Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2352/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.11.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого-судді Трагнюк В.Р., за участю секретаря судового засідання Конар В.М., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування рішення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, витребування майна, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Стойка С.М., приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Лапчак Г.І.,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Молнар Тетяна Іванівна, звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування рішення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, витребування майна, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Стойка С.М., приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Лапчак Г.І.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем ОСОБА_5 за заповітом. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець - ОСОБА_5 , про що 23.07.2020 року Виноградівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) було зроблено відповідний актовий запис № 208 (Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ).

На випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_5 залишив заповідальне розпорядження на користь позивача ОСОБА_3 .

Із заповіту ОСОБА_5 , посвідченого 27.03.2008 року приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Богаш Н.Я. і зареєстрованого в реєстрі за №841, вбачається, що все майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що за законом матиме право, він заповідає позивачу.

Позивач ОСОБА_3 є рідною дочкою спадкодавця ОСОБА_5 та є єдиним спадкоємцем до спадкового майна за заповітом.

Згідно даних Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (№ 2114-1) зареєстроване місце проживання позивачки ОСОБА_3 з 24.03.1993 року є: АДРЕСА_1 . Виноградівського район, тобто за місцем реєстрації місця проживання батька позивачки-спадкодавця ОСОБА_5 .

Відповідно до повідомлення на адвокатський запит «Про надання інформації щодо реєстрації особи» від 30.03.2023 року за №02-22/1329 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 22.07.2020 року, тобто на день смерті ОСОБА_5 , значилася зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , де був зареєстрований і померлий ОСОБА_5 .

Таким чином, позивачу ОСОБА_3 після смерті її батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням положень ч.5 ст.1268 ЦК України, з моменту відкриття спадщини належало спадкове майно, що складається із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,045 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки-:07:006:0148.

Поскільки позивач ОСОБА_3 на момент відкриття спадщини була зареєстрована з спадкодавцем за однією адресою і позивачем у визначений законом строк не було подано заяви про відмову від спадщини, тому вона є такою, що спадщину за померлим батьком ОСОБА_5 прийняла.

23.03.2023 року позивач ОСОБА_3 звернулися до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Стойка С.М. із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті її рідного батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та роз`яснено, що свідоцтво на спадкове майно за законом після померлого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 видано в цілому на спадкове майно на ім`я її рідного брата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.02.2023 року, виданого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Стойка С.М., за реєстровим №366.

Спадкове майно, на яке видано Свідоцтво про право на спадщину від 09.02.2023 року, складається в цілому із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,045 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки-:07:006:0148, та було рекомендовано звернутися за захистом своїх спадкових справ до суду (відмова нотаріуса за №131/02-14 від 24.03.2023 року).

Позивач зазначає про те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , протиправно отримав Свідоцтво про право на спадщину, оскільки свідомо приховав наявність спадкоємця за заповітом-позивачки ОСОБА_3 та в подальшому здійснив відчуження спадкового майна, шляхом укладення договору дарування на користь свого рідного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - тому позивач подає віндикаційний позов про витребування свого майна із чужого незаконного володінням та просить:

- визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 366, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Стойка С.М. щодо посвідчення та визнання спадкоємцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,045 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки-:07:006:0148;

- скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого спадкового майна - земельну ділянку, площею 0,045 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки-:07:006:0148, здійснену 09.02.2023 року приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Стойка С.М. (номер запису про право власності-49206905, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 12);

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 (рнокпп: НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 (рнокпп: НОМЕР_4 ), житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку площею 0,045 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки-:07:006:0148 (а.с. 1-12).

Відповідач подав відзив на позовну заяву (а.с.126-141).

Відзив обґрунтовує тим, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних мотивів.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_5 помер дідик відповідача - ОСОБА_5 , останнє місце проживання якого було: АДРЕСА_4 .

27.03.2008 року спадкодавець залишив заповіт, яким все майно, що залишиться після його смерті заповів своїй дочці, позивачці.

До одруження позивач проживала та була зареєстрована по АДРЕСА_4 . 4 квітня 2018 року вона одружилась з ОСОБА_6 і через місяць виїхала проживати з чоловіком в Російську Федерацію, де живе до сьогоднішнього дня.

ЇЇ батько - ОСОБА_4 з 2012 року був паралізовний, лежачий хворий, який потребував стороннього і постійного догляду та допомоги. ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько позивачки, вона була повідомлена , але не приїхала на похорон. Приїхала в Україну у лютому 2023 року. В 6-ти місячний строк після смерті батька не зверталась із заявою на прийняття спадщини до нотаріуса.

На момент смерті ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований в будинку разом із спадкодавцем його син, а відповідача батько - ОСОБА_4 , який здійснював постійно догляд за батьком і прийняв спадщину відповідно до статті 1268 ЦК України.

Позивачка в дійсності була і є зареєстрована за вказаною адресою, але фактично з травня 2018 року не проживала, так як виїхала за межі України в іншу державу, у тому числі й на час відкриття спадщини після смерті свого батька.

Як випливає з викладеного, єдиним спадкоємцем за законом у відповідності до ст. 1261 ЦК України є син спадкодавця, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який на день смерті батька проживав, був зареєстрований із з ним у спадковому будинку, тому прийняв спадщину.

23 лютого 2023 року приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Стойка С.М. правомірно, на законних підставах, було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на його ім`я, тому цей документ не може бути визнаний судом недійсним.

Всі інші позовні вимоги ОСОБА_3 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спадкове майно, про визнання недійсним договору дарування успадкованого майна відповідачем, витребування з чужого незаконного володіння будинку і земельної ділянки є похідними від визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним, а тому і в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі вищенаведеного просить постановити рішення, яким позивачу відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

Представник позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила такі задоволити з підстав наведених у позові.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечила позовні вимоги та просила відмовити у задоволенні таких з підстав викладених у відзиві.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Суд при розгляді справи та за наслідками розгляду поданих клопотань витребував докази, допитав свідків, дослідив письмові докази на які сторони посилаються, як на підставу заявлених вимоги та заперечень (а.с. 39-114, 135-141, 145-147, 184 т.1).

Заслухавши пояснення, показання свідків, дослідивши подані заяви, матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 1 та ст. 4 ЦК України при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Приписами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем ОСОБА_5 за заповітом (а.с. 20, 21). ІНФОРМАЦІЯ_1 помер спадкодавець - ОСОБА_5 , про що 23.07.2020 року Виноградівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) було зроблено відповідний актовий запис № 208 (Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ) (а.с.19).

На випадок своєї смерті спадкодавець ОСОБА_5 залишив заповідальне розпорядження на користь позивачки ОСОБА_3 (а.с.20).

Із заповіту ОСОБА_5 , посвідченого 27.03.2008 року приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Богаш Н.Я. і зареєстрованого в реєстрі за №841 вбачається, що все майно, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті та на що за законом він матиме права, він заповідає позивачу.

Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Позивач ОСОБА_3 є рідною дочкою спадкодавця ОСОБА_5 та є єдиним спадкоємцем до спадкового майна за заповітом до спадкового майна свого рідного батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно даних Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання, номер витяг: 2114-1. в такому наявна відмітка про зареєстроване місце проживання позивачки ОСОБА_3 з 24.03.1993 року, за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за місцем реєстрації місця проживання батька позивачки-спадкодавця ОСОБА_5 (а.с.15).

Відповідно до повідомлення на адвокатський запит «Про надання інформації щодо реєстрації особи» від 30.03.2023 року за №02-22/1329 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 22.07.2020 року, тобто день смерті ОСОБА_5 , значилася зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , де був зареєстрований і померлий ОСОБА_5 .

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з п. п. 3.21. 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 року № 296/5 вбачається: «У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу», відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Отже, одним зі способів підтвердження місця постійного проживання, згідно до цього Порядку, є відмітка у паспорті про реєстрацію місця проживання.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, висловленим у Постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 360/2312/16-ц (провадження № 61-5221/св18). Згідно до якого Верховний суд дійшов висновку про те, що сама реєстрація спадкоємця за місцем проживання спадкодавця на час смерті спадкодавця свідчить про "автоматичне прийняття спадкоємцем спадщини".

Констатуючі такі обставини Верховний Суд у зазначеній справі виходив також із того, що спадкоємець фактично проживала разом із спадкодавцем і у встановленому порядку звернулась до нотаріуса із відповідною заявою.

У свою чергу, як встановлено судом у даній справі позивач фактично не проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, до нотаріуса у встановленому порядку із відповідною заявою про прийняття спадщини не зверталась, що стверджується матеріалами спадкової справи та відомостями з Державної прикордонної служби України (відповідно до яких позивач перебувала на території України у період 2019-2021 роки всього 12 днів (а.с. 39-114, 184).

Тільки 23.03.2023 року позивач ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Стойка С.М. із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті її рідного батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23 т.1).

Нотаріусом позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та роз`яснено, що свідоцтво на спадкове майно за законом після померлого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 видано в цілому на спадкове майно на ім`я її рідного брата ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.02.2023 року, виданого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Стойка С.М., за реєстровим №366.

Спадкове майно, на яке видано Свідоцтво про право на спадщину від 09.02.2023 року, складається в цілому із житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,045 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки-:07:006:0148, та було рекомендовано звернутися за захистом своїх спадкових справ до суду (відмова нотаріуса за №131/02-14 від 24.03.2023 року).

За таких обставин ОСОБА_4 правомірно було видано Свідоцтво про право на спадщину, яким він у подальшому за життя розпорядився шляхом укладення договору дарування на користь свого рідного сина - ОСОБА_4 (відповідача по справі).

Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із частиною першою статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Статтею 29 ЦК України в редакції, чинній на час відкриття спадщини, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції положень Закону, що діяли на час виникнення спірних правовідносин) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією ( 254к/96-ВР ), законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено і не спростовано матеріалами справи та показаннями свідків, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 будинок АДРЕСА_1 в якому він проживав не був постійним місцем проживання позивача ОСОБА_3 , хоча вона була зареєстрована у цьому будинку і право її проживання у ньому не обмежувалось. Натомість, з 2018 року позивач створила нову сім`ю та почала проживати в іншій країні.

У визначений законом строк ОСОБА_3 не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом.

Державна реєстрація ОСОБА_3 у згаданому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті батька за цією адресою реєстрації, оскільки спростована належними та допустимими доказами.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Крім цього, іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Подібні висновки щодо застосування статті 1301 ЦК України у подібних правовідносинах викладено в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-1316/2227/11, від 23 вересня 2020 року в справі № 742/740/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 752/8119/17-ц.

Оскільки у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_4 не порушені права позивача як спадкоємця, оскільки вона вважається такою, що не прийняла спадщину, підстав для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та скасування запису в Спадковому реєстрі відсутні, інші заявлені вимоги є похідними від цих вимог, у зв`язку з чим суд приймає рішення про повну відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.

На підставі п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати слід віднести на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 43, 49, 211, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, скасування рішення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, визнання недійсним договору дарування житлового будинку та земельної ділянки, витребування майна, треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Стойка С.М., приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Лапчак Г.І.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.11.2024 року.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк