Провадження № 2/161/3439/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2024 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Шарунович К.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу №161/11404/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

16 червня 2024 року позивач звернувся до суду з цим позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.04.2024 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Голод Надією Петрівною по виконавчому провадженню № 64311090, при примусовому виконанні рішення суду про стягнення коштів за банківським кредитом, накладено арешт на рахунок позивача в АТ АКБ «Львів» IBAN: НОМЕР_1 .

16.04.2024 позивач звернувся до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі ВДВС у м.Луцьку) з письмовою заявою про зняття арешту з рахунку. У цій заяві, з додаванням письмових доказів документів, вказав, що арештований рахунок, згідно п.1.2.2 Договору між мною та АТ АКБ «Львів»№ 5001/980 від 12.02.2024 призначений для зарахування пенсії.

З банківської виписки, чітко вбачається, що з моменту відкриття рахунку - інші кошти, окрім зарахування пенсії, на рахунок не надходять, що підтверджує його цільове використання саме зарахування пенсійних виплат.

Також, в обгрунтування заяви зазначив, що 26.03.2022 набрав чинності Закон України від 15.03.2022 №2129-IX Про внесення зміни до розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про виконавче провадження, яким врегулювано окремі питання примусового виконання рішень в умовах воєнного стану, яким серед іншого на час воєнного стану зупиняється процедура примусового списання стипендій та пенсій з рахунку для виконання боргових зобов`язань.

З врахуванням викладеного, а також того факту, що пенсія є єдиним джерелом для існування, крім того, на утриманні він має неповнолітнього сина ОСОБА_3 , просив ВДВС у м. Луцьку скасувати арешт на майно.

Цю заяву позивач спочатку просив прийняти у головного державний виконавця ОСОБА_2 та скасувати арешт. Однак, на його законні вимоги вона відмовилась приймати заяву, почала на нього кричати і висловлювати образливі слова, про те що позивач «ніщеброд» і повинен негайно погасити банківський кредит, тільки тоді зможе користуватись пенсією.

Позивач повідомив, що частину кредиту він погасив і обов`язково виплатить всю заборгованість при першій можливості. На це вона кричала, що у нього велика пенсія і він повинен загасити борг вже зараз; окрім того повідомила, що проведе у мене по місцю проживання обшук та накладе арешт і забере його майно.

Позивач відповів, що через війну Законом зупинено стягнення коштів з пенсії, а іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення, у позивача не має (він проживаю у квартирі старшого сина ОСОБА_4 і користується майном, що дісталось йому у спадок після смерті його баби ОСОБА_5 ); банк, надаючи позивачу кредит знав про ці обставини і жодного майна в заставу не вимагав.

Коли позивач сказав виконавцю ОСОБА_2 , що буде скаржитись до суду, вона відповіла, що це не допоможе і пенсії йому все одно не бачити.

Враховуючи цю словесну перепалку та відмову виконавця зняти арешт, позивач все ж подав заяву в канцелярію ВДВС у м. Луцьку.

Однак, виконавцем порушено строки розгляду заяви, тому він вирішив подати скаргу до Луцького міськрайонного суду Волинської області, адже йому дуже необхідна була арештована пенсія, оскільки його неповнолітній син ОСОБА_3 закінчує цього року школу і потрібно було здати в клас кошти на організацію випускного вечора.

Виконавець повністю проігнорував його звернення від 16.04.2024, і замість того, щоб протягом доби його розглянути, лише 22.04.2024 надала відповідь, в якій вказала, що оскільки банк не повідомив про статус коштів на рахунку, то вони не є пенсійними коштами і арешт знятий не буде.

В подальшому, лише за втручанням судової гілки влади, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2024 року (справа № 161/10997/19, провадження № 4-с/161/39/24) скасовано постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Голод Надії Петрівни у виконавчому провадженні ВП № 64311090 від 15.04.2024 року про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на кошти ОСОБА_1 , які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ АКБ «Львів» для виплати пенсійних коштів.

Однак, незважаючи на одержану від позивача ще 16 квітня 2024 заяву та докази про те, що арештовані кошти є пенсійними, а також на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 15.05.2024, яка вступила в законну силу, Відділ державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в особі головного державного виконавця Голод Н.П. все одно по сьогодні не знімає арешту з пенсійного рахунку, реалізовуючи таким чином висловлені 16.04.2024 погрози в мою адресу, про те, що їй наплювати не лише на Закон, а й на судове рішення.

Тим не менше, вже два місяці позивач позбавлений можливості користуватися пенсійними коштами на рахунку в АТ АКБ «Львів», а судове рішення місяць не виконується ВДВС в у м.Луцьку. Протиправна поведінка виконавця, що розпочалась після одержання інформації про цільовий характер арештованих коштів (тобто з 16.04.2024) і продовжується по цей час завдає йому значних душевних страждань, похитнула віру у верховенство права та торжество справедливості, адже доводиться доказувати, що ми живемо таки в правовій державі. Окрім того, позивач вимушений позичати гроші в інших людей, щоб мій син міг відсвяткувати останній дзвоник і випускний вечір, а сім`я купувати продукти харчування та оплачувати комунальні послуги, що також завдає мені значних моральних страждань. Також болісно відчувати, що в державі Україна судові рішення тепер зневажаються особою, яка примушує їх виконувати інших осіб, що в свою чергу є проявом правового нігілізму головного державного виконавця Голод Н.П. (правовий нігілізм - деформаційний стан правосвідомості особи, який характеризується усвідомленим ігноруванням вимог закону, цінностей права, зневажливим ставленням до правових принципів і традицій). В результаті протиправної бездіяльності виконавця позивач пенсіонер має порушений сон, відчуває постійний нервовий стрес та занепокоєння, а також принижену честь і гідність, тривогу, страх, занепокоєння, розчарування, відчуття несправедливості та тривалої невизначеності, що в сукупності завдає мені моральної шкоди.

Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України на свою користь у рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти на суму 20 000,00 грн.

Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечив. Узагальнені доводи відповідача зводяться до того, що ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2024 року не набрала законної сили та на час звернення позивача до відповідача перебувала в апеляційному оскарженні, а тому не виконувалася відділом.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги заперечила.

Заслухавши присутніх учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 липня 2020 року №161/10997/19, позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, згідно Заяви № б/н від 29.03.2012 року в сумі 35499 грн. 04 коп., що складається із: заборгованості за тілом кредиту 35499,04 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 659 грн. 47 коп.

15.04.2024 року головним державним виконавцем ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Голод Н.П., по виконавчому провадженню № 64311090, при примусовому виконанні виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/10997/19 від 16.02.2021 року та виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/15585/18 від 05.10.2020 року, накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 відкрито рахунок IBAN: НОМЕР_1 в АТ АКБ «Львів», для зарахування пенсії.

Із відповіді Пенсійного Фонду України, також підтверджується, що боржник ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі 23610,00 грн. на рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ АКБ «Львів».

На вказаний рахунок надходять пенсійні виплати для ОСОБА_1 , що підтверджується випискою по рахунку АТ АКБ «Львів» за період з 12.02.2024 року по 16.04.2024 року.

Вказані обставини встановлені ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2024 року №161/10997/19, яка набрала законної сили, а тому повторному доказуванню не підлягають.

Цією ж ухвалою скасовано постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Голод Надії Петрівни у виконавчому провадженні ВП № 64311090 від 15.04.2024 року про арешт коштів боржника в частині накладення арешту на кошти ОСОБА_1 , які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ АКБ «Львів» для виплати пенсійних коштів.

Ухвалюючи таке судове рішення суд зазначив, що «Зазначене рішення державного виконавця про накладення арешту на грошові кошти прийнято на підставі та в межах повноважень, наданих державному виконавцеві.

Тобто державний виконавець, виконуючи свої професійні обов`язки та діючи в межах чинного законодавства вчинив дії, щодо виконання боржником рішення суду.

У постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою (стипендією, пенсією тощо) боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів, на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.

Враховуючи викладене та той факт, що накладення арешту на грошові кошти, які перераховуються боржнику органами Пенсійного фонду порушує його права, суд приходить до висновку про необхідність скасувати постанову про арешт коштів боржника від 15.04.2024 року у виконавчому провадженні ВП № 64311090.».

Тобто, суд ухвалюючи рішення за скаргою позивача на постанову державного виконавця про арешт коштів вказав, що державний виконавець виносячи цю постанову діяв правомірно, а зняття арешту мотивував підтвердження використання цього рахунку для отримання пенсії.

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Частиною першою статті 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

З аналізу вищенаведених положень цивільного законодавства слідує, що обов`язковою умовою для відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, є наявність трьох обов`язкових елементів цивільного правопорушення (делікту), а саме протиправність діяння, наявність шкоди та причинно-наслідковий зв`язок між діянням та шкодою. При цьому тягар доказування наявності вказаних обставин покладений саме на особу, яка вважає себе потерпілою від шкоди.

Проте у розглядуваному випадку позивач не довів суду наявність основного елементу цивільного правопорушення (делікту) з боку відповідача, а саме факт спричинення йому моральної шкоди бездіяльністю відповідача стосовно не зняття арешту з коштів на рахунку, а також незаконність діяння відповідача.

Так позивач не довів суду, що пенсія, яка була предметом судового розгляду під час розгляду скарги на бездіяльність державного виконавця у справі №161/10997/19 є єдиним джерелом доходу позивача.

Також позивач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених у позові, зокрема стосовно того, що пенсія, на яку було накладено арешт, необхідна йому для організації випускного сина.

Суд також враховує, що державному виконавцю на момент винесення постанови про арешт коштів боржника не було відомо про правовий статус рахунку позивача НОМЕР_1 , відкритому в АТ АКБ «Львів».

На питання суду позивач підтвердив, що не виконав положення ч.3 ст.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», а саме не подав протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Суд зазначає, що вказана форма декларації містить розділ про банківські рахунки боржника, де він міг зазначити рахунок НОМЕР_1 , відкритому в АТ АКБ «Львів», та зазначити, що цей рахунок використовується для отримання пенсії.

Також суд звертає увагу, що у резолютивній частині постанови державного виконавця про арешт коштів зроблено застереження «крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом». Отже, державний виконавець, ухвалюючи рішення про арешт коштів боржника, вжито належних обачних заходів для недопустимості накладення арешту на кошти боржника, звернення стягнення на які заборонено законом.

Можливе неналежне виконання банківською установою, яка обслуговує позивача, постанови державного виконавця та накладення арешту на кошти, що містились на рахунку для пенсійних виплат, звернення стягнення на які заборонено законом на час воєнного стану, не може бути підставою для перекладення відповідальності за такі дії лише на державного виконавця, який у постанові зробив відповідні застереження.

Крім того суд відхиляє доводи позивача про бездіяльність відповідача стосовно невиконання ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2024 року, оскільки це судове рішення набрало законної сили лише 27 серпня 2024 року, коли було залишене без змін постановою Волинського апеляційного суду. Тобто, саме з 27 серпня 2024 року ця ухвала підлягала виконанню відповідачем, і на момет звернення до суду у червні 2024 року жодної бедіяльності стосовно її виконання відповідачем допущено не було.

Підсумовуючи вищевикладене суд вважає, що оскільки позивач, всупереч вимогам ч.3 ст.5 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», не подав протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, де міг би зазначити про наявність особливого правового статусу рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ АКБ «Львів», враховуючи, що державний виконавець зробив відповідне застереження про недопустимість накладення арешту на кошти, звернення стягнення на які заборонене законом, а банк цих застережень не врахував, беручи до увагу, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2024 року перевірені дії відповідача стосовно накладення арешту і ці дії визнані правомірними, а арешт знятий у зв`язку з виявленням особливого правового статусу рахунку, про який не було відомо державному виконавцю, а також зважаючи на недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди, суд дійшов висновку, що правових підстав для задоволення позову немає, а тому у його задоволенні слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відшкодування шкоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Відповідач: Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, буд. 27А, .

Повний текст рішення складено 24 жовтня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк