ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Одринської Т.В.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.,

за участю секретаря Сальної Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження, заінтересована особа - Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 серпня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту народження.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харкові у ОСОБА_1 , яка не перебувала в шлюбі, народився хлопчик. Зареєструвати дитину вона не мала змоги, оскільки родина змінила місце проживання. Зазначала, що сину потрібно оформити паспорт, тому виникла потреба у свідоцтві про народження. При зверненні до органу реєстрації актів цивільного стану їй було відмовлено з підстав відсутності необхідних документів.

В заяві, просила встановити факт народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Харків та зобов`язати скласти відповідний актовий запис.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 серпня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту народження відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що вимоги, заявлені заявником не знайшли свого підтвердження.

З вказаним судовим рішенням не погодилася ОСОБА_1 та подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, просила рішення скасувати, ухвалити нове, яким заяву задовольнити.

Доводи апеляійної скарги є аналогічними доводам викладеним в заяві.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроженка м. Ленінськ-Кузнецький Кемеровської області, Російської Федерації, за даними паспортного документа серії НОМЕР_1 , є громадянкою України. З 12.07.2021 року зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту народження дитини, заявник надала до суду копію паспорта, копію дубліката медичного свідоцтва про народження № 6 від 04.03.2021 року, копю відпови у проведенні державної реєстрації народження, копію історії розвитку дитини, копію диплому за танцювальні успіхи, довідку про місце реєстрації, довідку про доходи, копії фотографій.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви, оскільки заявник не надала належних доказів на підтвердження факту народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Харкові.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Статтею 7 Закону України «Про громадянство України» передбачено, що особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України.

Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

З огляду на ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та побатькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.

Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів.

Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Статтею 144 СК України передбачено обов`язок батьків невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Також Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Статтею 315 ЦПК України визначено, що судом може бути встановлено факти, що мають юридичне значення, тобто такі, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК Україниу судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Доказом народження дитини можуть бути документи, які підтверджують факт її народження, а саме: індивідуальна картка вагітної і породіллі (обмінна карта), акт свідків про народження дитини (батьків, друзів, сусідів), довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о) тощо.

Рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні норм процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Розглядаючи вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про їх недоведеність, так як заявник жодних доказів на підтвердження заявлених до суду вимог не надала.

Матеріали справи не містять будь яких даних про те, в яких саме лікувальних закладах дитина, яка була народжена заявником 14.12.2004 перебувала на обліку, відсутня індивідуальна картка вагітної і породіллі (обмінна карта). Даних, які б свідчили про те, що дитина перебувала в закладах дошкільної освіти та здобувала навчання, заявником не надано.

Даних про місце проживання чи реєстрації заявника та дитини в період з 2004 року до 2021 року не надано. Судом досліджено інформаційну довідку про дохиди ОСОБА_1 з якої встановлено, що заявник отримувала доходи до 2000 року та після 2018 року. Даних про доходи заявника за період 2001 2017 р.р. довідка не містить. Лише з липня 2021 року заявник зареєструвала своє постійне місце проживання в м. Харкові.

Форма первинної облікової документації № 112/о «Історія розвитку дитини № __», на наявність якої вказує заявник, затверджена лише наказом Міністерства охорони здоров`я України 28.07.2014 № 527, тому відповідно не могла бути формлена при народженні дитини в 2004 році.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Пунктами 3 та 4 частини 5 статті 12 ЦПК України також передбачено, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

На виконання вимог п. 3, п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК суд першої інстанції сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, неодноразово роз`яснював право на надання відповідних доказів на обгрунтування заявлених вимог.

Натомість матеріали справи не містять доказів того, що народжена 14.12.2004 року дитина ОСОБА_1 є саме ОСОБА_2 , відсутні докази перебування, проживання дитини та заявника в період з 2004 року по час вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Оскільки, в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, понесені судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.05.2024.

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді О.О. Панченко

В.П. Пікуль