі на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 .

Постановою Херсонського апеляційного суду від 27 червня 2019 року ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 грудня 2018 року скасовано та направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При розгляді справи 654/3787/18 в апеляційному порядку ОСОБА_7 дізналась, що 17.11.2018 Комунальне підприємство Київської обласної ради «Аквабіоресурси» за зверненням невідомого їй ОСОБА_2 провело реєстраційні дії щодо припинення обтяження та реєстрації права власності ОСОБА_7 на спірну квартиру.

Підставою для державної реєстрації припинення арешту квартири зазначено заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 10 травня 2016 року, яке на цей момент вже було скасовано.

Підставою для державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру зазначено свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів №1-355 від 10.04.2012, видане державним нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори Донецької області Таранцовим О. А.

В подальшому, на підставі рішення про державну реєстрацію від 10.12.2018, прийнятого філією Комунального підприємство Київської обласної ради «Аквабіоресурси», право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_3

13.12.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є. В. посвідчено договір купівлі-продажу квартири, зареєстрований в реєстрі за №9962, укладений між ОСОБА_3 (продавець) та ТОВ «ЦЕНТАРІС» (покупець).

Зазначає, що фізичних осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зареєстровані у м. Донецьк та постійного місця реєстрації на підконтрольній території України не мають, вона ніколи не бачила та не знала. Юридична особа - ТОВ «ЦЕНТАРІС» їй також не відома.

З моменту придбання спірної квартири вона нікому її будь-яким способом не відчужувала.

Враховуючи відсутність її волевиявлення на відчуження спірного нерухомого майна, вважає, що воно підлягає витребуванню у теперішнього володільця - ТОВ «ЦЕНТАРІС».

Позивач зазначає, що волевиявлення власника спірної квартири на відчуження на підставі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів № 1-355 від 10.04.2012, виданого Державним нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори Донецької області Таранцовим О.А. було відсутнім виходячи з того, що станом на дату видачі зазначеного вище свідоцтва, спірне майно було предметом попереднього договору, укладеного між ТОВ «Трест Київміськбуд-1, в якості продавця, та ОСОБА_4 в якості покупця.

Вперше спірне майно пройшло державну реєстрацію як новостворене та внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2014 року у справі № 22-3313/2014.

Ні «Трест Київміськбуд-1», ні ОСОБА_4 не були сторонами виконавчого провадження, не були в стані банкрутства, а спірне майно ніколи не перебувало в іпотеці, що виключає, на думку позивача, наявність правових підстав для видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів 1-355 від 10.04.2012.

Вважає, що свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів № 1-355 від 10.04.2012 року має ознаки підробленого документу, що виключає статус добросовісності у будь-якого із зазначених вище набувачів майна - ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ТОВ «ЦЕНТАРІС».

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила суд:

визнати недійсним свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів № 1-355 від 10.04.2012 року, видане Державним нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори Донецької області Таранцовим О.А.;

витребувати з чужого незаконного володіння ТОВ «ЦЕНТАРІС» на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 145,4 м.2, житловою площею 73,2 м.2;

скасувати запис вчинений державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є.В. про право власності номер: 29735446, зареєстрований 30.12.2018 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 145,4 м2, житловою площею 73,2 м.2, яка складається із трьох кімнат, реєстраційний номер нерухомого майна 000.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Витребувано з чужого незаконного володіння ТОВ «ЦЕНТАРІС» на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 145.4 м2, житловою площею 73,2 м2. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року стягнуто з ТОВ «ЦЕНТАРІС» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн та судового збору в сумі 11 804 грн.

20.12.2023 представник ТОВ «ЦЕНТАРІС» - адвокат Петренко І. Л. на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року та додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року подала апеляційну скаргу.

Просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року в частині задоволеної позовної вимоги ОСОБА_1 про витребування з чужого незаконного володіння ТОВ «ЦЕНТАРІС» квартири АДРЕСА_1 та постановити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. Скасувати додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права , а саме положення ст. 387, 388 ЦК України щодо можливості витребування квартири, оскільки позивач ОСОБА_1 не є власником спірного майна в розумінні чинного законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено, що рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2014 року, яким право власності на спірну квартиру визнано за ОСОБА_4 , було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року.

З огляду на вказану обставину суд першої інстанції безпідставно виходив з того, що ОСОБА_1 є законним власником майна, яка може скористатись механізмом, передбаченим ст. 387, 388 ЦК України.

Скасування судового рішення, яке було правовою підставою для відчуження ОСОБА_4 спірної квартири на користь ОСОБА_1 беззаперечно свідчить про те, що він відчужив спірну квартиру без належної правової підстави, а відтак позивач не набула її у власність у передбачений законом спосіб, а майно на підставі ст. 387, 388 ЦК України може бути витребувано виключно власником спірного майна.

Звертає увагу на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, згідно з якими скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення ( постанова від 19 червня 2019 року у справі №643/17966/14-ц, постанова від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17).

Судом першої інстанції не взято до уваги, що ТОВ «ЦЕНТАРІС» є добросовісним набувачем, а спірне майно безпідставно було витребувано у нього без встановлення правових підстав, передбачених ст. 388 ЦК України.

Зазначила, що ТОВ «ЦЕНТАРІС» набуло право власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком С. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 9962. Квартира зареєстрована на праві приватної власності за ТОВ «ЦЕНТАРІС», що встановлено судом та підтверджується матеріалами справи.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які могли б свідчити про недобросовісність ТОВ «ЦЕНТАРІС» при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири.

На час укладення ТОВ «ЦЕНТАРІС» договору купівлі-продажу квартири 30.12.2018, було запроваджено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей.

За таких обставин, оцінюючи добросовісність набувача майна, суд першої інстанції мав би виходити з відомостей, які містились в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на момент придбання майна. Однак вказаним обставинам суд першої інстанції правової оцінки не надав.

Суд першої інстанції безпідставно зазначив, що ТОВ «ЦЕНТАРІС» не надав належних доказів відплатного придбання спірної квартири у ОСОБА_3 . Вказана обставина під сумнів позивачем не ставилася, крім цього підтверджується п. 2.1 договору купівлі-продажу, який є дійсним.

Судом першої інстанції безпідставно зазначено, що відповідачем не доведено добросовісність набуття спірного об`єкту нерухомості при наявності реєстрації у квартирі неповнолітньої дитини на час укладення договору купівлі-продажу 30.12.2018 року.

До укладення договору купівлі-продажу спірна квартира була оглянута покупцем, що підтверджується самим договором. При цьому продавець гарантував покупцю, що квартира вільна від будь-яких претензій третіх осіб, що стосовно неї відсутні будь-які судові спори, а також що в ній зареєстровано місце проживання будь-яких осіб, в тому числі і неповнолітніх.

Судом першої інстанції не встановлено жодних підстав для витребування майна в порядку ст. 388 ЦК України.

У справі за позовом ПрАТ «Трест Київміськбуд -1» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: Державний реєстратор Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Чуйко Г. Г., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пальора Г. Ю. про витребування у ОСОБА_1 спірної квартири ( справа №756/15285/15-ц) суди дійшли висновків про те, що спір потенційно може виникнути між ПрАТ «Трест Київміськбуд-1» та ТОВ «ЦЕНТАРІС». ОСОБА_1 за жодних обставин не є власником квартири, а тому будь-які підстави для витребування у ТОВ «ЦЕНТАРІС» спірної квартири з використанням правового механізму, передбаченого ст. 367, 388 ЦК України відсутні.

У ОСОБА_1 відсутнє право власності на спірну квартиру, а тому відсутнє право за звернення з позовом про витребування відповідного майна у ТОВ «ЦЕНТАРІС», що є самостійною підставою для відмови в позові.

Додаткове рішення відповідач також вважає незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням його прав та законних інтересів, оскільки воно є наслідком розподілу судом першої інстанції судових витрат за результатом вирішення позовних вимог в основному рішенні. З останнім відповідач не погоджується, а відтак оскаржує і додаткове рішення.

14.02.2024 представник ОСОБА_1 - адвокат Новак А. І. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні. Продовжити ОСОБА_1 строк на його подання. Зазначив, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 отримала 06.02.2024, останній день строку припадав на 12.02.2024. 10.02.2024 адвокат Новак А. І. захворів на короновірусну хворобу, що підтверджується результатами лабораторного дослідження. Відзив на апеляційну скаргу надіслано відразу як тільки стан здоров`я нормалізувався, з пропуском лише на 2 календарні дні.

Апеляційний суд, зважаючи на підстави пропуску строку на апеляційне оскарження, а також тривалість пропуску такого строку, дійшов висновку про продовження строку на подання відзиву на апеляційну скаргу до 14.02.2024.

Відзив на апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири 25 грудня 2014 року ОСОБА_4 був належним володільцем спірної квартири та мав усі підстави укладати будь-які правочини щодо цієї квартири. Правові підстави вважати, що ОСОБА_1 не набула спірну квартиру у передбачений законом спосіб відсутні.

Посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 15 червня 2021 року (справа №922/2416/17) відповідно до якого скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення.

Зазначив, що ОСОБА_1 на момент вибуття спірної квартири з її власності була належним володільцем квартири, а тому мала всі підстави для звернення до суду із індикаційним позовом в порядку ст. 387, 388 ЦК України.

Враховуючи, що спірна квартира вибула з володіння ОСОБА_1 поза її волею не в зв`язку з втратою чи викраденням, спірне майно в будь-якому випадку має повернутись ОСОБА_1 у власність.

Щодо обставин набуття ТОВ «ЦЕНТАРІС» права власності на спірне майно зазначив наступне.

Вперше спірне майно було зареєстроване як новостворене та внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2014 року у справі №22-3313/2014 та було зареєстроване за ОСОБА_4 .

При цьому було вперше відкрито розділ в реєстрі, а спірному майну було присвоєно реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 саме 08.10.2014 о 12:26:45.

25.10.2014 ОСОБА_4 відчужив спірну квартиру ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

17.11.2018 за спірною квартирою знову відкрито розділ в реєстрі та присвоєно новий номер об`єкта нерухомого майна 000. В результаті цієї реєстрації право власності на спірну квартиру отримав ОСОБА_2 . Підстава: свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів №1-355 від 10.04.2012 , виданого державним нотаріусом Сніжнянської державної нотаріальної контори Донецької області Таранцовим О. А. При цьому ні ТОВ «Трест Київміськбуд-1», ні ОСОБА_4 не були сторонами виконавчого провадження, не були в стані банкрутства, в спірне майно ніколи не перебувало в іпотеці, що виключає наявність правових підстав для видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів державним нотаріусом Донецької області. Крім того, за змістом п.п. 1.1, п.1, п. 2, п.п.4.1 п.4 Глави 12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 видача відповідного свідоцтва може бути здійснена виключно за місцезнаходженням нерухомого майна. Таким чином, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів має всі ознаки підробленого документу, що виключає статус добросовісності у будь-якого із набувачів майна - ОСОБА_2 , ОСОБА_8 , ТОВ «ЦЕНТАРІС» .

Зазначає, що державний реєстратор філії КП КОР «Аквабіоресурси» провів реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру на підставі підробленого свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів №1-355 від 10.04.2012 шляхом припинення арешту квартири, накладеного згідно ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 01 лютого 2016 року у справі №756/15285/15-ц.

В той же час, державний реєстратор філії КП КОР «Аквабіоресурси» у листопаді 2018 року не мав права вчиняти реєстраційні дії щодо нерухомого майна, у тому числі з приводу квартири №7 , оскільки йому був заблокований доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а філію КП КОР «Аквабіоресурси» на час вчинення ним реєстраційних дій закрито. Через два дні після проведення державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за ОСОБА_2 скасовано акредитацію КП КОР «Аквабіоресурси» на здійснення реєстраційних дій з нерухомим майном.

Вчинення злочинних дій від імені державних реєстраторів філії КП КОР «Аквабіоресурси» встановлено вироком Печерського районного суду м. Києва від 22 грудня 2020 року у кримінальному провадженні №0001925 від 27.05.2020.

06.12.2018 ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області у справ №654/3787/18 від 06.12.2018 затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , за умовами якої визнано право власності на нерухоме майно за ОСОБА_3 , в тому числі і на спірну квартиру. Вказане судове рішення в подальшому було скасоване та направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

10.12.2018 державний реєстратор філію КП КОР «Аквабіоресурси» провів реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірну квартиру.

30.12.2018 приватним нотаріусом КМНО Незнайком Є. В посвідчено договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_3 в якості продавця, та ТОВ «ЦЕНТАРІС» в якості покупця.

Так, весь процес на отримання судового рішення, скасування арешту, проведення реєстраційних дій, оформлення купівлі-продажу квартири тривав рівно 33 дні, що не може свідчити про добросовісність дій ТОВ «ЦЕНТАРІС» як набувача спірного нерухомого майна.

Зазначає, що дані події вже стали підставою для відкриття ряду кримінальних проваджень, а саме: №0001925 від 27.05.2020 стосовно вчинення злочинних дій від імені державних реєстраторів філії КП КОР «Аквабіоресурси»; №0004959 від 18.03.2021 за фактом вчинення ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 злочинних дій.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.12.2019 №3521/0/15-19 залишено без змін рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 25.10.2019 №2821/1дп/15-19 про притягнення судді Голопристонського районного суду Херсонської області ОСОБА_10 до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення судді з посади за вчинення істотного дисциплінарного проступку, що є несумісним зі статусом судді і підриває суспільну довіру до суду.

Щодо судової справи №756/15285/15-ц та постанови Верховного Суду від 14.04.2021 зазначив, що суд в цій справі констатував лише той факт, що на момент винесення судового рішення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно власником спірної квартири зазначено ТОВ «ЦЕНТАРІС». Однак це ніяким чином не свідчить про те, що ОСОБА_1 за жодних обставин не є власником спірної квартири.

Також зазначив, що починаючи з 2014 року ОСОБА_1 безперервно проживає в спірній квартирі разом із неповнолітньою донькою, а тому сумнівним вбачається твердження, що покупець ТОВ «ЦЕНТАРІС» оглянув квартири перед її придбанням.

Звертає увагу і на ту обставину, що ключі від квартири у відповідності до п. 4.2 договору продавцем передані не були , враховуючи що ТОВ «ЦЕНТАРІС» так і не зміг потрапити до приміщення квартири, в іншому випадку спір міг би і не існувати.

В судовому засіданні представник ТОВ «ЦЕНТАРІС» - адвокат Петренко І.Л. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ткаченко І. В. просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалені по справі судові рішення залишити без змін.

ОСОБА_1 додатково суду пояснила, що 03 червня 2024 року її було визнано та залучено потерпілою в кримінальному провадженні за №0000252 від 08.02.2024.

Згідно з витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні за №0000252 Печерським управлінням поліції ГУ НПУ у м. Києві проводилось досудове розслідування з приводу незаконного заволодіння квартирами АДРЕСА_3 . У межах досудового розслідування було встановлено, що дії по незаконному заволодінню квартирами виконані злочинною організацією шляхом обману та використання завідомо підроблених документів на підставі яких отримано судове рішення та проведена реєстрація права власності на квартири на фіктивних власників.

В судове засідання інші учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених по справі рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності , виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації 24 грудня 2007 року, ПАТ «Трест Київміськбуд-1» набуло право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 730,60 кв.м.

28.05.2010 ПАТ «Трест Київміськбуд-1» отримало дозвіл на перепланування жилого приміщення, внаслідок чого вказана квартира розподілена на дві квартири, загальною площею 145,4 кв.м та 378,7 кв.м.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2014 року , залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «Трест Київміськбуд-1», Відділу державної виконавчої служби України, третя особа - ТОВ «Віта Верітас», про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту, визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру №7 , житловою площею 73,2 кв.м., загальною площею 145, 4 кв.м, та квартиру АДРЕСА_4 ; звільнено вказані квартири з-під арешту та виключено з акта опису й арешту майна.

Право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_5 . Зареєстроване в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08 жовтня 2014 року Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна :00.

25 грудня 2014 року ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири з ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г. Ю.

Право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_5 , зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер :18357198 від 25.12.2014.

28.02.2015 проведення державна реєстрація місця проживання ОСОБА_1 за вищевказаною адресою.

18.06.2016 в спірній квартирі зареєстрована неповнолітня ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час проживання у спірній квартирі витрати по її утриманню несе ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2014 року скасовано, справу було передано на новий касаційний розгляд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року скасовано рішення Апеляційного суду м. Києва від 27 травня 2014 року із залишенням в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 січня 2014 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання права власності на квартири відмовлено.

Голопристанський районний суд Херсонської області своєю ухвалою від 06 грудня 2018 року у справі №654/3787/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів затвердив мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 . За умовами мирової угоди стягнув з ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 н а користь ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 9 850 000 грн; встановив спосіб та порядок виконання рішення шляхом визнання права власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно - семикімнатну квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 378,7 кв.м., житловою площею 180,3 кв.м.; трикімнатну квартиру АДРЕСА_6 , загальною площе. 145, 4 кв.м., житловою площею 75,3 кв.м; сторонами досягнута домовленість про те, що витрати з оплати судових зборів, послуг за надання правової допомоги та будь-яких інших послуг не відшкодовуються одна одній та покладаються виключно на ту сторону, яка їх понесла; провадження у справі №654/3787/18 закрив.

Херсонський апеляційний суд своєю постановою від 27 червня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_12 та ОСОБА_1 задовольнив частково. Ухвалу Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 грудня 2018 року скасував, справу направив для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії відкриття провадження у справі.

10 грудня 2018 року реєстратор КП Київсьбкої обласної ради «Аквабіоресурси» Ісаєв В. В. провів реєстраційні дії щодо державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , на підставі ухвали Голопристанський районний суд Херсонської області своєю ухвалою від 06 грудня 2018 року у справі №654/3787/18.

30 грудня 2018 року між ОСОБА_3 (продавець) та ТОВ «ЦЕНТАРІС» (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайком Є. В.

За цим договором продавець передає у власність покупця квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 .

Вказана квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 145,4 кв.м, житловою площею 73,2 кв.м., та належить продавцю на підставі ухвали Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 грудня 2018 року (справа №654/3787/18).

Право власності на квартиру, що відчужується за цим договором, зареєстровано за продавцем Філією комунального підприємства Київської обласної ради «Аквабіоресурси» м. Київ, 10 грудня 2018 року, номер запису про право власності 29362659 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

Відповідно до п. 4. 5 цього договору, квартира візуально оглянута покупцем, до оформлення цього договору, Недоліки або дефекти, які перешкоджали б її використанню за призначенням самочинні переобладнання та перепланування на момент огляду ним виявлені не були.

Відповідно до п. 4.1 та 4.2 цього договору продавець гарантує, що неповнолітні дії в квартирі не мають реєстрацію місця проживання та не мають права користування нею та стверджує, що вказана квартира продається вільною від проживання третіх осіб, що мають за законом право користування цією квартирою.

За твердженнями представника ТОВ «ЦЕНТАРІС», інформація щодо обставини укладення вказаного договору крім тієї, що зазначена в самому договорі, у товариства відсутня. Директор, який займався організаційними питаннями укладення цього договору - ОСОБА_13 в товаристві вже не працює.

30.12.2018 право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 , зареєстровано за ТОВ «ЦЕНТАРІС».

Ухвалюючи рішення про витребування з чужого незаконного володіння ТОВ «ЦЕНТАРІС» квартири АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що вказана квартира вибула з володіння останньої поза її волею. При цьому суд взяв до уваги такі чинники, як справедливість і розумність в рамках застосування принципу верховенства права, права дитини, яка проживає в спірній квартирі та недоведеність ТОВ «ЦЕНТАРІС» добросовісності набуття зазначеної квартири у власність. Суд зазначив, що правомірність вибуття вказаної квартири від ПрАТ «Трест Київміськбуд» в межах даної справи він не розглядає.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в оскаржуваній частині, апеляційний суд виходить з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що спірна квартира вибула з її володіння поза її волею.

Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння (стаття 387 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15).

Частиною першою статті 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Право власника згідно з частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388).

За змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Судом встановлено, що спірна квартира була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 на підставі укладеного 25 грудня 2014 року договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пальорою Г. Ю.

Скасування судового рішення, яке було правовою підставою для відчуження ОСОБА_4 спірної квартири на користь ОСОБА_1 , не може свідчити, що остання станом на час укладення правочину купівлі-продажу не набула її у власність у передбачений законом спосіб.

Позивачка на час вчинення відповідачем договору купівлі-продажу 30 грудня 2018 року мала зареєстроване право власності на предмет правочину, а тому правомірно використала правовий механізм витребування цього майна з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зазначено, що «особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правоможності власника. Факт володіння нерухомим майном (possessio) може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння)».

З огляду на встановлену судовим рішенням добросовісність набуття ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру, остання скористалась своїм правом для звернення до суду з віндикаційним позовом до ТОВ «ЦЕНТАРІС», який набув право власності на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 2018 року, право власності продавця на яку зареєстровано на підставі ухвали Голопристанського районного суду Херсонської області від 06 грудня 2018 року (справа №654/3787/18), яка була згодом скасована.

Враховуючи обставини, за яких спірне нерухоме майно було зареєстровано на праві власності за ТОВ «ЦЕНТАРІС», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість його витребування на користь ОСОБА_1 враховуючи також відсутність заперечень з боку Приватного акціонерного товариства «Трест Київміськбуд-1» з приводу заявлених позовних вимог.

Посилання в рішенні суду першої інстанції на обставини, що можуть свідчити про недобросовісність дій набувача спірної квартири, враховуючи, що в квартирі тривалий час зареєстрована та мешкає неповнолітня дитина разом зі своєю матір`ю, а також наявність обґрунтованих сумнівів щодо можливості її огляду покупцем до оформлення договору купівлі-продажу доводами апеляційної скарги не спростовуються.

За обставинами справи відповідач мав об`єктивну можливість, міг і повинен був проявити звичайну обачливість, отримати у власника квартири інформацію про зареєстрованих в ній осіб та перевірити обставини, на які посилався продавець при укладенні з ним договору купівлі-продажу.

В даному випадку витребування майна на користь ОСОБА_1 є виправданим, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.

Цивільне законодавство передбачає як право витребування майна його власником (статті 387, 388 ЦК України), так і визначає правові наслідки вилучення товару у покупця на користь третьої особи, на підставах, що виникли до його продажу, зокрема і право на відшкодування саме продавцем покупцю завданих збитків (стаття 661 ЦК України), на що має право і відповідач, пред`явивши відповідний позов.

Наведені в обґрунтування апеляційної скарги інші доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки, вони не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки не підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалені по справі рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦЕНТАРІС» - адвоката Петренко Ірини Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року в частині задоволених позовних вимог залишити без змін.

Додаткове рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28.10.2024.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук